РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.07.2019Справа № 910/2751/19

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київгаз» (м. Київ)

до Комунального підприємства «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у місті Києві в особі голови комісії з реорганізації Шапірко Наталії Віталіївни (м. Київ)

про включення вимог в розмірі 719.495,17 грн. до передавального акту

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

від позивача: Полішко Ю.О.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київгаз" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району у місті Києві в особі голови комісії з реорганізації Шапірко Наталії Віталіївни про зобов`язання відповідача включити грошові вимоги позивача в сумі 719.495,17 грн. до передавального акту.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач ухиляється від розгляду кредиторських вимог позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.19. відкрито провадження у справі № 910/2751/19 та призначено підготовче засідання на 25.03.19.

26.03.19. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

12.04.19. позивачем подано письмові пояснення по справі.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/2751/19 передано для розгляду судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.19. суддею Ващенко Т.М. прийнято справу № 910/2751/19 до свого провадження, дослідивши матеріали справи № 910/2751/19, врахувавши зміну складу суду в даній справі, а також необхідність ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів всіх учасників судового процесу, постановлено розгляд справи № 910/2751/19 почати спочатку та призначено підготовче засідання у справі на 04.06.19.

04.06.19. за клопотанням відповідача судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 20.06.19.

14.06.19. відповідачем подано заперечення.

Представник позивача в судове засідання 20.06.19. з`явився.

Відповідач в судове засідання 20.06.19. явку свого повноважного представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

20.06.19. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 18.07.19.

Відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлено в порядку ст. ст. 120-121 ГПК України.

Представник позивача в судове засідання 18.07.19. з`явився.

Відповідач в судове засідання 18.07.19. явку свого повноважного представника не забезпечив, 03.07.19. через відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи з підстав того, що станом на 18.07.19. адвокат відповідача перебуває у відпустці.

Представник позивача проти відкладення розгляду справи заперечував.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд встановив наступне.

У відповідності до рекомендованого повідомлення № 149 ухвалу суду від 20.06.19. про повідомлення про дату, час і місце судового засідання вручено відповідачу 26.06.19. Явка представника відповідача в судове засідання обов`язковою не визнавалась.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 202 ГПК України).

Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ч. 2 ст. 202 ГПК України, судом не встановлено.

При цьому судом враховано, що відповідач скористався своїм правом на подачу письмового відзиву, заперечень.

За вказаних підстав клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні 18.07.19. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 18.07.19. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.01.08. між Відкритим акціонерним товариством "Київгаз" (найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство "Київгаз") (позивач, постачальник) та Комунальним підприємством «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у місті Києві (відповідач, виконавець) укладено договір № 3.1.-1-14.5 про умови поставки газу для побутових потреб, за умовами якого постачальник зобов`язується забезпечити в інтересах виконавця транспортування (доставку) природного газу для комунально-побутового споживання населення в інтересах балансоутримувачі згідно договорів між виконавцем та балансоутримувачами, а виконавець зобов`язується забезпечити безперервне надання газу в якості комунальної послуги населенню, та своєчасно здійснити оплату постачальнику вартості спожитого газу в терміни і на умовах договору.

На виконання умов договору позивач, за період з січня 2015 року по березень 2015 року (включно) поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 3.668.409,65 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу № УК000009499 від 28.02.15., № УК000003613 від 31.01.15., № УК000016870 від 31.03.15. Вказані акти підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб позивача та відповідача без зауважень чи застережень.

У відповідності до пунктів 5.2, 5.3 договору встановлено, що якщо відповідач користується послугами ГІОЦ КМДА з розщеплення платежів, щомісячно, до 20 числа наступного за звітним місяцем, забезпечує збір та надходження до транзитного рахунку ГІОЦ грошових коштів мешканців за діючими тарифами по єдиним розрахунковим документам платників комунальних послуг. Якщо виконавець не користується послугами ГІОЦ КМДА з розщеплення платежів, він зобов`язаний щомісячно, до 10 числа наступного за звітним місяцем, забезпечувати збір коштів та перераховувати їх на рахунок постачальника як вартість газу, спожитого мешканцями.

Згідно із п. 5.4 договору, сума коштів, які надійшли від уповноважених установ та організацій по відшкодуванню втрат за надання пільг та субсидій з оплати природного газу, виконавець зобов`язується перераховувати постачальнику протягом 3-х банківських днів з дня отримання.

