ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2019 року м.Дніпро Справа № 904/164/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

секретар судового засідання: Вітко Г.С.,

представники сторін:

від позивача: Чабарай К.В., посвідчення №003234 від 06.02.2017 р., представник;

від позивача: Скляр Н.М., посвідчення №003157 від 14.06.2016 р., представник;

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

розглянувши апеляційну скаргу Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2019 (суддя Красота О.І.) у справі №904/164/19

за позовом Криворізької міської ради, м.Кривий Ріг

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м.Кривий Ріг

про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 265 225,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Криворізька міська рада звернулась до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" і просить суд стягнути заборгованість з орендної плати за земельну ділянку за періоди з 01.05.2017р. по 19.12.2017р. включно та з 01.01.2018р. по 24.07.2018р. включно у загальному розмірі 225 275,61 грн. та пеню за період з 01.07.2017р. по 31.12.2017р. у загальному розмірі 39 950,06 грн. та судовий збір.

Позовні вимоги були мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди земельної ділянки №3043 від 01.07.2011р. в частині оплати орендованого майна.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2019 у справі №904/164/19 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Рішення мотивовано тим, що положення рішень Криворізької міської ради від 26.04.2018 р. №1620 та від 12.07.2017 р. №1862 були визнані протиправними та нечинними рішеннями судів у справах 804/8091/17 та 804/5884/17, не підлягають застосуванню до відповідача, оскільки вони не відповідають вимогам законодавства, а при їх прийнятті Криворізька міська рада діяла не на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що встановлено судами у вказаних справах.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції також відмовив у задоволенні цих позовних вимог, оскільки позивачем не було належними та допустимими доказами доведено наявності у відповідача заборгованості зі сплати орендної плати за наведений у позовній заяві період, а відтак, відсутні правові підстави для нарахування пені.

Стосовно заяви відповідача, зробленої у наданих до господарського суду запереченнях від 11.03.2019 р., про застосування позовної давності у частині позовних вимог про стягнення пені, нарахованої позивачем за період з 01.07.2017 по 19.12.2017 р., суд першої інстанції відзначив, що відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, обставини щодо пропуску строку позовної давності не досліджувались судом першої інстанції, з огляду на необґрунтованість самих вимог за позовом.

2.Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2019 у справі №904/164/19, до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулась Криворізька міська рада, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2019 у справі №904/164/19 та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Криворізької міської ради до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення заборгованості з орендної плати за земельну ділянку за періоди з 01.05.2017 до 19.12.2017 та з 01.01.2018 до 24.07.2018 у загальному розмірі 225 275,61 грн. та пеню за період з 01.07.2017 до 31.12.2018 у загальному розмірі 39 950,06 грн. в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що за правилами частини 2 статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

В свою чергу, відповідно до ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Проте, виключаючи із предмету судового дослідження імперативні приписи норми ч. 2 ст. 265 КАС України, які є визначальними при встановленні строку дії нормативно- правового акту в часі, а саме - визначенні моменту втрати ним чинності, суд першої інстанції тим самим унеможливив встановленню істини у даній справі та дослідженню заявленого позивачем предмету спору.

Таким чином, частина 2 статті 265 КАС України чітко визначає момент втрати чинності нормативно-правовим актом, який за рішенням суду визнано нечинним, що, у нерозривному зв`язку з приписами ст. 144 Конституції України та ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», засвідчує необхідність обов`язкового виконання у період дії рішення №1620 та рішення №1862 положень всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території, у тому числі, і ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в частині застосування ставку 1,91% при розрахунку та сплаті орендної плати у період з 01 травня 2017 року до 19 грудня 2017 року та з 01 січня 2018 року до 24 липня 2018 року.

Апелянт вважає, що відсутність податкового боргу не свідчить про сплату в повному обсязі розміру орендної плати, яка передбачена умовами договору оренди земельної ділянки та відповідними рішеннями міської ради.

Скаржник вважає, що в наданих відповідачем листах органів державної фіскальної служби відсутня інформація щодо проведення відповідної перевірки або звірки правильності, достовірності й повноти нарахування та своєчасності сплати податків, що в свою чергу унеможливлює їх врахування в якості доказів, що підтверджують дійсну відсутність заборгованості зі сплати орендної плати.

