ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/107/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарнад", м. Харків
до 1. Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів "Шляхрембуд", м. Харків 2. Харківської міської ради, м. Харків
про визнання права власності
за участю представників:

позивача - Ободовської Н.С. (ордер ПТ №002481 від 05.02.2019 р.)

1. відповідача - ОСОБА_1 (договір №б/н від 18.02.2019 р.)

2. відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 11.01.2019р. по справі № 922/107/19 позовну заяву ТОВ "Фарнад" до КП "Шляхрембуд" щодо визнання права власності було залишено без руху, роз`яснено Позивачу необхідність усунення вказаних недоліків в строк не пізніше десяти днів з дня вручення цієї ухвали суду.

Позивачем було усунено обставини, які зумовили залишення позовної заяви ТОВ "Фарнад" до КП "Шляхрембуд" щодо визнання права власності по справі № 922/107/19 без руху, у зв`язку з чим суд ухвалою від 21.01.2019 р. прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив справу № 922/107/19 до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 02.04.2019 р. задоволено клопотання (вх. №6827 від 19.03.2019) Позивача та залучено до участі у справі №922/107/19 в якості співвідповідача - Харківську міську раду, розгляд підготовчого засідання відкладено на 09.04.2019 р.

Розгляд справи №922/107/19 розпочато з початку, розгляд підготовчого засідання відкладено на "14" травня 2019 р. о 10:00 ухвалою суду від 09.04.2019 р.

Ухвалою суду від 10.06.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на "20" червня 2019 р. о 11:20.

Представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник 1. Відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити у їх задоволенні

Представник 2. Відповідача у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фарнад» являється власником земельних ділянок за кадастровими номерами: НОМЕР_1 , площею 2,0432 га, НОМЕР_2 , площею 2,6166 га, НОМЕР_3 , площею 2,4702 га, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Харківської міської ради від 25.04.2012 року №708/12 «Про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок юридичним особам та фізичним особам України» Товариству з обмеженою відповідальністю надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно 7,3400 га за адресою: АДРЕСА_2 . Харків, вул. Енгельса АДРЕСА_1 , Ленінський район, для експлуатації та обслуговування багатофункціонального торговельного комплексу, торговельного майданчику. Надано дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки площею, орієнтовно, 7,3400 га м. Харків, вул. Енгельса, 33, Ленінський район, для експлуатації та обслуговування багатофункціонального торговельного комплексу, торговельного майданчику. Попереджено Товариство з обмеженою відповідальністю «Дімаріс», що після прийняття цього рішення необхідно виконати проект відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування та подати його на затвердження у встановленому порядку.

Рішенням Харківської міської ради від 22.06.2012 року №762/12 «Про продаж земельних ділянок юридичним та фізичним особам України» Товариству з обмеженою відповідальністю «Дімаріс» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування багатофункціонального торговельного комплексу, торговельного майданчику по вул. Енгельса, 33 у Ленінському районі м. Харкова. Продано земельну ділянку площею 7,9041 га з земель житлової та громадської забудови, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 Ленінський АДРЕСА_3 (кадастровий номер НОМЕР_4 ) за ціною 13 462 635,00 гривень без ПДВ для експлуатації та обслуговування багатофункціонального торговельного комплексу, торговельного майданчику. Попереджено Товариство з обмеженою відповідальністю «Дімаріс», що на зазначену земельну ділянку встановлено обмеження: площею 7,9041 га - заборона на зміну цільового призначення земельної ділянки, код 01.06.05, площею 0,0052 га - зона особливого режиму забудови (код 01.06.01), площею 1,5753 га - охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта транспорту (код 01.01.03), площею 0,0889 га - охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта зв`язку (код 01.01.04), площею 0,1199 га - охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи (код 01.01.05). Договір купівлі-продажу, а також сплата першого платежу є підставою для видачі державного акту на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації.

Класифікація обмежень у використанні земельних ділянок встановлена Наказом Держкомзему «Про Класифікатор обмежень та обтяжень у використанні земельних ділянок» від 29.12.2008 року №643.

