ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/14018/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковського О.В. - головуючого, Огородніка К.М., Погребняка В.Я.,

за участю помічника судді Гріщенко О.В. (за дорученням судді)

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення господарського суду міста Києва (суддя О.В. Гулевець) від 20.12.2018

та постанову Північного апеляційного господарського суду (головуючий - Т.І. Разіна, судді І.А. Іоннікова, Л.В. Л.В. Чорна) від 08.04.2019

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до ВІЕР Глобал Партнерс, Л.П. (VR Global Partners, L.P.)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державне підприємство "Південна залізниця"

про визнання недійсним пункту договору.

Учасники справи:

представник позивача - Березінський О.С., адвокат,

представник відповідача - Проценко О.М., адвокат.

представник третьої особи - не з`явився.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1 19.10.2018 Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - Позивач) подало позовну заяву про визнання недійсним пункту 3.5 договору кредиту в редакції Договору про внесення змін і доповнень № ДУ-33/14 від 19.02.2013 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № К-03/140 від 07.03.2012 (далі - Договір).

1.2 Позовна заява мотивована тим, що оспорюваний пункт Договору, який укладений між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (банк) і Південною залізницею (позичальник), згідно зі змінами та доповненнями від 19.02.2013 № ДУ-33/14, внесеними в Договір, містить, зокрема умови щодо сплати комісійної винагороди та щодо надання банку права самостійно змінювати черговість погашення заборгованості за Договором, які містять дефекти змісту правочину, оскільки внесені без передбачених законом погоджень з боку міністерств (які мають бути дотримані для змін і доповнень, що вносяться до договору кредиту у разі залучення державними підприємствами кредитів (позик)), а також суперечать вимогам актів цивільного законодавства, оскільки обмежують і порушують права та інтереси Позивача, що полягає в збільшенні ціни Договору, внаслідок чого спірні умови Договору негативно впливають на інтереси держави, зокрема суперечать стратегії підвищення ефективності діяльності суб`єктів господарювання держаного сектору економіки.

1.3 14.11.2018 Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" подало відзив на позовну заяву, в якому просило застосувати у цій справі наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити в позові.

2. Короткий зміст рішень судів першої і апеляційної інстанцій

2.1 20.12.2018 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення (залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2019) про відмову в позові повністю.

2.2 11.03.2019 Північний апеляційний господарський суд ухвалив замінити відповідача у справі - Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на його правонаступника - ВІЕР Глобал Партнерс, Л.П. (VR Global Partners, L.P.) (далі - Відповідач).

2.3 Рішення судів мотивовані спливом строку позовної давності для звернення із позовом у цій справі попри обґрунтованість позовних вимог з огляду на незаконність спірного пункту Договору через те, що він суперечить пункту 6.9 Договору та вимогам законодавства щодо порядку погодження залучення державними підприємствами кредитних коштів; а також відсутністю поважних причин пропуску строку позовної давності у цій справі з огляду на відсутність доказів неможливості позичальника за Договором вчасно звернутись з позовом у цій справі. При цьому суди виходили з того, що сторона Договору - Південна залізниця, правонаступником якої є Позивач, була обізнана про умови спірного пункту Договору з моменту внесення в Договір відповідних змін --19.02.2013, тоді як позов у цій справі поданий 19.10.2018 -після спливу строку позовної давності для заявлення вимог у цій справі, а заміна сторони у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Суди також врахували, що позов у цій справі був поданий після звернення первісного відповідача - Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", до суду в іншій справі з позовом про стягнення з Позивача заборгованості за неналежне виконання позичальником зобов`язань за Договором.

4. Встановлені судами обставини

4.1 07.03.2012 між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (банк) та Південною залізницею як позичальником, в подальшому - Державне підприємство "Південна залізниця", правонаступником якого є Позивач, укладений Договір, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 105 000 000,00 доларів США, на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим договором.

Відповідно до пункту 2.2 Договору дата остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту - 03.03.2015.

Згідно із пунктом 3.2 Договору проценти за користування кредитом нараховуються банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 11% річних.

Нарахування банком процентів здійснюється з дати перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника по дату повного і остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії коштів. При розрахунку процентів використовується метод "факт/360", виходячи із фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році.

