РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.07.2019Справа № 910/5634/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НМПО»

до Київського казенного експериментального протезно-ортопедичного

підприємства

про стягнення 11.216.945,61 грн

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

За участю представників сторін:

від позивача Соболь О.Я., заступник директора, наказ № 28-К від 19.12.2018

Матківський Т.О., адвокат за довіреністю № б/н від 30.05.2019

від відповідача Величко А.О., довіреність № б/н від 18.12.2018

Суть спору :

02.05.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «НМПО» до Київського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про стягнення 11.216.945,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання укладеного між сторонами договору поставки № 43 від 03.09.2012 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 10.776.900,00 грн, що підтверджується видатковими накладними. Умовами договору встановлено, що відповідач зобов`язується здійснювати розрахунки за поставлений товар протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару. У зв`язку з тим, що відповідачем оплату за поставлений товар не здійснено, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 10.822.748,75 грн, з яких: 10.776.900,00 грн основного боргу, 35.339,38 грн інфляційних втрат та 10.509,37 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/5634/19 від 10.05.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

15.05.2019 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2019 відкрито провадження у справі № 910/5634/19 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 06.06.2019.

Даною ухвалою зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 17.05.2019 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 860 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 04070, м . Київ, вул . Фролівська, 4, яка згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 20.05.2019 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 17.05.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 22.05.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 860, а отже відповідач мав подати відзив до 06.06.2019 включно.

В підготовчому засіданні 06.06.2019 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 20.06.2019.

18.06.2019 позивачем до суду подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 11.216.945,61 грн, з яких: 10.461.965,77 грн основного боргу, 574.737,26 грн інфляційних втрат та 180.242,58 грн. - 3% річних.

В підготовчому засіданні 20.06.2019 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 09.07.2019.

20.06.2019 позивачем до суду подано заяву, в якій зазначає, що позивач планує понести витрати на правову допомогу, які орієнтовано становлять 87.000,00 грн, докази понесення яких будуть надані суду на наступне судове засідання.

21.06.2019 позивачем до суду подано заяву про зловживання відповідачем процесуальними правами та просить суд застосувати заходи процесуального примусу у вигляді накладення штрафу у розмірі передбаченому ст. 135 Господарського процесуального кодексу України, посилаючись на те, що відповідач не виконав вимоги суду щодо надання відзиву на позов та двічі не з`явився в судове засідання, що розцінено позивачем як систематичне невиконання процесуальних обов`язків.

В підготовчому засіданні 09.07.2019 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.07.2019.

Суд розглянувши клопотання позивача про застосування заходів процесуального примусу відмовив в його задоволенні з огляду на наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Господарського процесуального кодексу України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною десятою статті 188 цього Кодексу.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 42, ч.ч. 2, 4 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України подання заяв по суті справи, до яких віднесено відзив на позовну заяву, є правом учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Слід зазначити, що судом в жодній з ухвал у даній справі не було визнано явку відповідача обов`язковою.

Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для застосування заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу до відповідача за невикористання.

Відповідачем в судовому засіданні 16.07.2019 подано докази часткової сплати позивачу боргу.

В судовому засіданні 16.07.2019 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, про поновлення пропущеного відповідачем процесуального строку для подачі доказів.

Позивач в судовому засіданні 16.07.2019 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 16.07.2019 позовні вимоги визнав за вирахуванням сплачених відповідачем коштів.

В судовому засіданні 16.07.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.09.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «НМПО» (постачальник, позивач) та Київським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством (покупець, відповідач) було укладено договір поставки № 43 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець - прийняти й оплатити товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.2 договору постачальник зобов`язується поставляти товар окремими партіями в кількості і асортименті, визначених у специфікаціях та заявках покупця, що є невід`ємними частинами даного договору.

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором оплату отриманого товару повністю не здійснив, в зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 10.461.965,77 грн та за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання нараховано 574.737,26 грн інфляційних втрат та 180.242,58 грн - 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 8.1 договору він вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2013.

Додатковою угодою № 1 від 11.03.2014 внесено зміни до договору та визначено строк його дії до 31.12.2016.

Додатковою угодою № 3 від 27.05.2016 внесено зміни до договору та визначено строк його дії до 31.12.2018.

Додатковою угодою № 4 від 01.06.2016 внесено зміни до п. 81. договору та визначено строк його дії до 31.12.2018. В разі, якщо за тридцять днів до закінчення строку дії договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його, то дія договору автоматично продовжується на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах.

Сторонами доказів в підтвердження виявлення не бажання продовжувати договірні відносини не подано.