Між сторонами підписаний акт звіряння розрахунків за послуги з газопостачання, згідно із якого станом на 01.04.2015 року по договору № № 3.1.-1-14.5 від 01.01.08. заборгованість відповідача перед позивачем становить 2.685.977,89 грн.

Також, відповідач надав позивачу гарантійний лист вих. № 1071 від 15.10.15, відповідно до якого гарантував позивачу сплату заборговані в сумі 2.002.579,59 грн.

Далі, у відповідності до наданих позивачем відомостей про розподілені кошти на розрахунковий рахунок ПАТ «Київгаз» на виконання графіків погашення заборгованості згідно гарантійних листів, відповідачем до 31.07.18. здійснювались оплати позивачу в рахунок погашення наявної заборгованості, яка станом на 01.08.18. склала 719.495,17 грн.

В обґрунтування заявленого позову, позивач посилається на те, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором у відповідача виникла перед позивачем заборгованість у сумі 719.495,17 грн.

Позивачем зазначено, що згідно довідки за запитом із сайту Міністерства юстиції України, відповідач перебуває в стані припинення з 31.08.18., строк для пред`явлення вимог кредиторів визначено до 31.10.18.

27.12.18. позивачем на адресу відповідача була направлена вимога № 3476/09 від 27.12.18. про сплату боргу та визнання позивача кредитором відповідача з грошовими вимогами у сумі 719.495,14 грн.

Вказане відповідачем підтверджено.

Оскільки відповідач вимог позивача у сумі 719.495,14 грн. до передавального акта не включив, то вказане зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає викладене далі.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як підтверджено наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі природного газу позивач на виконання договору за період з січня 2015 року по березень 2015 року (включно) поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 3.668.409,65 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів, з цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача по договору № 3.1.-1-14.5 від 01.01.08. в сумі 719.495,14 грн.

Відповідачем, не наведено заперечень щодо суми заборгованості по договору № 3.1.-1-14.5 від 01.01.08. в сумі 719.495,14 грн.

Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради № 838/4902 від 23.05.18. "Про реорганізацію комунальних підприємств шляхом приєднання" вирішено реорганізувати в тому числі і Комунальне підприємство "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району у місті Києві шляхом його приєднання до Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"; встановлено, що Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" є правонаступником всіх прав та обов`язків Комунального підприємства "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району у місті Києві.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться відомості про те, що Комунальне підприємство "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району у місті Києві перебуває в стані припинення з 30.08.18.; відомості про строк для заявлення кредиторами своїх вимог - 31.10.18.

У відповідності до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України вказано, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно з частиною першої статті 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані негайно письмово повідомити про це орган, що здійснює державну реєстрацію, який вносить до єдиного державного реєстру відомості про те, що юридична особа перебуває у процесі припинення.

Частиною 3 ст. 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи (ч. 5 ст. 105 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 105 Цивільного кодексу України кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Як встановлено судом, 27.12.18. позивачем на адресу відповідача була направлена вимога № 3476/09 від 27.12.18. про сплату боргу та визнання позивача кредитором відповідача з грошовими вимогами у 719.495,14 грн.

Відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву копію листа згідно із яким комісією з реорганізації відповідача відмовлено у задоволенні даної вимоги позивача, у зв`язку із пропуском строку, встановленого для заявлення вимог кредиторів. Згідно із долученого до відзиву опису вкладення, відправлення вказаного листа здійснено відповідачем 26.03.19. разом з відзивом на позовну заяву (після звернення позивача до суду з даним позовом), інших доказів направлення позивачу означеної відмови № б/н від б/д відповідачем не подано.

У відповідності до ч. 1 ст. 107 Цивільного кодексу України кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 107 Цивільного кодексу України, після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Згідно із ч. 3 ст. 107 Цивільного кодексу України передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Зі змісту норм статей 104, 105, 110 ЦК України, ліквідація є такою формою припинення юридичної особи за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами у передбачених ними випадках, у результаті якої вона припиняє свою діяльність (справи і майно) без правонаступництва, тобто без переходу прав та обов`язків до інших осіб. Іншою формою припинення юридичної особи є передача всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам-правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу чи перетворення (статті 104 - 109 ЦК України).