Проценти нараховуються банком щомісячно в останній робочий день місяця за період з дати першої видачі по день, що передує останньому робочому дню місяця, в якому наданий кредит, та надалі за період з дати попереднього нарахування по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день остаточного повернення кредиту, визначеного п.2.2 цього договору.

Пунктом 3.5 Договору передбачено, що за наявності заборгованості по кредиту та/або плати за кредит, сторони встановлюють наступну черговість погашення позичальником заборгованості:

- в першу чергу сплаті підлягає нарахована, але не сплачена в строк плата за кредит;

- в другу чергу сплаті підлягає нарахована плата за кредит, строк сплати якої ще не сплинув;

- в третю чергу сплаті підлягає неустойка, передбачена цим договором.

Заборгованість за кредитом, строк сплати якої ще не настав, погашається Позичальником в строк, передбачений п. 2.2 цього договору.

Погашення позичальником заборгованості кожної наступної черги повинна відбуватися виключно після повного погашення заборгованості кожної попередньої черги. Сторони встановлюють, що банк має право самостійно зараховувати кошти, які направлені позичальником на погашення заборгованості, згідно встановленої черговості.

З підписанням цього договору відповідно до чинного законодавства України, позичальник надає банку право самостійно приймати рішення щодо зміни черговості погашення заборгованості позичальника за цим договором. Банк інформує позичальника у письмовій формі на його запит про застосовану черговість погашення кредитної заборгованості.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженим представниками сторін, отримання погодження Міністерства інфраструктури України і Міністерства фінансів України/ скріплення печатками сторін, та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. (пункт 6.1 Договору).

В пункті 6.9 Договору сторони передбачили, що всі зміни та доповнення до цього договору щодо мети, обсягу і строку залучення кредиту, виду забезпечення виконання зобов`язань, плати за користування кредитом, обов`язків, прав та відповідальності сторін, а також реструктуризації боргових зобов`язань вносяться за погодженням Міністерства інфраструктури України та Міністерства фінансів України у письмовій формі, набувають чинності з дати їх підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, та є невід`ємними частинами цього договору.

4.2 Договором про внесення змін та доповнень № ДУ-33/14 від 19.02.2013 до Договору пункт 3.5. викладено у новій редакції:

"Сторони встановлюють наступну черговість погашення позичальником заборгованості (згідно встановленого пріоритету - зверну вниз):

- на погашення прострочених до сплати понад 31 день проценти за користування кредитом;

- на погашення простроченої до сплати понад 31 день суми комісійної винагороди;

- на погашення прострочених до сплати не більше ніж на 31 день процентів за користування кредитом;

- на погашення простроченої до сплати не більше ніж 31 день суми комісійної винагороди;

- на погашення простроченої до сплати суми кредиту;

- сплата нарахованих процентів за користування кредитом;

- сплата нарахованої комісійної винагороди;

- сплата суми кредиту;

- сплата неустойки (пені, штрафів)

Погашення позичальником заборгованості кожної наступної черги повинна відбуватися виключно після повного погашення заборгованості кожної попередньої черги.

Сторони встановлюють, що банк має право самостійно зараховувати кошти, які направлені позичальником на погашення заборгованості, згідно із встановленою черговістю.

З підписанням цього договору відповідно до чинного законодавства України, позичальник надає банку право самостійно приймати рішення щодо зміни черговості погашення заборгованості позичальника за цим договором. Банк інформує позичальника у письмовій формі на його запит про застосовану черговість погашення кредитної заборгованості".

4.3 Згідно з листами Міністерства інфраструктури України за № 2282/11/10-12 від 07.03.2012 та Міністерства фінансів України № 31-12110-09/68-10/8210 від 02.04.2012 відповідні центральні органи виконавчої влади Південній залізниці надали погодження на укладення Договору на умовах трирічного строку користування кредитом та без комісійних платежів.

Листи Міністерства фінансів України та Міністерства інфраструктури України № 2282/11/10-12 від 07.03.2012, № 31-12110-09/68-10/8210 від 02.04.2012 не є доказами отримання погоджень на зміни, внесені до пункту 3.5 Договору договором про внесення змін та доповнень № ДУ-33/14 від 19.02.2013.

4.4 Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" () утворено згідно із Законом України "Про особливості утворення публічно акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" (далі - Закон) та згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Постанова КМУ від 25.06.2014).

Статут ПАТ "Українська залізниця" затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735.

21.10.2015 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесено запис про проведення державної реєстрації юридичної особи ПАТ "Українська залізниця".