Також, скаржник вважає незрозумілим, які саме дані містяться у ІС "Податковий блок", на яку посилаються органи державної фіскальної служби у зазначених листах, та необґрунтовано можливість саме на підставі таких даних та даних інтегрованої картки платника податків встановити наявність або відсутність заборгованості з орендної плати за конкретну земельну ділянку.

Апелянт вважає, що очевидним є ненадання судом першої інстанції належної оцінки обставинам, наведеним позивачем в обґрунтування заявлених вимог, та доказам, що їх підтверджують, та надання переваги лише захисту прав окремого суб`єкта господарювання - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», з посиланням при цьому на неоднозначність нормативних приписів національного законодавства та необхідність застосування підходу, відповідно до якого істотні правові сумніви мають тлумачитися на користь платника, з огляду на ч. 1 ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідну практику Європейського суду з прав людини.

Апелянт вважає, що при наявності чіткої та точної норми прямої дії та реальної відсутності істотних правових сумнівів у її застосуванні при вирішенні існуючого спору, не зрозуміло, в чому полягала необхідність тлумачення закону, до якої вдався суд першої інстанції.

Водночас, згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» тлумачення та роз`яснення з питань застосування законодавства при вирішенні судових справ є прерогативою Конституційного Суду України та Пленуму Верховного Суду.

Крім того, апелянт вважає, що в оскаржуваному рішенні господарський суд Дніпропетровської області в обґрунтування своїх висновків послався на рішення у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, при прийнятті якого, вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення).

Однак, самим же судом першої інстанції й допущено порушення рівноваги між інтересами суспільства і конкретної особи, однобічно застосовано положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідну практику Європейського суду з прав людини в інтересах відповідача - суб`єкта господарювання, й взагалі проігноровано суспільний інтерес всієї територіальної громади міста Кривого Рогу, забезпечення реалізації якого безпосередньо залежить від виконання місцевого бюджету.

Також, скаржник вважає, що оскаржуваним рішенням першої інстанції порушений принцип «справедливої рівноваги», адже на територіальну громаду міста Кривого Рогу покладено надмірний тягар в частині недоотримання передбачених бюджетом міста Кривого Рогу коштів, та відповідно зменшення видатків як на розвиток міста в цілому, так і на окремі його соціальні програми.

Апелянт вважає, що господарський суд Дніпропетровської області в оскаржуваному рішенні не навів відповідного вмотивування та обґрунтування судового рішення.

3.Узагальнені доводи інших учасників справи.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, погоджуючись, зокрема, з висновками суду першої інстанції.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2019 року, у складі колегії суддів головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2019 у справі №904/164/19 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 24.06.2019 року.

24.06.2019 року розгляд справи відкладено на 08.07.2019 року.

08.07.2019 року розгляд справи відкладено на 15.07.2019 року.

15.07.2019 року Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" подано заяву про відвід судді Паруснікову Ю.Б. від розгляду справи № 904/164/19.

Колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі - головуючий суддя - Білецька Л.М. (доповідач), судді - Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А. дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відводу, у зв`язку з чим 15.07.2019р. постановила ухвалу про передачу справи для вирішення питання про відвід в порядку, визначеному ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України. У судовому засіданні було оголошено перерву до 18.07.2019 року.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.07.2019 року (суддя Чередко А.Є.) у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відвід судді Паруснікова Ю.Б. від розгляду справи № 904/164/19 - відмовлено.

18.07.2019 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

В судових засіданнях представники позивача та представники відповідача надали пояснення по справі та навели обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.

У судове засідання 18.07.2019 року відповідач не забезпечив явку повноважного представника, однак подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Клопотання обґрунтовано тим, що представник відповідача ОСОБА_1 станом на 18.07.2019 перебуває за межами України, у зв`язку з чим у судовому засіданні мав намір взяти участь інший представник вдповідача ОСОБА_2 . З метою участі у судовому засіданні ОСОБА_2 виїхала автомобілем з м. Києва до м. Дніпро, однак через несправності (поломку) автомобіля, які сталися під час руху, представник не має фізичної можливості своєчасно прибути до м. Дніпро для участі у судовому засіданні, про що повідомив іншого представника відповідача ОСОБА_3 засобами телефонного зв`язку.

