ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2019 року м.Дніпро Справа № 908/57/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.,

розглянувши апеляційну скаргу в порядку письмового провадження (без виклику сторін) Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.03.2019 (повний текст рішення складено 15.03.2019, суддя Зінченко Н.Г.) у справі №908/57/19

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», (юридична адреса: 01011, м. Київ, вул. Рибальська, 22; адреса для листування: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Незалежності, 16, оф. 809-2)

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Українська Акціонерна Страхова Компанія АСКА", (юридична адреса: 69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 97-А; адреса для листування: 03186, м. Київ, вул. А.Антонова, буд. 5)

про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 16137,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

09.01.2019 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява б/н від 12.12.2018 (вх. № 62/08-07/19 від 09.01.2019) Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «Альфа Страхування», м. Київ до Приватного акціонерного товариства "Українська Акціонерна Страхова Компанія АСКА", м. Запоріжжя про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) в розмірі 16 137,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.10.2017 позивачем з ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, № 120.1323096.701, предметом якого є страхування транспортного засобу "Mazda" д.н.з НОМЕР_1 . 26.12.2017 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу "Mazda" д.н.з НОМЕР_1 та транспортного засобу "Citroen" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Постановою Личаківського районного суду м. Львова винуватцем ДТП визнано ОСОБА_3 . В результаті ДТП застрахований транспортний засіб "Mazda" д.н.з НОМЕР_1 отримав пошкодження. 29.12.2017 власник пошкодженого транспортного засобу "Mazda" д.н.з НОМЕР_1 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. 04.06.2018 позивачем складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт по справі № 1639.2006.17.01.01. на суму 16 317,00 грн. Позивачем на підставі договору добровільного страхування № 120.1323096.701 від 11.10.2017 внаслідок настання страхової події виплачено страхове відшкодування для відновлення автомобіля "Mazda" д.н.з НОМЕР_1 . Таким чином, позивач відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 1191 ЦК України отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як особи, винної в ДТП, на момент ДТП була застрахована відповідачем згідно полісу АК/3890800, позивач має право на стягнення з відповідача шкоди в порядку регресу в розмірі 16 317,00 грн. На підставі викладеного, позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідача 16 317,00 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу і 1 762,00 грн. судового збору.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.03.2019 у справі №908/57/19 в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «Альфа Страхування», м. Київ до Приватного акціонерного товариства "Українська Акціонерна Страхова Компанія АСКА", м. Запоріжжя про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) в розмірі 16 137,00 грн. відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача із заявою до відповідача на виплату в порядку регресу (суброгації) страхового відшкодування в розмірі 16 137,00 грн. за Полісом АК № 003890800, протягом року з моменту ДТП (26.12.2017), тобто до 25.12.2018.

2.Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.03.2019 у справі №908/57/19, до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулось Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування», в якій просить скасувати рішення від 15.03.2019 року Господарського суду Запорізької області у справі № 908/57/19 повністю і ухвалити нове рішення, яким позов ПрАТ «СК «Альфа Страхування» до ПрАТ "Українська Акціонерна Страхова Компанія АСКА" про стягнення 16 137,00 грн. страхового відшкодування задовольнити повністю та стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій, а саме: 1 762,00 грн., та 2 643,00 грн., а разом 4 405,00 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідно до рішення Конституційного суду від 09.07.2002 року №15-рп/2002 право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи4) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. Вважає, що він звернувся з позовом до суду в межах річного строку, встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Скаржник вважає, що відмовляючи у позові суд порушив безумовне та абсолютне право скаржника, визначене конституцією України та законом, право позивача на судовий захист.

3.Узагальнені доводи інших учасників справи.

Приватне акціонерне товариство "Українська Акціонерна Страхова Компанія АСКА" не скористалось своїм правом надати відзив на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.06.2019 року, у складі колегії суддів головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів Верхогляд Т.А., Чередка А.Є. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.03.2019 у справі №908/57/19 у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Запорізької області від 15.03.2019 у справі №908/57/19 слід залишити без змін з огляду на наступне.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

11.10.2017 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування» (позивач у справі - страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, № 120.1323096.701, предметом якого є страхування транспортного засобу "Mazda" д.н.з НОМЕР_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2017 о 17:00 годині в м. Львові на вул. Листопадового Чину, 5 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Mazda" д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "Citroen" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Личаківського районного суду м. Львова № 463/244/18 від 02.02.2018 ОСОБА_3 визнано винуватцем вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди та визнано винною у правопорушенні, яке передбачене ст. 124 КУпАП.

29.12.2017 страхувальник ( ОСОБА_1 ) звернувся до позивача (Страховика) з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "Mazda" д.н.з НОМЕР_1 29.12.2017 проведено його огляд, про що складено Акт огляду пошкодженого ТЗ/Направлення на СТО від 29.12.2017.

Згідно рахунків ТОВ "Ніко-Захід" № 00392 від 11.05.2018 і № 00432 від 11.05.2018 вартість ремонту транспортного засобу "Mazda" д.н.з НОМЕР_1 складає 16317,00 грн.

На підставі акту огляду пошкодженого ТЗ/Направлення на СТО від 29.12.2017 та рахунків ТОВ "Ніко-Захід" № 00392 від 11.05.2018 і № 00432 від 11.05.2018 страховиком складені розрахунок страхового відшкодування від 04.06.2018 та страховий акт № 1639.206.17.01.01 від 04.06.2018, відповідно до яких розмір страхового відшкодування становить 16317,00 грн.