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 ПАТ "Українська залізниця" утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (аналогічні положення також містяться у статтях Закону).

Серед таких підприємств зазначено, зокрема ДП "Південна залізниця", яке є стороною Договору, права та обов`язки за яким перейшли до Позивача, як правонаступника.

5. Короткий зміст вимог касаційної скарги

5.1 24.04.2019 Позивач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 та задовольнити позовні вимоги -визнати недійсним пункт 3.5 Договору.

6. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6.1 Суди всупереч нормам статей 256, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України безпідставно застосували до позовних вимог у цій справі позовну давність з огляду на те, що Позивач є новою юридичною особою, яка зареєстрована 21.10.2015, через що до цієї дати Позивач не мав об`єктивної можливості знати про обставини порушення його прав та правових підстав для звернення до суду за захистом порушеного права у спірних правовідносинах, тоді як початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов (можливості реалізувати свої права в примусовому порядку).

7. Позиція Відповідача, викладена у відзиві на касаційну скаргу

7.1 Суди дійшли правильних висновків про те, що Позивач не довів існування об`єктивних та незалежних від Позивача обставин, за яких він як правонаступник прав та обов`язків сторони Договору не знав і не міг знати про укладення змін і доповнень до цього Договору, через що не мав можливості звернутися до суду за захистом порушеного права потягом строку позовної давності.

8. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм прав

8.1 Нормами статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частиною 1 статті 215 цього кодексу передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з нормою частини 2 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

8.2 Отже наведеними нормами визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 ЦК України).

8.3 Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

8.4 Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

8.5 Предметом спору у цій справі є дійсність частини Договору (банківського кредиту) - пункт 3.5 в редакції змін та доповнень № ДУ-33-14, внесених в Договір 19.02.2013, за умовами яких пункт 3.5 Договору доповнений оспорюваними Позивачем умовами щодо сплати позичальником (Позивачем) суми комісійної винагороди за Договором.

8.6 За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

8.7 Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

8.8 Відповідно до частини 3 статті 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною 5 цієї статті визначено, що ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

8.9 Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

8.10 Постановою Кабінету Міністрів України № 809 від 15.06.2011 затверджено Порядок погодження залучення державними підприємствами, в тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями, який визначає процедуру погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі (далі - підприємства), кредитів (позик) шляхом укладення кредитного договору, договору позики або випуску облігацій підприємства (далі - залучення кредиту (позики), у результаті якого виникають зобов`язання щодо повернення коштів, та надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку, залучення підприємством кредиту (позики), надання гарантій або поруки за таким зобов`язанням погоджується: Мінфіном - щодо внутрішніх довгострокових (більше одного року) та зовнішніх кредитів (позик); органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю (далі - уповноважений орган), - щодо внутрішніх короткострокових (до одного року) кредитів (позик).

Відповідно до пункту 7 Порядку зміни до кредитного договору (договору позики), договору поруки або договору про надання гарантії, а також до умов розміщення облігацій підприємства щодо мети, обсягу і строку залучення кредиту (позики), виду забезпечення виконання зобов`язань, плати за користування кредитом (позикою), обов`язків, прав та відповідальності сторін, а також реструктуризації боргових зобов`язань за кредитами (позиками) підлягають погодженню з Мінфіном або уповноваженим органом відповідно до цього Порядку шляхом подання техніко-економічного обґрунтування необхідності внесення таких змін.

8.11 З урахуванням викладеного, враховуючи встановлені судами обставини:

- щодо умов в пункті 6.9 Договору - про порядок внесення змін і доповнень до Договору, обов`язковості їх погодження та порядку набрання чинності цих змін та доповнень (пункт 4.1 цієї постанови),

- непогодження у порядку, визначеному пунктом 6.9 Договору та Порядком, оспорюваних змін та доповнень № ДУ-33/14 від 19.02.2013, внесених в пункт 3.5 Договору, через відсутність доказів, які б підтверджували отримання позичальником за Договором погодження у письмовій формі Міністерством інфраструктури України та Міністерством фінансів України на внесення цих змін до умов Договору,

- отримання позичальником у визначеному порядку (пункт 8.10 цієї постанови) погодження лише на укладення Договору в його первинній редакції - згідно з листами Міністерства інфраструктури від 07.03.2012 № 2282/11/10-12 та Міністерства фінансів України - від 02.04.2012 № 31-12110-09/68-10/8210, згідно з якими Договір погоджений, зокрема без внесення умов щодо комісійних платежів,

Суд погоджується із висновками судів про існування порушеного права Позивача у спірних правовідносинах та обґрунтованість позовних вимог.