Враховуючи, що представники відповідача не перебувають у м. Дніпрі та не мають можливості вчасно прибути у судове засідання у справі, а неявка представника ОСОБА_2 викликана об`єктивними причинами, що не залежать від відповідача та його представників, просить відкласти розгляд справи на іншу дату.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до частин 11, 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час та місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Разом з тим, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989 року).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (параграфи 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до положень статті 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Крім того, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції обмежений шістдесятиденним процесуальним строком розгляду апеляційної скарги, на рішення суду першої інстанції (ст. 273 ГПК України).

З огляду на викладене, оскільки участь у судовому засіданні для учасників даної справи не визнавалась судом обов`язковою, і скаржник не був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права через іншого представника, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2019 у справі №904/164/19 слід скасувати, та задовольнити позовні вимоги, з огляду на наступне.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

01.07.2011 р. між Криворізькою міською радою (далі - орендодавець) та Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - орендар) було укладено договір оренди №3043 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1 договору орендодавець на підставі рішень міської ради від 27.04.2011 №357 та від 25.05.2011 р. №417 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для розміщення металургійного виробництва (ділянка №4), яка знаходиться на вул АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2 договору в оренду передається земельна ділянка площею 1,2441 га. Згідно з пунктом 4 договору кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 .

Як зазначено у пункті 9 договору оренди, орендна плата вноситься щомісячно протягом 30-ти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

Відповідно до пункту 12 договору оренди розмір та сума орендної плати переглядається без внесення змін до цього договору у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених договором;

- зміни розмірів річної орендної плати за землю, базової вартості 1 кв. м. земель міста, розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджується документами;

- в інших випадках, передбачених законодавством та цим договором.

Відповідно до пункту 13 Договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня, яка нараховується на суму боргу по орендній платі за земельну ділянку (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого боргу по орендній платі або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті, включаючи день такого погашення.

Пунктом 14 договору встановлено, що орендар самостійно обчислює суму орендної плати щороку станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Передача земельної ділянки "орендарю" здійснюється за актом її приймання -передачі, який набуває чинності виключно з дати державної реєстрації цього договору (п.17 Договору).

Акт приймання - передачі земельної ділянки підписаний сторонами (а.с.22).

Станом на 1 січня 2017 року розміри орендної плати за користування земельними ділянками на території м. Кривий Ріг встановлювалися рішенням Криворізької міської ради "Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста Кривого Рогу" від 24.06.2015 р. №3727 (а.с.42-43).

Відповідно до пункту 4 цього рішення оренда плата за користування земельними ділянками складала 3 відсотка від нормативної грошової оцінки цих ділянок.

Згідно з пунктом 6 вказаного рішення при розрахунку ставок земельного податку та розміру орендної плати за користування земельними ділянками було введено понижувальний коефіцієнт до вартості земельних ділянок, визначеної відповідно до витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель міста, у розмірі 0,30.

Таким чином, з урахуванням понижувального коефіцієнту розмір орендної плати відповідно до вказаного рішення складав 0,9 відсотка від нормативної грошової оцінки.

26.04.2017 р. Криворізькою міською радою було прийнято рішення № 1620 (а.с. 44) "Про внесення змін до рішення міської ради від 24.06.2015 №3727 "Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста Кривого Рогу".

Пунктом 1 вказаного рішення орендну плату для суб`єктів господарювання для розміщення комплексу об`єктів і споруд металургійної галузі було встановлено на рівні 1,91 відсотка від нормативної грошової оцінки земель міста.

Вказані положення поширювалися на позивача як орендаря земельної ділянки за договором оренди №3043 від 01.07.2011 р.