На виконання вимог договору добровільного страхування № 120.1323096.701 від 11.10.2017 позивач виплатив особі, що здійснювала ремонт застрахованого автомобіля "Mazda" д.н.з НОМЕР_1 страхову виплату в розмірі 16317,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 13985 від 08.06.2018 і № 13664 від 08.06.2018.

Вина ОСОБА_4 у ДТП за участю автомобілів "Mazda" д.н.з НОМЕР_1 та "Citroen" д.н.з. НОМЕР_2 встановлена в судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля "Citroen" д.н.з. НОМЕР_2 , відшкодовується нею як законним володільцем вказаного транспортного засобу.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_5 з Приватним акціонерним товариством "Українська Акціонерна Страхова Компанія АСКА" (відповідачем у справі) укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 003890800, який на час скоєння ДТП 26.12.2017 був діючим та предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом автомобілем "Citroen" д.н.з. НОМЕР_2 . Даним полісом передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

Таким чином, відповідальність за шкоду, заподіяну майну інших осіб внаслідок експлуатації автомобіля "Citroen" д.н.з. НОМЕР_2 , застрахована відповідачем у справі.

6. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 цього ж Закону визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1 і 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п., п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У даних відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. (ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів")

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За змістом пункту 37.1.4 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Пункт 38.1.1. статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу (далі скорочено - ОСЦПВВНТЗ), яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Доводи скаржника, зводяться до того, що останній не звертався до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування, однак реалізував своє право шляхом подання позову до суду протягом строк, встановленого Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому суд першої інстанції, відмовляючи у позові позбавив, скаржника права на судовий захист. Проте з такими доводами скаржника не можна погодитися, з наступних підстав.

Відповідно до рішення ЄСЛП по справі «Меньшакова проти України» від 08.04.2010 року встановлено, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93). Суд підкреслює, що у сфері тлумачення національного законодавства, зокрема, процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженні, його роль обмежується перевіркою того, чи результати такого тлумачення національними органами влади, особливо судами, відповідають Конвенції (див, рішення у справі «Звольський та Звольська проти Чешської Республіки» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic), заява № 46129/99, п. 46, ЕСПЛ 2002-ІХ).

Так, підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) зазначені в статті 37 вказаного Закону.

Згідно з пункту 37.1.4 статті 37 Закону, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Як вбачається із матеріалів справи дорожньо-транспортна пригода сталась 26.12.2017 року, саме з цієї дати слід відраховувати рік , продовж якого позивач мав право звернутись до страхованої компанії із заявою про виплату страхового відшкодування.

Позивачем не надано доказів щодо звернення до страхової компанії у встановлений законом строк.

Враховуючи принципи змагальності та диспозитивної господарського судочинства саме на сторони покладено обов`язок доказування певних обставин.

Отже, слід дійти висновку, що позивач не звертався до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, вперше пред`явивши вимоги до страхової компанії, звернувшись до суду із позовом 12.12.2018 року, що не є тотожним за змістом.

Крім того, колегія суддів вважає недоцільним посилання скаржника на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 року № №15-рп/2002, оскільки у даному рішенні суб`єкт права на конституційне звернення - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" - звернувся до Конституційного Суду України з клопотанням дати офіційне тлумачення положень статті 41, частин першої, другої статті 55 та частини другої статті 124 Конституції України, яке було обґрунтовано неоднозначним застосуванням судами загальної юрисдикції в господарському та цивільному процесах положень відповідних процесуальних норм, які встановлюють обов`язкове досудове врегулювання спорів і наслідки його недодержання, однак чинним законодавством не передбачено досудового врегулювання спору по даній категорії справ.

Колегія суддів зазначає, що звернення з заявою про виплату страхового відшкодування не є досудовим врегулюванням спору, а є обов`язковим елементом юридичного складу, за наявності якого у відповідача настає обов`язок з виплати страхового відшкодування.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.

В даному випадку, до звернення позивача до відповідача з заявою про страхове відшкодування, між сторонами ще не виникає спору, оскільки відповідачу невідомо про право позивача на отримання страхового відшкодування та суму такого відшкодування, а позивачу невідомо про згоду або відмову відповідача виплатити таке страхове відшкодування. І тільки після звернення позивача з заявою про страхове відшкодування і відмови відповідача його виплатити порушується відповідне право позивача та між сторонами виникає спір, який має бути вирішений в судовому порядку.

Необхідною умовою для звернення до суду із відповідним позовом є порушення прав та охоронюваних законом інтересів особи - позивача у справі. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Під порушенням права слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Оскільки, позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність порушеного права позивача станом на час звернення до суду та розгляду справи.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи доведеність факту недотримання позивачем норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо звернення до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування та відсутність порушеного права Позивача станом на час звернення до суду та розгляду справи, вимога позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 16137,00 грн. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного колегія суддів приходить, до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду від 15.03.2019 року по справі №908/57/19, як такого, що прийнято з додержанням норм матеріального та процесуально права, що в силу ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 129, 269, 270 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.03.2019 у справі №908/57/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 15.03.2019 у справі №908/57/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Судді Т.А. Верхогляд

А.Є. Чередко