ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2019 р. Справа№ 925/1288/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Ленько М.М., довіреність № 9 від 02.01.19;

від першого відповідача - представник не прибув;

від другого відповідача - Ульянов С.М., адвокат, довіреність № б/н від 04.02.19;

від третьої особи - Ульянов С.М., адвокат, довіреність № б/н від 30.01.19,

розглянувши апеляційну скаргу Фонду державного майна України на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.04.2019 у справі №925/1288/18 (суддя Кучеренко О.І., повний текст складено - 26.04.2019) за позовом Фонду державного майна України до Акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод" та приватного підприємства "Старк-2", третя особа на стороні другого відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Терра-Будсервіс" про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

встановив наступне.

До Господарського суду Черкаської області з позовом звернувся Фонд державного майна України, у якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01.07.2003, укладений між Відкритим акціонерним товариством "Черкаський приладобудівний завод" та Приватним підприємством "Старк-2".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладаючи договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідачами були порушені вимоги законодавства щодо продажу державного майна, яке не могло бути відчужене третій особі.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.04.2019 у справі №925/1288/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні вказаної вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що застосування пункту 140 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, затвердженої Законом України "Про Державну програму приватизації" до спірних правовідносин є безпідставним, оскільки на час прийняття рішення загальними зборами товариства та укладення оспорюваного правочину, наказом ФДМ України був затверджений план приватизації, тобто приватизація майна була завершена та 99,46 % акцій передані Фонду Державного майна України, які і на час розгляду справі належать позивачу.

Також, суд першої інстанції вказав, що Закон України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", Закони України "Про державну програму приватизації на 1997 рік", "Про державну програму приватизації на 2000-2002 роки" (які містять такі переліки) не містять будь-якої інформації щодо першого відповідача та і не можуть містити, оскільки з 1998 року майно належить товариству (на праві власності або іншого речового права), а позивач здійснює свої корпоративні права щодо діяльності товариства.

Враховуючи відмову у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, місцевий господарський суд не застосував позовну давність до вимог позивача, про яку було заявлено другим відповідачем.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 17.04.2019 у справі №925/1288/18 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована посиланням на те, що оспорюваний правочин суперечить пункту 140 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, затвердженої Законом України "Про Державну програму приватизації".

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник другого відповідача та третьої особи в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перший відповідач правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від першого відповідача до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників учасників судового процесу не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення першого відповідача, а також з урахуванням того, що неявка його представника в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, проте мотивувальна частина оскаржуваного рішення місцевого господарського суду підлягає зміні, з наступних підстав.

Фонд державного майна України є акціонером Акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод" та володіє 99,4554% акцій цього товариства, що підтверджується обмеженою випискою про стан рахунку в цінних паперах на 09.10.2018 (а.с.19).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань розмір внеску Фонду державного майна України до статутного фонду товариства становить 14531970,00 грн.

Наказом Фонду державного майна України від 19.08.1998 №25-ПП затверджений план приватизації майна державного підприємства "Черкаський приладобудівний завод" та припинена діяльність комісії з приватизації державного майна підприємства "Черкаський приладобудівний завод", яка створена наказом ФДМУ від 23.09.97 №36-ПК. На Директора департаменту сертифікаційної приватизації покладено обов`язок із продажу акцій, у строки які визначені у плані приватизації підприємства.

Загальні збори акціонерів Відкритого акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод" (правонаступник АТ "Черкаський приладобудівний завод"), які відбулися 17.10.2002, були оформлені протоколом №2.

Для участі у загальних зборах, серед інших, зареєстровано Фонд державного майна України (далі - ФДМ України), в особі представника фонду за довіреністю №449 від 17.10.2002 ОСОБА_1 .

Як акціонер товариства ФДМ України володів 57811292 голосами, що на час проведення загальних зборів складало 99,46% статутного фонду товариства.

Для участі у загальних зборах також було зареєстровано працівників товариства, які були власниками акцій, що становило 107620 голосів та складало 0,19% статутного фонду товариства. Загальна кількість учасників, які володіють 99,7% акцій товариства прийняли участь у загальних зборах товариства.