Вважаючи рішення Криворізької міської ради від 26.04.2017 р. №1620 незаконним, відповідач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про визнання нечинними положень вказаного рішення щодо встановлення орендної плати для розміщення комплексу об`єктів і споруд металургійної галузі.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2017 р. у справі 804/5884/17 позов було задоволено частково, рішення Криворізької міської ради від 26.04.2017 р. №1620 у відповідній частині стосовно пункту 1 вказаного рішення де мова йде про орендну плату для суб`єктів господарювання для розміщення комплексу об`єктів і споруд металургійної галузі було встановлено на рівні 1,91 відсотка від нормативної грошової оцінки земель міста визнано нечинним (а.с. 45-49).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2017 р. постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2017 р. у справі 804/5884/17 була залишена без змін (50-54).

12.07.2017 р. Криворізькою міською радою було прийнято рішення №1862 (а.с. 55) "Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати, пільг зі сплати за землю та затвердження Регламенту оподаткування земельних ділянок на території міста Кривого Рогу у 2018 році".

Положеннями додатку 1 (а.с.60) до вказаного рішення Криворізької міської ради було встановлено річний розмір орендної плати за користування земельними ділянками на рівні 1,91 % від нормативної грошової оцінки земель міста для юридичних осіб з видами економічної діяльності за КВЕД " 24,19", за користування земельними ділянками наступного цільового призначення земель (згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 року за №1011/18306 (зі змінами): код - " 11.02"; назва - "землі промисловості; для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості". Вказані положення поширювалися на позивача як орендаря земельної ділянки за договором оренди №3043 від 01.07.2011 р.

Вважаючи вказане рішення Криворізької міської ради протиправним, відповідач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про визнання вищенаведених положень зазначеного рішення протиправними та нечинними.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2018 р. у справі 804/8091/17, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2018 р., позов відповідача було задоволено у повному обсязі.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що у 2017 році відповідач сплачував орендну плату за договором оренди №3043 від 01.07.2011 р. за ставкою орендної плати у розмірі 0,9 відсотка від нормативної грошової оцінки земель міста (зокрема, орендна плата розраховувалась, виходячи зі ставки у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земель міста, із застосуванням понижувального коефіцієнта до вартості земельних ділянок, визначеної відповідно до витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель міста, у розмірі 0,30), що підтверджується наданою до суду відповідачем звітною податковою декларацією за 2017 рік (а.с. 133-135) та платіжними дорученнями (а.с. 147-153).

Судом встановлено, що за січень - травень 2018 року відповідач сплачував орендну плату за договором оренди №3043 від 01.07.2011 р. за ставкою 1,91 відсотка від нормативної грошової оцінки земель міста, що підтверджується наданою до суду звітною податковою декларацією за 2018 рік від 20.02.2018 р. (а.с. 137-140), а також платіжними дорученнями (а.с. 153-156)

Також, судом встановлено, що 26.07.2018 р. (а.с. 142) відповідачем до Криворізької державної об`єднаної податкової інспекції було подано уточнюючу податкову декларацію, у якій відповідач перерахував розмір податкових зобов`язань з орендної плати за договором оренди №3043 від 01.07.2011 р. за ставкою 0,9 відсотка, тобто вже без урахування визнаних судом протиправними та нечинними положень рішення Криворізької міської ради від 12.07.2017 р. №1862.

Позивач обґрунтовув позовні вимоги тим, що відповідач сплачував орендну плату за період з 01.05.2017 р. по 19.12.2017 р. без урахування положень про розміри орендної плати, що містилися у рішенні Криворізької міської ради від 26.04.2017 р. №1620, та за період з 01.01.2018 р. по 24.07.2018 р. без урахування положень про розміри орендної плати, що містилися у рішенні Криворізької міської ради від 12.07.2017 р. №1862.

Позивач вказує, що незважаючи на те, що положення зазначених рішень Криворізької міської ради були визнані протиправними та нечинними судом, вони є обов`язковими до виконання за період до дат набрання чинності відповідними судовими рішеннями у справах 804/5884/17 та 804/8091/17.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач вважав, що у відповідача виникла заборгованість зі сплати орендної плати за договором №3043 від 01.07.2011 р. за періоди з 01.05.2017 р. по 19.12.2017 р. включно в сумі 119 204,14 грн. та з 01.01.2018 р. по 24.07.2018 р. включно в сумі 106 071,47 грн., у загальному розмірі 225 275,61 грн., що і є причиною виникнення спору.

