ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/544/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Колоколова С.І.,

Разюк Г.П.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Одеської області

від 10 травня 2019 року (повний текст складено 15.05.2019р.)

по справі № 916/544/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Обслуговуючого кооперативу "Дім на Левітана"

про стягнення 47765,28 грн,-

суддя суду першої інстанції - Цісельський О.В.,

дата та місце винесення рішення: 10.05.2019р., м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019р. Публічне акціонерне товариство (в подальшому - Акціонерне товариство) "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, НАК "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з обслуговуючого кооперативу "Дім на Левітана"(далі - відповідач, ОК «Дім на Левітана») 47 765,28 грн., у т.ч.: пеня - 30 565,33 грн., 3% річних - 5 143,05 грн., інфляційні втрати - 12 056,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасною оплатою відповідачем переданого йому газу на підставі укладеного між сторонами договору від 26.08.2016р. за №3741/1617-ТЕ-23 та, відповідно, невиконання свого зобов`язання щодо розрахування з позивачем за отриманий газ у визначений договором строк.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.05.2019р. у справі №916/143/19 (суддя - Цісельський О.В.) позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з Обслуговуючого кооперативу "Дім на Левітана" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3 000,00 грн. пені, 11 940,94 грн. інфляційних втрат, 5 143,05 грн. 3% річних. В решті частини позовних вимог відмовлено.

Крім того, з відповідача стягнуто судовий збір у розмірі 1 916,34 грн.

У вказаному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем факту неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором від 26.08.2016р. №3741/1617-ТЕ-23 купівлі-продажу природного газу. Але, взяв до уваги відсутність завданих збитків позивачу зі сторони відповідача та майновий стан сторін; врахував, зокрема, заяву відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та допущені позивачем помилки в наданих розрахунках інфляційних втрат.

Відмовляючи частково у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача нарахованої суми пені, Господарський суд Одеської області зазначив, що відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений ст.1 вказаного закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Південно-західного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на відсутність досліджень місцевим судом усіх істотних обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2019р. по справі № 916/544/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 27 565,33 грн. та прийняти нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України», а саме: стягнути з Обслуговуючого кооперативу "Дім на Левітана" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" неустойку у сумі 27 565,33 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що рішення Господарського суду Одеської області у частині зменшення судом розміру пені прийняті з порушенням норм матеріального права, зокрема статті 233 Господарського кодексу України, статей 549 - 552, 599, 625 Цивільного кодексу України та без дослідження всіх істотних обставин справи.

Апелянт наполягає на тому, що зменшуючи розмір пені, суд мав урахувати не лише майнові, але й інші інтереси зазначених сторін; що судом першої інстанції не було враховано інтереси позивача, а важкий фінансовий стан відповідача не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки. Тому, позивач вважає незрозумілим, які саме інтереси сторін було враховано, яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки.

Крім цього, НАК "Нафтогаз України" вважає, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими порівняно із невиконаним зобов`язанням за договором купівлі-продажу природного газу, у зв`язку з чим, Господарський суд Одеської області не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 Цивільного кодексу України.

Більш детально доводи Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2019р. по справі №916/544/19, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу суду не надав.

Крім того, відповідно до даної ухвали, розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та з`ясовано судом першої інстанції, 26.08.2016р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та ОК "Дім на Левітана" було (споживач) було укладено договір №3741/1617-ТЕ-23 про постачання природного газу (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

У пункті 2.1. договору сторонами погоджено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2016р. по 31.03.2017р. (включно) газ, обсягом до 370,0 тис. куб.м.

Згідно з п.3.4. договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Ціна за 1000 куб. м. газу за цим договором становить 4 942,00 гривень, крім того: податок на додану вартість за ставкою - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40грн. (п.5.2. договору).

Загальна сума вартості природного газу за договором складається з сум вартості місячних поставок природного газу (п.5.4. договору).

Матеріали справи свідчать, що в подальшому сторонами вносились зміни до договору шляхом укладення додаткових угод, зокрема: №1 від 03.01.2017р. та №2 від 31.03.2017р. (а.с. 24-26).

За умовою п.6.1. договору, зокрема, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 6.2. договору сторони погодили, що під час перерахування коштів у призначені платежу посилання на номер договору є обов`язковим.

Тим же пунктом договору вказано, що в разі, коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений газ відповідно до п.6.1. договору.

Згідно з п. 6.3. договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного споживачем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу погашається основна сума заборгованості.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством і договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п.п.8.1., 8.2. договору).

Пунктом 7 додаткової угоди №2 від 31.03.2017р. змінено в пункті 8.2. договору слова « 21% річних» на « 16,4% річних». Зміни набули чинності з 01.04.2017р. (п.10 додаткової угоди №2 від 31.03.2017р.).

Строк дії договору визначений у розділі 12. Так, за п.12.1. договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2016р. до 31.03.2017р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Даний договір підписаний обома сторонами без зауважень та скріплений відповідними печатками сторін.

На виконання умов договору №3741/1617-ТЕ-23 від 26.08.2016р. позивачем протягом жовтня 2016р.-квітня 2017р. відповідачу було поставлено природний газ на загальну суму 2 567 062,58 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 року на суму 152 778,96 грн., від 30.11.2016 року на суму 307 070, 18 грн., від 31.12.2016 року на суму 527 093,95 грн., від 31.01.2017 року на суму 683 134,63 грн., від 28.02.2017 року на суму 535 242,32 грн., від 31.03.2017 року на суму 350 812,81 грн., від 30.04.2017 року на суму 10 929,73 грн., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень (а.с. 27-33).