На підставі договору купівлі-продажу №44/12 від 25.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дімаріс» та Харківською міською радою земельна ділянка з земель житлової та громадської забудови за кадастровим номером НОМЕР_5 , площею 7,9041 га була продана Товариству з обмеженою відповідальністю «Дімаріс» для експлуатації та обслуговування багатофункціонального торговельного комплексу.

На підставі рішення 16 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 22.06.2012 року №762/12, договору купівлі-продажу земельних ділянок від 25.06.2012 року, зареєстрованого за номером 1947 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., Товариство з обмеженою відповідальністю «Дімаріс» отримало державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_6 , кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_5 .

В подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю «Дімаріс» стало власником земельних ділянок за кадастровим № НОМЕР_1 - на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області 31.03.2015 року, індексний номер 35720328, право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.03.2015 року, згідно Витягу індексний номер 35720426, виданого реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області 31.03.2015 року, номер запису про право власності 9239959, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, за кадастровим № НОМЕР_2 - на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області 31.03.2015 року, індексний номер 35716578, право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.03.2015 року, згідно Витягу індексний номер 35716684, виданого реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області 31.03.2015 року, номер запису про право власності 9239047, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01, за кадастровим № НОМЕР_3 - на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області 31.03.2015 року, індексний номер 35712224, право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.03.2015 року, згідно Витягу індексний номер 35713014, виданого реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області 31.03.2015 року, номер запису про право власності 9238198, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Цільове призначення земельних ділянок, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 Різдвяна АДРЕСА_1 ) - землі житлової та громадської забудови для експлуатації та обслуговування багатофункціонального торговельного комплексу, торговельного майданчику.

Відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарнад», затвердженого рішенням загальних зборів учасників (протоколом) №3/17 від 20.12.2017 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фарнад» створено у формі товариства з обмеженою відповідальністю у зв`язку із приєднанням до ТОВ «Фарнад» Товариства з обмеженою відповідальністю «Дімаріс», в результаті реорганізації останнього. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фарнад» є правонаступником майна, прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Дімаріс», .

Право власності на земельні ділянки із земель житлової та громадської забудови для експлуатації та обслуговування багатофункціонального торговельного комплексу, торговельного майданчику для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 , в тому числі і за кадастровим номером НОМЕР_2 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарнад» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дімаріс» на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим номером 502.

Згідно рішення 1 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 20.11.2015 року №12/15 «Про перейменування об`єктів топоніміки міста Харкова», вулиця Енгельса перемейновано в вулицю Різдвяну.

Розпорядженням Харківського міського голови від 02.02.2016 року №7 «Про перейменування об`єктів топоніміки м. Харкова», Ленінський район м. Харкова перейменовано на Холодногірський район м. Харкова.

Судом встановлено, що рішенням сесії Харківської міської ради 6 скликання від 25.04.2012 року №708/12 надана згода на розробку проекту відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , орієнтована площа 7,340 га для експлуатації та обслуговування багатофункціонального торговельного комплексу, торговельного майданчику. Межа та розміри земельної ділянки визначені згідно обґрунтування меж та розмірів земельної ділянки по АДРЕСА_4 Харків від 17.04.2012 року, що розроблено Управлінням містобудування та архітектури Харківської міської ради.

В 2012 році Товариством з обмеженою відповідальністю «Дімаріс» для експлуатації та обслуговування багатофункціонального торговельного комплексу, торговельного майданчику по вул. Енгельса, 33 у Ленінському районі м. Харкова замовлено та розроблено проект землеустрою.

Відповідно до даних проекту землеустрою, розробленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Геодезична фірма «СХМ», через земельну ділянку , що розташована : АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_4 у АДРЕСА_4 та вулиці на проходять.

Відповідно до листа Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради від 11.05.2019 року №1748/0/605-19, згідно Генерального плану м. Харкова, затвердженого рішенням сесії Харківської міської ради від 23.06.2004 року №89/04 та проекту внесення змін до Генерального плану м. Харкова, затвердженого рішенням сесії Харківської міської ради від 27.02.2013 року, зі змінами, затвердженими рішенням сесії Харківської міської ради від 26.10.2016 року №396/16, вулиця Різдвяна (колишня Енгельса) через земельні ділянки НОМЕР_1 , НОМЕР_3 , НОМЕР_2 не проходить. Вказані земельні ділянки не відносяться до магістральних вулиць загальноміського або районного значення, є територією ринків та торговельних майданчиків.