Також, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь пеню, нараховану позивачем на вказану суму заборгованості, у загальному розмірі 39 950,06 грн.

З наданих позивачем до суду листа Криворізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №3044/10/04-82-08-027 від 22.08.2018 р. (а.с. 34-35 т.1) та листа Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №24105/10/04-36-56-44 від 01.03.2019 р. вбачається (а.с. 2 т.2), що за інформацією вказаних податкових органів у відповідача відсутня заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди №3043 від 01.07.2011 р.

Вказане вище також підтверджується листом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №35398/10/04-36-56-44 від 26.03.2019 р. наданого позивачем та листами Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №31878/10/04-36-17-01-14 від 20.03.2019 р. та №33555/10/04-36-56-44 від 22.03.2019р. наданих відповідачем.

Крім того, у листі Криворізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №3044/10/04-82-08-027 від 22.08.2018 р. зазначається, що відповідач має переплату з орендної плати по Металургійному району станом на 17.08.2018 р. у розмірі 88 019 523 грн.

З наданого відповідачем висновку експерта у галузі права від 15.02.2019 р. вбачається, що відповідач звертався до Київського регіонального центру Національної академії правових наук України за наданням висновку щодо застосування аналогії закону та/або аналогії права.

Перед експертами були поставлені наступні питання:

" 1. Чи зобов`язані фізичні та юридичні особи виконувати обов`язки майнового характеру, передбачені визнаними судом нечинними положеннями нормативно-правового акту, у випадку встановлення судом протиправності (незаконності) цих положень у мотивувальній чи резолютивній частині судового рішення?

У випадку відсутності в законодавстві України прямих норм, які б регулювали відповідні правовідносини, чи можуть останні бути врегульовані із застосуванням принципів аналогії закону та/або аналогії права, і яким чином?

2. Чи має право суб`єкт владних повноважень застосовувати до фізичних та юридичних осіб норми права зобов`язального характеру, передбачені визнаними судом нечинними положеннями нормативно-правового акту, у випадку встановлення судом протиправності (незаконності) цих положень у мотивувальній чи резолютивній частині судового рішення, та застосовувати заходи юридичної відповідальності за їх невиконання?

У випадку відсутності в законодавстві України прямих норм, які б регулювали відповідні правовідносини, чи можуть останні бути врегульовані із застосуванням принципів аналогії закону та/або аналогії права, і яким чином?".

У висновку експерти в результаті проведеного дослідження підсумували, що фізичні та юридичні особи не зобов`язані виконувати обов`язки майнового характеру, передбачені визнаними судом нечинними положеннями нормативно-правового акту, у випадку встановлення судом протиправності (незаконності) цих положень у мотивувальній чи резолютивній частині судового рішення; суб`єкт владних повноважень не має права застосовувати до фізичних та юридичних осіб норми права зобов`язального характеру, передбачені визнаними судом нечинними положеннями нормативно-правового акту, у випадку встановлення судом протиправності (незаконності) цих положень у мотивувальній чи резолютивній частині судового рішення, та застосовувати заходи юридичної відповідальності за їх невиконання.

Так, позивач не було надано доказів неналежного виконання відповідачем обов`язків зі сплати орендної плати, зокрема доказів існування у відповідача заборгованості з орендної плати за договором №3043 від 01.07.2011 р., яка утворилась внаслідок неналежної сплати орендної плати за періоди з 01.05.2017 р. по 19.12.2017 р. включно та з 01.01.2018 р. по 24.07.2018 р. включно так як в матеріалах справи містяться листи Криворізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №3044/10/04-82-08-027 від 22.08.2018 р., Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №24105/10/04-36-56-44 від 01.03.2019 р., №35398/10/04-36-56-44 від 26.03.2019 р. №31878/10/04-36-17-01-14 від 20.03.2019 р. та №33555/10/04-36-56-44 від 22.03.2019р. з яких вбачається, що у відповідача відсутня заборгованість зі сплати орендної плати за вказаним вище договором стосовно зобов`язань з орендної плати за ставкою 0,9 відсотка.

