ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.07.2019 р. Справа № 914/1287/19

Суддя Господарського суду Львівської області Петрашко М.М., розглянувши

заяву Приватного підприємства ПАТМОС

до відповідача (боржника) Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Прогрестехбуд

про видачу судового наказу

ВСТАНОВИВ

Приватне підприємство ПАТМОС в порядку наказного провадження (Розділ ІІ Господарського процесуального кодексу України) звернулося до Господарського суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу за вимогами про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Прогрестехбуд 77771,00 грн. судового збору, 3208,40 грн. інфляційних втрат, 3210,00 грн. річних та 10520,13 грн. пені. Також в поданій заяві Приватне підприємство ПАТМОС просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Прогрестехбуд 192,10 грн. судового збору та 7920,00 грн. витрат на юридичну допомогу.

09.07.2019р. Господарським судом Львівської області було видано судовий наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Прогрестехбуд на користь Приватного підприємства ПАТМОС заборгованості в розмірі 77771,00 грн. та судового збору в розмірі 192,10 грн. Копію судового наказу, копію заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами надіслано на адресу боржника.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 157 Господарського процесуального кодексу України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до нього документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з частиною 1 статті 159 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.

Частиною 2 статті 159 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що cуд протягом п`яти днів з дня набрання судовим наказом законної сили надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого судового наказу у Єдиному державному реєстрі судових рішень та Єдиному державному реєстрі виконавчих документів, стягувачу на його офіційну електронну адресу, або рекомендованим чи цінним листом, у разі відсутності офіційної електронної адреси.

Таким чином, в разі набрання судовим наказом законної сили, вказаний наказ про стягнення заборгованості в розмірі 77771,00 грн. та судового збору в розмірі 192,10 грн. буде надісланий на адресу Приватного підприємства ПАТМОС для пред`явлення вказаного наказу до примусового виконання.

Щодо інших вимог, які містяться у поданій заяві, а саме щодо вимог про стягнення з боржника 3208,40 грн. інфляційних втрат, 3210,00 грн. річних, 10520,13 грн. пені та 7920,00 грн. витрат на юридичну допомогу, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором.

Як вбачається із поданих матеріалів, а саме із договору №17/10/18 від 17.10.2018р. на виконання оздоблювальних робіт та із договору №24/12/18 від 24.12.2018р. на виконання оздоблювальних робіт, сторонами вказаного договору не передбачено відповідальності у вигляді пені за невиконання чи неналежне виконання умов вказаних договорів.

Щодо стягнення 3208,40 грн. інфляційних втрат та 3210,00 грн. річних, суд звертає увагу стягувача на те, що можливість їх нарахування передбачено законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України), а тому ці вимоги також не є вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій.

Таким чином вимоги про стягнення 3208,40 грн. інфляційних втрат, 3210,00 грн. річних та 10520,13 грн. пені суперечать частині 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України, оскільки такі вимоги не є вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 152 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

Отже, оскільки заява містить вимоги, частина яких не підлягає розгляду у порядку наказного провадження, наявні підстави, передбачені пунктом 3 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, для відмови у видачі судового наказу щодо стягнення з боржника 3208,40 грн. інфляційних втрат, 3210,00 грн. річних та 10520,13 грн. пені

При цьому суд звертає увагу заявника, що відповідно до частини 2 статті 153 Господарського процесуального кодексу України, Приватне підприємство ПАТМОС у даному випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Щодо стягнення з боржника 7920,00 грн. витрат на юридичну допомогу в порядку наказного провадження, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України, у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України, до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Із поданих матеріалів не вбачається, що заявник скористався послугами адвоката, позовна заява підписана директором Приватного підприємства ПАТМОС ОСОБА_1 , доказів понесення 7920,00 грн. витрат на юридичну допомогу заявником до матеріалів заяви не долучено.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи те, що до заяви про видачу судового наказу не додано документів, які б могли підтвердити факт понесення 7920,00 грн. витрат на юридичну допомогу та не зазначено доказів, які б могли підтвердити такий факт, суд прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 150 Господарського процесуального кодексу України, для відмови у видачі судового наказу щодо стягнення з боржника 7920,00 грн. витрат на юридичну допомогу.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 91, 148, 150, 152, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України суд

УХВАЛИВ

1. Відмовити у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Прогрестехбуд 3208,40 грн. інфляційних втрат, 3210,00 грн. річних, 10520,13 грн. пені та 7920,00 грн. витрат на юридичну допомогу.

Ухвала господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 153 Господарського процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Згідно з частиною 2 статті 153 Господарського процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Отримати інформацію щодо справи можна на сторінці Господарського суду Львівської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, а саме: https://lv.arbitr.gov.ua/sud5015/ .

Суддя Петрашко М.М.