У розумінні зазначених норм закону приєднання - це така форма реорганізації, при якій одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, що продовжує існувати й далі, але в більшому масштабі. Приєднувана ж організація припиняє свою діяльність як самостійна юридична особа. У разі приєднання на підставі передавального (а не ліквідаційного) акта орган, який здійснює державну реєстрацію юридичної особи, виключає юридичну особу, яка припинила діяльність, з державного реєстру. Юридична особа-правонаступник, до якої внаслідок приєднання перейшли майно, права та обов`язки припиненої юридичної особи, несе відповідальність за її зобов`язаннями в повному обсязі (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.07.2012 у справі № 6-65цс12).

При універсальному правонаступництві майно особи, як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника як єдине ціле, причому в цій сукупності єдиним актом переходять всі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва праводавцю, незалежно від того, виявлені вони на цей момент чи ні. При універсальному правонаступництві, зважаючи на відсутність повної визначеності у складі майна, правонаступник спрямовує свою волю не на набуття окремих прав або обов`язків, а на набуття усієї їх сукупності. В результаті він вступає навіть в такі правовідносини, про існування яких міг не знати. Вказана позиція наведена у постанові Верховного Суду від 31.05.18. по справі № 910/1879/17.

У постанові Верховного Суду від 03.09.18. у справі № 910/5811/16 викладено правову позицію про те, що згідно з частиною першої статті 107 ЦК України кредитор юридичної особи, що припиняється, може вимагати від неї припинення або дострокового виконання зобов`язання. Тобто кредитор не наділений в силу Закону прямим обов`язком пред`являти кредиторські вимоги до юридичної особи, що припиняється шляхом приєднання.

У постанові Верховного Суду від 20.11.2018 по справі № 925/1143/17, в якій кредитор (позивач у справі) заявив свої кредиторські вимоги до боржника, який реорганізувався, після пропуску строку на заявлення кредиторських вимог та після складення комісією з реорганізації передавального акту, Верховним Судом вказано, що перебування боржника в стані припинення не припинило зобов`язання, у зв`язку з чим в силу статті 107 Цивільного кодексу України кредитор вправі вимагати від відповідача в особі комісії з припинення як виконання зобов`язання так і включення кредиторських вимог за такими зобов`язаннями до передавального акту.

З урахуванням наведеного, оскільки у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників на підставі ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України шляхом універсального правонаступництва (переходять всі існуючі зобов`язання) позивач не наділений обов`язком звертатися до відповідача із вимогою про включення його кредиторських вимог до передавального акту.

За таких обставин, посилання відповідача на наявність у нього підстав для відмови включити до передавального акту кредиторські вимоги позивача, у зв`язку із пропущенням позивачем строку заявлення вказаних кредиторських вимог, визнаються судом безпідставними.

Так, згідно із статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Наведеними положеннями визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Тобто, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Тобто, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

З урахуванням наведеного вище, суд зазначає, що ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, а тому, обраний позивачем спосіб захисту права шляхом заявлення вимоги про зобов`язання відповідача включити грошові вимоги в сумі 719.495,17 грн. до передавального акта, відповідає ефективному засобу захисту та сприяє поновленню порушеного права позивача.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Київгаз" про зобов`язання Комунального підприємства «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у місті Києві в особі голови комісії з реорганізації Шапірко Наталії Віталіївни включити грошові вимоги Публічного акціонерного товариства «Київгаз» у сумі 719.495, 17 грн. до передавального акта.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Комунальне підприємство «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у місті Києві в особі голови комісії з реорганізації Шапірко Наталії Віталіївни (04213, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, б. 57; ідентифікаційний код 05757498) включити грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Київгаз" (01103, м. Київ, вулиця М.Бойчука, будинок 4Б; ідентифікаційний код 03346331) у сумі 719.495 (сімсот дев`ятнадцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн. 17 коп. до передавального акта.

3. Стягнути з Комунального підприємства «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у місті Києві (04213, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, б. 57; ідентифікаційний код 05757498) на користь Публічного акціонерного товариства "Київгаз" (01103, м. Київ, вулиця М.Бойчука, будинок 4Б; ідентифікаційний код 03346331) судовий збір у сумі 1.921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 23.07.19.

Суддя Т.М. Ващенко