Тобто, за заявлений позивачем період, останній отримував орендну плату за користування земельною ділянкою, загальною площею 1,2441 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 стосовно зобов`язань з орендної плати за ставкою 0,9 відсотка.

Вказані вище обставини не заперечуються сторонами у справі.

6.Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції.

6.1. Щодо експертного висновку.

Частиною 1 статті 70 ГПК України передбачено, що як експерт з питань права може залучатися особа, яка має науковий ступінь та є визнаним фахівцем у галузі права. Рішення про допуск до участі в справі експерта з питань права та долучення його висновку до матеріалів справи ухвалюється судом.

Відповідно до статті 108 ГПК України учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: 1) застосування аналогії закону, аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі. Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи.

Висновок експерта в галузі права, наданий відповідачем, долучений судом до матеріалів справи.

Так, колегія суддів вважає, що оцінка доказів при розгляді справи відповідно до приписів процесуального законодавства є прерогативою суду, а не експерта з питань права.

Згідно зі статті 109 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

Так, наданий відповідачем висновок відповідає вимогам до висновку експерта у галузі права, що встановлені ГПК України, однак не може визнаватися судом у якості доказу в справі.

6.2. Щодо прийнятого рішення судом першої інстанції.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

В статті 762 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі статтею 286 Господарського кодексу України зазначено про те, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та частиною 3 статті 285 Господарського кодексу України орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Частиною 1 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Частиною 3 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та частиною 4 статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України «Про оренду землі»).

Статтею 206 ЗК України передбачено, що використання землі в Україні є платним.

Пунктом «в» частини 1 статті 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (ч.ч. 1-3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі»).

Орендодавець, крім іншого, у відповідності до ст. 24 Закону України «Про оренду землі», має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

За умовами пункту 33 Договору, відповідач, крім іншого, зобов`язався систематично сплачувати орендну плату в повному обсязі в установлений Договором строк.

Відповідно до пункту 9 Договору орендна плата вноситься щомісячно протягом 30-ти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця. За неповний календарний місяць орендна плата сплачується за дні фактичного користування земельною ділянкою. Строки платежу не є сталими і можуть змінюватися відповідно до вимог чинного законодавства.

Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством (п. 11 Договору).

Для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (п. 289.1. ст. 289 ПК України).

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (пп. 14.1.125 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (ст. 20 Закону України «Про оцінку земель»).

В силу п. 289.1 ст. 289 ПК України управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, на виконання пункту 289.3 статті 289 ПК України, на своєму офіційному сайті (http://land.gov.ua) публікує коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель за попередні роки, згідно яких для земель несільськогосподарського призначення вони становлять: 1996 рік - 1,703, 1997 рік - 1,059, 1998 рік - 1,006, 1999 рік - 1,127, 2000 рік - 1,182, 2001 рік - 1,02, 2005 рік - 1,035, 2007 рік - 1,028, 2008 рік - 1,152, 2009 рік - 1,059, 2010 рік - 1,0, 2011 рік - 1,0, 2012 рік - 1,0, 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249, 2015 рік - 1,433, 2016 рік - 1,06, 2017 рік -1,0.

Держгеокадастр не пізніше 15 січня поточного року інформує Державну фіскальну службу України і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Згідно листа Держгеокадастру від 11.01.2018 №6-28-0.22-244/2-18 значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель несільськогосподарського призначення за 2016 рік становить 1,06. за 2017 рік - 1,0.

Пунктом 14 Договору визначено, що «Орендар» самостійно обчислює суму орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Аналогічні зобов`язання містяться й у пункті 286.2 статті 286 Податкового кодексу України.

Розмір річної орендної плати за земельні ділянки вираховується на підставі даних витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, помножених на значення ставки орендної плати, розмір якої визначається відповідним рішенням міської ради. Місячний розмір орендної плати визначається шляхом ділення річної орендної плати на 12, що відповідає кількості місяців у році.