Щодо перебігу позовної давності у разі заміни сторін у зобов`язанні

8.12 Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України - далі ЦК України).

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

8.13 Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

8.14 Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд звертає до власної правової позиції, викладеної в пункті 12 постанови від 13.11.2018 у справі справа № 924/127/17.

8.15 Для юридичної особи (суб`єкта підприємницької діяльності) як сторони правочину (договору) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Суд звертає до власної правової позиції, викладеної в постанові від 15.01.2019 у справі справа № 910/2972/18.

8.16 Відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

8.17 Відповідно до частин 1, 5 статті 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

8.18 Зі змісту викладених норм Суд доходить висновку, що за правилами частини 1 статті 104 ЦК України перехід від юридичної особи, що припинилась в результаті реорганізації, прав та обов`язків до її правонаступника (правонаступників) не звільняє правонаступника (ків) як від відповідальності за зобов`язаннями, які не виконані юридичною особою, що припинилась, та, відповідно, набуті в результаті правонаступництва, так і від наслідків невчинення юридичною особою, що припинилась в результаті реорганізації, заходів щодо захисту нею своїх прав, що існували у неї на момент припинення та які у подальшому перейшли до правонаступника (правонаступників).

Відтак, нездійснення юридичною особою, що припинилась в результаті реорганізації, заходів щодо захисту порушених (невизнаних, оспорюваних) прав (до моменту припинення цієї особи) не свідчить про поважність причин пропуску строку позовної давності її правонаступником у спірних правовідносинах та не надає йому у зв`язку із цим права на поновлення цього строку або на інший порядок обчислення початку та перебігу строку позовної давності.

8.19 Отже, суди дійшли правильних висновків про сплив строку позовної давності у спірних правовідносинах, визначивши початок перебігу строку позовної давності у спірних правовідносинах з урахуванням обставин внесення 19.02.2013 оспорюваних змін до Договору та обізнаність сторін з цієї дати про його умови, обставин правонаступництва Позивача після Третьої особи внаслідок реорганізації (пункт 4.4 цієї постанови), створення Позивача 21.10.2015 та звернення Позивача за захистом порушеного за Договором права більше ніж через три роки після внесення 19.02.2013 оспорюваних змін до Договору - у жовтні 2018 (пункт 1.1 цієї постанови).

У зв`язку з цим суди також дійшли правомірних висновків про відсутність поважних причин пропуску строку позовної давності для звернення Позивача до суду із цим позовом, оскільки судами не встановлено існування обставин, які зробили своєчасне пред`явлення ним позову неможливим або утрудненим.

А тому Суд погоджується з висновками судів в оскаржуваних рішеннях про відмову в задоволені позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Дійшовши цього висновку, Суд звертається до правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 910/2974/18, від 15.01.2019 у справах №№ 910/2969/18, 910/2972/18, від 07.02.2019 у справі № 910/2966/18 та від 21.05.2019 у справі № 910/15457/17.

8.20 У зв`язку із викладеним Суд відхиляє протилежні аргументи скаржника (пункт 6.1 цієї постанови).

8.21 Таким чином доводи скаржника щодо неправомірності відмови у задоволенні позовних вимог про визнання пункту 3.5 Договору в редакції змін і доповнень від 19.02.2013 недійсним не знайшли свого правого та матеріального підтвердження, оскільки не ґрунтуються на нормі закону та не відповідають обставинам справи, а тому відповідні вимоги не підлягають задоволенню.

8.22 Висновки судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях про відмову у задоволенні позовних вимог зроблені відповідно до норм законодавства, а також відповідно до встановлених на підставі доказів у справі обставин справи.

8.23 У зв`язку з викладеним та з урахуванням положень пункту 1 частини 1 статті 308 та статті 309 ГПК України оскаржувані постанова апеляційного суду та рішення місцевого суду підлягають залишенню без змін як законні та обґрунтовані з мотивів, наведених в цій постанові.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 у справі № 910/14018/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.В. Васьковський

Судді К.М. Огороднік

В.Я. Погребняк