Відповідно до технічного паспорту №2 вулиці (дороги) Різдвяної (Холодногірський та Новобаварський адміністративний район міста Харкова), що виконаний на замовлення Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «Шляхрембуд» Комунальним підприємством «Харківський архітектурно-проектний центр», технічний паспорт вулиці (дороги) Різдвяної (Енгельса) від вулиці Конторської до вулиці Пискунівської складений станом на 15.03.2019 року, встановлено, що АДРЕСА_1 являється відповідно до ДБН В2.3-5-2018: місцевою вулицею та дорогою, протяжністю 662,9 м.

Судом встановлено, що вулиця Різдвяна АДРЕСА_4 місті АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі Комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів в м. Харкові «Шляхрембуд» не проходить через земельні ділянки, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Фарнад», в тому числі і через земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2 . Межі вулиці Різдвяної (колишня Енгельса) її ширина та протяжність встановлені технічним паспортом №2 вулиці (дороги) Різдвяної від 15.03. 2019 року, виконаного КП «Харківський архітектурно-проектний центр».

Право господарського відання та право оперативного управління це речові права осіб, які не є власниками, що захищаються відповідно до положень, встановлених для захисту права власності. При цьому право господарського відання належить комерційним підприємствам суб`єктам підприємницької діяльності (ст. 136 ГК України), а право оперативного управління некомерційним юридичним особам (ст. 137 ГК України).

Суб`єктами права комунальної власності є територіальні громади та утворені ними органи місцевого самоврядування (ст. 327 ЦК).

Згідно зі статті 143 Конституції майном, що є в комунальній власності, управляють територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування. У статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Відповідно до статті 26 вищезазначеного Закону сільські, селищні, міські ради вправі приймати рішення про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення цих повноважень та умов їх здійснення.

Стаття 1 Закону України «Про автомобільні дороги» визначає, що вулиця це автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів.

Визначення вуль населених пунктів передбачено ДБН В.2.3.-5-2001 «Вулиці та дороги населених пунктів» як смуга міської або сільської території, обмежена геодезичними фіксованими границями червоними лініями, яка призначена для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розташованими на ній спорудами складовими елементами вулиці. Межі вулиці за її шириною, відповідно до статті 18 Закону України «Про автомобільні дороги» визначаються червоними лініями.

Стаття 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає визначення поняттю «червона лінія» - це визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення.

Судом встановлено, що схема плану червоних ліній магістральних вулиць м. Харкова розроблена у складі Плану зонування території (зонінгу) м. Харкова, затвердженого рішенням сесії Харківської міської ради від 27.02.2013 року №1024/13 зі змінами, відповідно до якого червоні лінії на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 відсутні.

Обмеження, що встановлені Товариству з обмеженою відповідальністю «Фарнад» згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.03.2017 року та обмеження, що були встановлені за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 25.06.2012 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Дімаріс» відповідно до класифікатору обмежень не містять жодних заборон, що стосуються використання вулиць або автомобільних доріг.

Судом встановлено, що на момент виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю права власності на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_7 : НОМЕР_8 : НОМЕР_9 : НОМЕР_10 , АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.03.2017 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дімаріс», обмежень щодо використання земельної ділянки за її цільовим призначенням по договору не існувало, так як жодних обмежень щодо використання земельних ділянок не існувало і у продавця таких земельних ділянок - Товариства з обмеженою відповідальністю «Дімаріс».

Судом встановлено, що Харківською міською радою продаж земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «Дімаріс» за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна (Енгельса), 33, Ленінський (Холодногірський) район було здійснено у відповідності до ст.128 ЗК України у редакції, що діяла на момент таких правовідносин

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до приписів ст. 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 910/15567/17.