Згідно ст. 143 Конституції України, ст. 12 Податкового кодексу України, ч. 1 ст. 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Криворізька міська рада наділена повноваженнями самостійно встановлювати ставки місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених Податковим кодексом України.

Такий підхід пояснюється принципом правової, організаційної та матеріально- фінансової самостійності місцевого самоврядування, під яким розуміється право територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до статей 7, 140 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Підпунктами 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 ПК України регламентовано, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути більшою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Пунктом 12 Договору сторони обумовили, що розмір та сума орендної плати переглядається без внесення змін до цього Договору, зокрема, у разі зміни розмірів річної орендної плати за землю, базової вартості 1 кв.м. земель міста, розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

Колегія суддів виходить з того, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27.12.2001 по справі № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України, зареєстрованої 22.07.1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23.06.1997 року №2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).

На думку колегії суддів, відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

Відповідно до п. 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Відповідно до ч. 2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, оскільки в силу вимог ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, то в період з набрання чинності рішення Криворізької міської ради №1620 та №1862 до прийняття постанови у справах №804/8091/17 та №804/5884/17 орендна плата за користування земельної ділянки підлягала сплаті у розмірі 1,91 % від її нормативно грошової оцінки

Отже, до моменту набрання законної сили відповідними судовими рішеннями слід вважати рішення Криворізької міської ради від 26.04.2017 №1620 та від 12.07.2017 №1862 чинними, а відтак, і застосовувати зазначену в них ставку 1,91% при розрахунку орендної плати у правовідносинах з відповідачем з 01 травня 2017 року до 19 грудня 2017 року включно та з 01 січня 2018 року до 24 липня 2018 року включно. Однак судом першої інстанції залишено поза увагою приписи ст. 265 КАС України, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок колегією суддів встановлено, що за період з 01.05.2017 до 19.12.2017 включно утворилася заборгованість зі сплати орендної плати за землю у сумі 119 204,14 грн. (різниця між сумою орендної плати, що підлягає сплаті згідно рішення Криворізької міської ради від 26.04.2017 №1620 та фактично задекларованою і сплаченою відповідачем за вказаний період),а за період з 01.01.2018 до 24.07.2018 включно утворилася заборгованість зі сплати орендної плати за землю у сумі 106 071.47 грн. (різниця між сумою орендної плати, що підлягає сплаті згідно рішення Криворізької міської ради від 12.07.2017 №1862 та фактично задекларованою і сплаченою відповідачем за вказаний період). Таким чином позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Так, з листів Криворізької південної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 22.08.2018 №3044/10/04-82-08-027, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 01.03.2019 №24105/10/04- 36-56-44. від 26.03.2019 №35398/10/04-36-56-44 та розрахунків задекларованих і сплачених податкових зобов`язань з орендної плати за землю у 2017-2018 роках вбачається, що відповідач сплачував орендну плату за користування спірною земельною ділянкою у 2017- 2018 роках саме із розрахунку ставки орендної плати у розмірі 0,9 %, в той час, як згідно рішення №1620 та рішення №1862 Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" повинно було сплачувати орендну плату із розрахунку ставки 1,91%.

А тому необгрунтованим є висновок суду першої інстанції, що за інформацією вказаних органів ДФС у відповідача відсутня заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди від 01.17.2011 №3043, оскільки відсутність податкового боргу не свідчить про сплату в повному обсязі розміру орендної плати, яка передбачена умовами договору оренди земельної ділянки та відповідними рішеннями міської ради.

Що ж стосується листів Криворізького південного управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 22.03.2019 №33555/10/04-36-56-44 та Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 20.03.2019 №31878/10/04-36-17-01-14, наданих відповідачем у підтвердження своєї позиції, то слід зауважити на їх невідповідності вимогам належності, достатності, допустимості й достовірності доказів, оскільки із наданих документів не вбачається за можливе встановити, яким чином орган державної фіскальної служби встановив відсутність такої заборгованості у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з орендної плати саме за земельну ділянку площею 0,4075 га., з кадастровим номером НОМЕР_2 , розташовану на вул. Орджонікідзе (Криворіжсталі), 1 , в Дзержинському (Металургійному) районі м. Кривого Рогу, з урахуванням Рішення №1620 та Рішення №1862.

