Господарський суд
Житомирської області
________________________________________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"12" липня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/645/19

Господарський суд Житомирської області у складі судді Машевської О.П., розглядаючи матеріали позовної заяви Керівника Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації (м.Житомир) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер" ( с. Гайки Хорошівського району) про стягнення 55277,72 грн після надходження до суду 11 липня 2019 року ( вх. № г/с 18306) заяви про усунення її недоліків на виконання вимог ували суду від 02.07.2019року,

ВСТАНОВИВ:

27 червня 2019 року через діловодну службу Господарського суду Житомирської області надійшла позовна заява Керівника Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації з вимогами до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер" (с. Гайки, Хорошівського району) про стягнення 55277,72 грн заборгованості з орендної плати, що виникла станом на 19.02.2019 року на підставі укладеного 06.05.2011року з позивачем договору оренди земельної ділянки загальною площею 8,9470га, використовується відповідачем для видобування габро на Теофіпольському родовищі, та розташована на території Радицької сільської ради Володарсько-Волинського району ( на сьогодні - Хорошівського району).

Відповідно до прохальної частини позовної заяви прокурор просить стягнути заборгованість з орендної плати в сумі 55277,72 грн на користь Житомирської обласної державної адміністрації, оскільки територіальна громада не отримує очікуваний прибуток від пов`язаної із використанням надр діяльності.

На підтвердження обставин, що визначений у позові орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, у мотивувальній частині позовної заяви прокурор посилається на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 14.03.18р. у справі №906/1134/17 ( згідно АС "ДСС" номер справи 906/1134/17) про закриття провадження у справі за відсутністю предмета спору на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України, де позивачем також було визначено Житомирську обласну державну адміністрацію.

Оскільки у позовній заяві не було зазначено доводи та докази, які підтверджують, що саме Житомирська ОДА є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах ( вимагати стягнення боргу з орендної плати) , однак всупереч вимог чинного законодавства такі функції не здійснює, ухвалою суду від 02 липня 2019року позовну заяву залишено без руху та ухвалено усунути її недоліки шляхом подання доказів дотримання вимог абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо фактичного доведення до відома Житомирську обласну державну адміністрацію повідомлення №34-73-475 вих. 19 від 21.06.2019 та надання державному органу строку відреагувати на отримане повідомлення до звернення з цим позовом до суду та дотримання вимог ст. 162 ГПК України.

Так , однією із вимог статті 162 ГПК України є частина 5 , у якій зазначено, що у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

У частині 4 статті 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Так, обґрунтовуючи у позовній заяві та заяві про усунення її недоліків на виконання вимог ували суду від 02.07.2019року процесуальні підстави представництва інтересів держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації, прокурор доводить:

- що представництво інтересів держави в суді - є конституційною функцією прокуратури ( ст. 131-1 Конституції України);

- що представництво інтересів держави здійснюється у виключних випадках і в порядку , що визначені законом ( ст. 131-1 Конституції України);

- що процесуальний закон допускає участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб ( ст. 53 ГПК України);

- що прокурор вправі звертатися до суду в інтересах держави виключно у визначених законом випадках ( ч. 3 ст. 53 ГПК України);

- що одним з таких випадків є нездійснення захисту інтересів держави суб`єктом владних повноважень , до компетенції якого віднесені відповідні повноваження ( ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру");

- що у позовній заяві обґрунтовано: в чому полягає порушення інтересів держави; необхідність їх захисту; визначені законом підстави для звернення до суду прокурора; зазначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах ( ч.4 ст. 53 ГПК України);

- що позивач у справі, як орендодавець за договором оренди земельної ділянки від 06.05.2011року, вправі вимагати від орендаря своєчасної сплати орендної плати, в тому числі, у судовому порядку , однак допускає протиправну бездіяльність в реалізації наданих прав шляхом неподання відповідного позову до господарського суду самостійно.

Відповідно до абз.3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави підтверджується судом.

Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду ( постанова від 20.09.18р. у господарській справі № 924/1237/17, постанова від 13.02.19 р. в адміністративній справі № 826/13768/16) представляти інтереси держави в суді прокурор може у випадку , якщо захист цих інтересів самостійно не здійснює орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. "Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Надаючи оцінку процесуальній дієздатності Житомирської обласної державної адміністрації на самостійне звернення з позовом до господарського суду про стягнення боргу з орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 06.05.2011року, за яким орган державної влади є орендодавцем , суд враховує наступні вимоги чинного законодавства.