Отже, саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Однак, виходячи з наведених позивачем аргументів та наданих ним доказів, Суд дійшов висновку про відсутність у позивача відповідно до вимог господарського процесуального законодавства факту порушення його права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що право приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарнад» на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 набуте правомірно на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 07.03.2017 року, засвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. у Товариства з обмеженою відповідальністю «Дімаріс», яке в свою чергу, правомірно, на підставі договору від 25.06.2012 року купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., набуло земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 у АДРЕСА_1 Ради у приватну власність.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини ", передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За статтею 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Стаття 1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права".

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Статтею 41 частини 1, частини 4 Конституції України передбачено: "Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним".

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

Згідно з нормою статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

Через категорії «межі здійснення суб`єктивних цивільних прав» та «обмеження здійснення суб`єктивних цивільних прав» у законі встановлюється така поведінка власника, яка не суперечить актам цивільного законодавства. Власник майна повинен враховувати межі та обмеження цивільних прав.

Межі здійснення цивільних прав фактично виражаються у формулі «дозволено все, що прямо не заборонено законом», а обмеження (заборони), які мають найбільш загальний характер і які особа-власник повинна враховувати у своїй поведінці, конкретизуються у статті 13 ЦК України.

Так, обмеження встановлюються щодо окремих суб`єктивних прав як засіб стримання особи-власника при здійсненні ним цих прав з урахуванням необхідності дотримання прав інших осіб (при праві переважної купівлі) або суспільних інтересів (збереження пам`яток культури, історичних цінностей).

Зокрема, власник земельної ділянки не вправі використовувати її не за цільовим призначенням Власник земельної ділянки повинен утримуватися від порушення прав особи, в інтересах якої встановлений сервітут.

Таким чином, аналіз законодавства дає підстави для висновку: абсолютність прав власника зовсім не означає, що ніхто і ніколи не може їх обмежити. Разом із тим, як вбачається зі ст. 319 ЦК, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.

Закріплений у пункті 1 частини 2 статті 319 ЦК України принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.

Законом встановлено обмеження прав власника також іншого характеру.

Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком того, яке відповідно до закону не може їм належати.

За загальним правилом склад і кількість майна, що може знаходитись у власності фізичних та юридичних осіб, є необмеженим. Однак законом можуть бути встановлені певні обмеження.

Так, статтею 7 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що автомобільні дороги загального користування є складовою Єдиної транспортної системи України і задовольняють потреби суспільства в автомобільних пасажирських і вантажних перевезеннях. Автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності і не підлягають приватизації.

Статтею 8 Закону України «Про автомобільні дороги» відображає класифікацію автомобільних доріг України, а саме: автомобільні дороги загального користування поділяються на автомобільні дороги державного та місцевого значення. Автомобільні дороги державного значення підрозділяються на міжнародні, національні, регіональні та територіальні.

Усі зазначені вище та проаналізовані положення чинного законодавства кореспондуються з нормами статей 13, 41 Конституції і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якими закріплені основні принципи здійснення права власності та його обмеження:

по-перше, встановлено право безперешкодно і в повному обсязі здійснювати правомочності власника щодо свого майна,

по-друге, визначено межі допустимого розумного втручання держави у здійснення правомочностей власника. Причому таке втручання повинно бути законним і має здійснюватися з дотриманням принципу справедливого балансу між публічними і приватними інтересами.

Зазначені принципи сформулювало і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Однак, відповідно до положень частин 1, 2 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

До похідних способів набуття права власності належить набуття цього права: - на підставі правочинів (ст. 334 ЦК України); - в порядку правонаступництва при реорганізації юридичної особи (частина 2 статті 104, статті 107, 109 ЦК України).

Практичне значення розмежування походженням права власності полягає в тому, що у похідних способах набуття права власності на майно необхідно враховувати вірогідність наявності на це майно прав інших осіб не власників. Фактично діє старе правило римського права: «ніхто не може передати іншому більше прав на річ, ніж має сам».

Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів.

Виходячи з положень частини 2 статті 328 ЦК України, якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що право власності Позивача на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , набуте на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дімаріс» від 07.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим № 502 з є непорушним і таким, що набуте правомірно, а тому у суд відмовляє в позові повністю.

Враховуючи приписи ст.ст. 123, 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються судом на Позивача у повному обсязі та не підлягають пропорційному розподілу.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Повне рішення складено "18" липня 2019 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя І.П. Жигалкін