В свою чергу, відповідач здійснив повну оплату за поставлений газ, однак здійснював її несвоєчасно, що не спростовується відповідачем та вбачається з виписки по особовому рахунку ОК "Дім на Левітана" за період з 01.09.2016р. по 30.06.2018р., яка наявна у матеріалах справи (а.с. 35).

Тому, АТ "НАК "Нафтогаз України" здійснив нарахування штрафних санкцій та звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОК "Дім на Левітана" 47 765,28 грн., з яких 30 565,33 грн. - пеня, 5 143,05 грн. - 3% річних, 12 056,90 грн. - інфляційні втрати.

З матеріалів справи вбачається, що 18.04.2019р. до суду першої інстанції від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, яку відповідач просив задовольнити та зменшити розмір пені на 90%.

В обґрунтування поданого клопотання про зменшення розміру пені ОК «Дім на Левітана» зазначив про неприбутковість організації; про те, що причиною затримання оплати газу за договором є несвоєчасна оплата мешканців даного житлового комплексу за спожитий газ та скрутним матеріальним станом Кооперативу, що підтверджує відповідними відомостями бухгалтерського обліку відповідача (а.с. 83-96).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені до 90% від заявленої суми 30 565,33 грн., та стягнення її в сумі 3000,00 грн.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Оскільки подання апеляційної скарги зумовлено незгодою АТ "НАК "Нафтогаз України" зі зменшенням судом першої інстанції суми пені, що була нарахована позивачем та вимогою останнього змінення рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2019р. по справі № 916/544/19 лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 27 565,33 грн., апеляційна колегія зазначає, що переглядає відповідне рішення саме у частині зменшення суми пені з заявленої суми 30 565,33 грн. до 3000,00 грн.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що іншу частину судового рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2019р. не оскаржує жодна зі сторін.

Положеннями ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини 1 статті 230 Господарського кодексу України та пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до п.п.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як зазначалось вище, пунктом 8.2. договору встановлено зобов`язання відповідача у разі порушення п.6.1. цього договору оплати постачальнику пені у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Крім того, відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Таким чином, як вірно зазначив місцевий господарський суд у своєму рішенні, який би розмір пені не визначався в договорі, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, а саме: може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України.

У зв`язку з чим, враховуючи порушення умов договору ОК "Дім на Левітана" щодо строків оплати поставленого газу, позивачем було нараховано відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу.

Частинами 2, 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Наведена норма кореспондує з положенням статті 233 Господарського кодексу України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому, апеляційна колегія звертає увагу на те, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд першої інстанції цілком правильно зазначив, що зі і змісту наведених норм випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Зменшення суми пені є правом суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки фактичних обставин справи та наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів, наявним у матеріалах справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.07.2018р. у справі № 924/1089/17, від 14.08.2018р. у справі № 903/827/17, від 30.08.2018р. у справі № 925/1587/17, ухвалі Верховного суду від 10.04.2019р. у справі 918/568/18, а також, у пункті 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Як встановлено судом першої інстанції, ОК "Дім на Левітана" є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку, а є впровадження діяльності щодо захисту майнових інтересів та забезпечення реалізації прав його Членів та Асоційованих членів, зокрема, в отриманні житлово-комунальних послуг.

Тому, в цілях здійснення своєї діяльності, відповідачем було укладено договір з позивачем для закупівлі природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води мешканцям багатоквартирного житлового комплексу за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Лиманка, м.Ульянівка, ж/м Радужний, 15/1, 15/2 , 15/3, 15/4 .

Однак, відповідачем було порушено термін сплати вартості поставленого природного газу і основною причиною такого порушення є несвоєчасна оплата мешканців даного житлового комплексу за спожитий газ.

Крім того, у матеріалах справи містяться відомості бухгалтерського обліку ОК "Дім на Левітана" за жовтень 2016 р. - серпень 2017 р., з яких вбачається відсутність прибутку та наявність витрат, які перевищують доходи відповідача (а.с. 84-96).

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на завдання збитків позивачу діями відповідача щодо здійснення невчасної, але повної оплати за отриманий природний газ.

Таким чином, апеляційна колегія вказує, що стягнення зазначеної позивачем у відповідному позові суми пені в повному обсязі не є співрозмірним із можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

За наведених обставин правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Враховуючи, що судом першої інстанції було встановлено відсутність завданих збитків позивачу зі сторони відповідача, враховано майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, ступінь виконання відповідачем зобов`язання, а також інші обставини які унеможливлювали належне виконання відповідачем умов договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо зменшення розміру пені до 3 000,00 грн.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що зменшуючи розмір пені, місцевий господарський суд обґрунтовано взяв до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, стягнення додатково до суми боргу інфляційних втрат і відсотків річних.

Отже, господарським судом Одеської області було встановлено всі обставини, з`ясування яких передбачено ст.233 Господарського кодексу України, а тому, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 Господарського кодексу України, колегія суддів вважає безпідставними.

Інші доводи апелянта, що викладені в апеляційній скарзі, висновок суду першої інстанції не спростовують та, з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Тому, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (див. рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 п.58).

Згідно вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, приймаючи до уваги положення чинного законодавства і встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2019 року по справі №916/544/19 винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2019р. у справі №916/544/19 залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Разюк Г.П.