Згідно з п. 4.1 договору поставка товарів здійснюється постачальником в межах наявного у нього асортименту протягом строку дії договору відповідно до попереднього замовлення покупця, в якому визначається асортимент (вид) та обсяг товару (кількість), ціна за одиницю товару (відповідно до підписаної сторонами специфікації), загальна ціна партії товару та інші умови. Замовлення може поводитись шляхом листування.

Відповідно до п. 4.3 договору поставка замовленого товару здійснюється постачальником протягом не більше ніж 5 (п`ять) днів з моменту отримання відповідного замовлення або протягом строку, визначеного у самому замовленні. Допускається дострокова доставка товару за умови наявності згоди покупця. Про дату дострокової поставки постачальник повідомляє покупця по факсу або через представника у строк не менше одного дня.

Згідно з п. 4.4 договору моментом здійснення поставки товарів постачальником є їх отримання покупцем з відповідною відміткою в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (товарно-транспортна накладна, видаткова накладна). Разом з товаром покупцю повинні передаватись належні товару документи, що підтверджують його якість і безпеку, включаючи сертифікати, якісні посвідчення, ветеринарні довідки/свідоцтва (оригінали або копії, завірені печаткою постачальника).

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 12.032.786,00 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками обох сторін

№ 194 від 06.06.2018 на суму 260.257,00 грн,

№ 195 від 06.06.2018 на суму 37.196,00 грн,

№ 196 від 07.06.2018 на суму 133.515,00 грн,

№204 від 12.06.2018 на суму 204.591,00 грн,

№ 212 від 19.06.2018 на суму 362.902,00 грн,

№ 224 від 26.06.2018 на суму 299.953,00 грн,

№ 226 від 27.06.2018 на суму 480.008,00 грн,

№ 233 від 03.07.2018 на суму 160.381,00 грн,

№ 254 від 12.07.2018 на суму 170.990,00 грн,

№ 255 від 12.07.2018 на суму 2.802,00 грн,

№ 264 від 18.07.2018 на суму 1.080.382,00 грн,

№ 267 від 19.07.2018 на суму 29.670,00 грн,

№ 283 від 30.07.2018 на суму 46.568,00 грн,

№ 284 від 30.07.2018 на суму 360.612,00 грн,

№ 292 від 07.08.2018 на суму 202.358,00 грн,

№ 309 від 16.08.2018 на суму 101.732,00 грн,

№ 324 від 29.08.2018 на суму 86.007,00 грн,

№ 328 від 29.08.2018 на суму 85.428,00 грн,

№ 330 від 03.09.2018 на суму 212.943,00 грн,

№ 356 від 13.09.2018 на суму 380.245,00 грн,

№ 36 від 24.09.2018 на суму 185.995,00 грн,

№ 373 від 26.09.2018 на суму 85.428,00 грн,

№ 378 від 28.09.2018 на суму 133.273,00 грн,

№ 388 від 04.10.2018 на суму 172.360,00 грн,

№ 400 від 16.10.2018 на суму 53.709,00 грн,

№ 411 від 18.10.2018 на суму 48.108,00 грн,

№ 423 від 23.10.2018 на суму 62.049,00 грн,

№ 426 від 24.10.2018 на суму 49.955,00 грн,

№ 434 від 26.10.2018 на суму 30.717,00 грн,

№ 446 від 01.11.2018 на суму 753.178,00 грн,

№ 464 від 12.11.2018 на суму 142.936,00 грн,

№ 472 від 13.11.2018 на суму 29.670,00 грн,

№ 481 від 16.11.2018 на суму 11.970,00 грн,

№ 509 від 27.11.2018 на суму 69.689,00 грн,

№ 561 від 11.12.2018 на суму 469.980,00 грн,

№ 573 від 14.12.2018 на суму 106.038,00 грн,

№ 020 від 21.01.2019 на суму 314.880,00 грн,

№ 031 від 29.01.2019 на суму 150.918,00 грн,

№ 038 від 31.01.2019 на суму 124.548,00 грн,

№ 059 від 11.02.2019 на суму 372.265,00 грн,

№ 068 від 13.02.2019 на суму 100.263,00 грн,

№ 075 від 19.02.2019 на суму 63.300,00 грн,

№ 092 від 25.02.2019 на суму 12.660,00 грн,

№ 095 від 26.02.2019 на суму 110.428,00 грн,

№ 109 від 07.03.2019 на суму 1.184.339,00 грн,

№ 115 від 11.03.2019 на суму 9.310,00 грн,

№ 130 від 15.03.2019 на суму 271.338,00 грн,

№ 134 від 18.03.2019 на суму 189.756,00 грн,

№ 151 від 25.03.2029 на суму 731.224,00 грн,

№ 160 від 28.03.2019 на суму 38.076,00 грн,

№ 169 від 05.04.2019 на суму 276.325,00 грн,

№ 193 від 16.04.2019 на суму 432.543,00 грн,

№ 199 від 18.04.2019 на суму 230.782,00 грн,

№ 204 від 22.04.2019 на суму 19.275,00 грн,

№ 211 від 24.04.2019 на суму 11.970,00 грн,

№ 214 від 26.04.2019 на суму 85.428,00 грн,

№ 264 від 23.05.2019 на суму 199.563,00 грн.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 5.2 договору визначено, що розрахунки за поставлений постачальником товар здійснюється протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки товару.

Згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З урахуванням умов п. 5.2 договору останнім днем оплати за товар, що поставлений позивачем згідно накладної № 264 від 23.05.2019 на суму 199.563,00 грн є субота 22.06.2019, а отже наступним платіжним днем є понеділок 24.06.2019, який вважається останнім днем оплати.

Отже, станом на день пред`явлення вимоги про стягнення боргу за вказаною накладною № 264 від 23.05.2019 на суму 199.563,00 грн (у заяві про збільшення розміру позовних, поданої до суду 18.06.2019) строк виконання відповідачем грошового зобов`язання не настав.

Оскільки позивачем не доведено порушення його права щодо несплати відповідачем боргу в розмірі 199.563,00 грн станом на день подання заяви про збільшення розміру позовних вимог до суду, в позові в цій частині слід відмовити.

Стаття 231 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав з яких господарський суд закриває провадження у справі.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Відповідачем подано платіжні доручення № 3266 від 08.07.2019 на суму 414.409,00 грн, № 3277 від 09.07.2019 на суму 230.782,00 грн, № 3189 від 25.06.2019 на суму 294.648,00 грн, № 3303 від 15.07.2019 на суму 200.000,00 грн, з яких вбачається, що відповідач перерахував позивачу кошти в загальному розмірі 1.139.839,00 грн.

Отже надані докази свідчать про відсутність предмету спору, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, тягне за собою закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 1.139.839,00 грн основного боргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Подані відповідачем платіжні доручення № 2879 від 23.04.2019 на суму 10.190,40 грн та № 2880 від 23.04.2019 на суму 294.648,00 грн не приймаються судом до уваги, оскільки оплата здійснена згідно виставлених рахунків, які датовані раніше, тобто за іншими поставками, а ніж за спірними накладними.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов`язання по сплаті отриманого товару у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка підтверджена відповідачем та становить 9.122.563,77 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 9.122.563,77 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за поставлений товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути на свою користь 574.737,26 грн інфляційних втрат та 180.242,58 грн - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку про обґрунтованість нарахування 574.737,26 грн інфляційних втрат та 180.242,58 грн - 3% річних, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «НМПО» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судового збору судом прийнято до уваги той факт, що відповідач частково сплатив суму основного боргу після відкриття провадження у справі.

Позивачем спочатку було пред`явлено вимогу про стягнення 10.822.748,75 грн.

З доданого до позовної заяви платіжного доручення № 1706 від 25.04.2019 вбачається, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 162.341,23 грн.

В подальшому (18.06.2019) позивачем збільшено розмір позовних вимог до 11.216.945,61 грн, які мали бути оплачені судовим збором в розмірі 168.254,18 грн.

Позивачем до заяви про збільшення розміру вимог подано платіжне доручення № 1772 від 14.06.2019 про сплату судового збору в сумі 2.183,81 грн.

Отже загалом позивачем сплачено судовий збір лише в розмірі 164.525,04 грн.

Оскільки, позивачем при зверненні до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог не доплачений судовий збір в розмірі 3.729,14 грн, у відповідності до Закону України «Про судовий збір» та ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, не доплачений судовий збір підлягає стягненню з позивача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Київського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства (04070, м. Київ, вул. Фролівська, 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НМПО» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 17, ) 9.122.563 (дев`ять мільйонів сто двадцять дві тисячі п`ятсот шістдесят три) грн 77 коп. основного боргу, 574.737 (п`ятсот сімдесят чотири тисячі сімсот тридцять сім) грн. 26 коп. інфляційних втрат, 180.242 (сто вісімдесят тисяч двісті сорок дві) грн 58 коп. - 3% річних, 165.260 (сто шістдесят п`ять тисяч двісті шістдесят) грн 74 коп. судового збору.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НМПО» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 17, ) в дохід Державного бюджету України (одержувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106, код отримувача 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП) код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі 3.729 (три тисячі сімсот двадцять дев`ять) грн 14 коп.

4. Провадження у справі в частині стягнення 1.139.839,00 грн основного боргу закрити.

5. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 18.07.2019.

СуддяВ.В.Сівакова