При цьому, згідно пп. 191.1.1, 191.1.2, 191.1.34 п. 191. 1 ст. 191 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) контролюючі органи здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів; забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно пп. 20.1.1, 20.1.4, 20.1.43 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право запрошувати платників податків, зборів, платежів або їхніх представників для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податків, зборів, платежів, дотримання вимог законодавства з інших питань, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків; проводити у визначеному законодавством порядку перевірку показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та із своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплатою усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, виконанням законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Понад те, відомості органів державної фіскальної служби є офіційними, а видані ними документи мають статус офіційних документів, а тому мають бути сформовані з дотриманням принципу «правової визначеності», котрий є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, як вірно зазначає у низці своїх рішень Європейський Суд з прав людини. Цей принцип містить вимогу визначеності, ясності, точності, несуперечливості, чіткості підстав і змісту приписів та недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування.

Однак, в наданих відповідачем листах органів державної фіскальної служби відсутня інформація щодо проведення відповідної перевірки або звірки правильності, достовірності й повноти нарахування та своєчасності сплати податків, що в свою чергу унеможливлює їх врахування в якості доказів, що підтверджують дійсну відсутність заборгованості зі сплати орендної плати. А також, незрозумілим є, які саме дані містяться у ІС "Податковий блок", на яку посилаються органи державної фіскальної служби у вказаних вище листах, та необгрнутовано можливість саме на підставі таких даних та даних інтегрованої картки платника податків встановити наявність або відсутність заборгованості з орендної плати за конкретну земельну ділянку.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції суд також посилався, на неоднозначність нормативних приписів національного законодавства та необхідність застосування підходу, відповідно до якого істотні правові сумніви мають тлумачитися на користь платника, з огляду на ч. 1 ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідну практику Європейського суду з прав людини. Однак такі висновки господарського суду Дніпропетровської області є такими, що суперечать нормам національного законодавства, з огляду на існування чіткої норми національного законодавства -ч. 2 cт. 265 КАС України.

Крім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном.

Право власності має фундаментальний характер та захищається згідно з нормами національного законодавства. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Проте, суд наголошуючи про порушення позивачем прав відповідача на мирне володіння своїм майном, жодним чином не дослідив питання порушення прав саме позивача, як безпосереднього власника спірної земельної ділянки, який має право на правомірне очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення від 2 березня 2005 року ЄСПЛ від MALTZAN and Others v. Germany).

Крім заборгованості зі сплати орендної плати позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 39 950, 87 грн.

Порушенням зобов`язання, у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 217 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В пункті 13 Договору сторони також обумовили, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня, яка нараховується на суму боргу по орендній платі за земельну ділянку (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті, включаючи день такого погашення.

Чинним законодавством передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання, і лише за відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України. Наведене узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного суду України від 15.04.2015 у справі №910/6379/14 та постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року по справі №910/22541/16.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом помилок не виявлено.

Отже, вимога позивача про стягнення пені за період з 01.07.2017 по 31.12.2018 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Відповідно до ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не було враховано вимоги ст. 265 КАС України та не надано належної оцінки обставинам, наведеним позивачем в обґрунтування заявлених вимог, та доказам, що їх підтверджують, а тому колегія суддів погоджується з доводами скаржника, з підстав, наведених у п. 6 цієї постанови.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.

Порушено право позивача на отримання плати за користування земельною ділянкою за договором оренди.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2019 у справі №904/164/19 постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що в силу ст. 277 ГПК є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позову.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2019 у справі №904/164/19 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2019 у справі №904/164/19 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі (Орджонікідзе), 1 ) на користь Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, 1 ) суму заборгованості з орендної плати з 01.05.2017 року до 19.12.2017 року та з 01.01.2018 року до 24.07.2018 року у розмірі 225 275,61 грн., пеню у розмірі 39 950,06 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі (Орджонікідзе), 1 ) на користь Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, 1 ) 9946,89 грн. судового збору.

Видачу наказів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 22.07.2019 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Судді Ю.Б. Парусніков

Т.А. Верхогляд