Відповідно до чинної редакції ч. 4 ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Відповідно до ч.1 ст. 21 цього Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Згідно з ч.2 цієї статті Закону розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

За змістом ч.2 статті 21 Закону України "Про оренду землі", якщо її застосовувати буквально, виходить так, що розмір та умови внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності встановлюються у договорі оренди, а строки внесення орендної плати - відповідно до Податкового кодексу України.

Оскільки у ч.2 цієї статті 21 Закону унормовано умови внесення орендної плати за земельні ділянки комунальної власності, то цей платіж у встановленому договором оренди розмірі та у строки , встановлені Податковим кодексом України, орендар вносить орендодавцеві - відповідній сільській , селищній , міській раді. Тому в орендних відносинах щодо використання земельних ділянок комунальної власності орган місцевого самоврядування є одночасно їх розпорядником та вигодонабувачем в частині отримання орендної плати до місцевого бюджету.

Натомість з 01 січня 2015 року плата за землю є місцевим податком і зараховується до відповідних місцевих бюджетів згідно з Бюджетним кодексом України за місцем розташування земельних ділянок (до міських, сільських та селищних бюджетів).

Пунктом 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями (далі ПКУ) визначено, що сільські, селищні і міські ради в межах повноважень та з урахуванням граничних розмірів ставок встановлюють своїми рішеннями місцеві податки і збори, які є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Сільські, селищні та міські ради наділені повноваженнями встановлювати ставки земельного податку в межах ставок, визначених ПКУ, для земельних ділянок, що перебувають в їх підпорядкуванні або розпорядженні.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (п.п. 12.3.3 п. 12.3 ст. 12 ПКУ).

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПКУ).

Відповідно до п.п. 4 п. «а» частини другої ст. 33 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» зі змінами та доповненнями (далі Закон № 280) справляння плати за землю належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Питання регулювання земельних відносин відповідно до закону та затвердження ставок земельного податку відповідно до ПКУ вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (п. 34, 35 частини першої ст. 26 Закону № 280).

Відповідно до п. 14.1.73 ПКУ землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до п. 14.1.136 ПКУ орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата)

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.18 року у господарській справі № 922/3412/17).

Оскільки відповідно до ст.ст. 10.5, 277.1, 284.4 та 288.5.1 ПКУ встановлений у договорі оренди розмір орендної плати за земельні ділянки державної власності, розташовані за межами населених пунктів, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, не може бути меншим за встановлений відповідним органом місцевого самоврядування розмір земельного податку, та оскільки орендна плата сплачується орендарем та зараховується до відповідних міських, сільських та селищних бюджетів згідно з Бюджетним кодексом України за місцем розташування земельних ділянок,

Відповідно до статті 170 ЦКУ держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава не уповноважила Житомирську обласну державну адміністрацію здійснювати заходи щодо стягнення боргу з орендної плати з орендаря в порядку господарського судочинства на користь відповідного місцевого бюджету за місцем розташування земельних ділянок державної власності, наданих гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин. З цих підстав, Житомирська обласна державна адміністрація не є належним позивачем за вимогами про стягнення боргу з орендної плати з орендаря за договором оренди земельної ділянки від 06.05.2011року.

Невиконання вимог ч. 4 ст. 53 та ч.5 ст. 162 ГПК України має наслідком застосування положень, передбачених п.4 ч.4 статті 174 цього Кодексу ( повернення позовної заяви без розгляду).

Керуючись п.4 ч.4 статті 174 цього Кодексу , господарський суд ,-

УХВАЛИВ:

1. Повернути без розгляду позовну заяву Керівника Коростишівської місцевої прокуратури від 21.06.2019р. за вих. № 34-73-476 вих.19 ( вх. № 683/19 від 27.06.19р.), подану в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації (м. Житомир) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер" ( с. Гайки Хорошівського району) про стягнення 55277,72 грн заборгованості з орендної плати .

Ухвала підписана 12.07.2019року, набрала законної сили та підлягає апеляційному оскарженню.

Суддя Машевська О.П.

Друк:

1 - в справу

2- прок. обл (у книзі нарочним)

3- керівнику Коростишів. місцев. прок-ри (рек. з повідомл)