Порядок денний загальних зборів товариства, серед інших питань, включав пункт 4: Реалізація об`єктів в першу чергу, а саме об`єкти: незавершене будівництво профілакторію, незавершене будівництво житлових будинків, учбове містечко, відкрита земельна ділянка 46,5 тис.м. кв.

За результатами підрахунку голосів при голосуванні з цього питання голосували 57918912 голосів, "за" проголосувало 57918912, проти 0 голосів, утрималися 0 голосів.

У Додатку №1 до протоколу №2 від 17.10.2002 зазначений перелік об`єктів, що підлягають реалізації, у пункті 3 якого вказана і земельна ділянка 46,5 тис м кв.

Засідання правління ВАТ "Черкаський приладобудівний завод", яке було проведено 11.11.2002, оформлено протоколом №63.

У протоколі зазначено, що для поповнення обігових коштів та виплати заробітної плати загальними зборами 17.10.2002 було прийнято рішення про продаж нерухомого майна, у тому числі і згідно Додатку №1, №2 до протоколу загальних зборів, а також погоджено питання щодо виставлення на торги біржі через біржового посередника ЧФ ТБ "Всеукраїнська біржа нерухомості" цих об`єктів.

Згодом, а саме 12.11.2002 відбулося засідання Спостережної ради ВАТ "Черкаський приладобудівний завод", що оформлено протоколом №13. На засіданні були присутні: голова спостережної ради ОСОБА_7 . - Мінпромполітика, члени спостережної ради: ОСОБА_1. - ФДМ України, ОСОБА_3 . - облдержадміністрація, ОСОБА_4 - ВАТ "Черкаський приладобудівний завод".

Спостережна рада ухвалила затвердити рішення правління ВАТ "Черкаський приладобудівний завод" від 11.11.2002 №63 щодо виставлення на торги біржі через свого посередника ЧФ ТБ "Всеукраїнська біржа нерухомості" майно, серед якого і нерухоме майно згідно додатків №1 та №2 до протоколу загальних зборів акціонерів від 17.10.2002. Реалізацію майна доручено здійснювати голові правління ОСОБА_8.

Головою правління до ТДВ "Март" був направлений лист №50-135, у якому посилаючись на договір №23/1/02/131 від 16.05.2002, останній просив виставити на торги частину майнового комплексу з вагончиком охорони і асфальтовою площадкою загальною площею 4,65 га з початковою вартістю 200000 грн. (у т.ч. ПДВ) (а.с.103).

У газеті "Черкаський край" №42 ЧФ ТБ "Всеукраїнська біржа нерухомості" 30.05.2003 було опубліковане повідомлення про проведення аукціону (біржових торгів) із продажу майна ВАТ "Черкаський приладобудівний завод", серед якого і автостоянка з охоронною спорудою та асфальтовим замощенням, земельна ділянка площею 4,65 га, що знаходиться за адресою: м.Черкаси, вул.30 років Перемоги, 5/1 (а.с.111-112).

Між Товариством з додатковою відповідальністю "Март", згідно з угодою на брокерське обслуговування №23-1/02/131 від 16.05.2002 та від імені та в інтересах ВАТ "Черкаський приладобудівний завод" (Продавець) та Приватним підприємством "Старк-2" (Покупець) 01.07.2003 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець продав і зобов`язався передати у власність Покупця частину комплексу ділянки №2 за адресою: м.Черкаси, вул.30 років Перемоги, 5/1 , що належить Продавцю на праві власності, та частку в праві власності на спільні інженерні комунікації (мережі) цього комплексу будівель.

Об`єктом купівлі-продажу є площадки ІІ, ІІІ, охоронна споруда П-1; огорожа №4 та частина огорожі №6.

Продаж об`єкта проводиться відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 17.10.2002 (протокол №2), рішення Правління від 11.11.2002 (протокол №13), рішення Спостережної ради від 12.11.2002 (протокол №13) та угоди між Продавцем та ТДВ "Март" від 16.05.2002 №23-1/02/131.

Об`єкт належить Продавцю на підставі наказу ФДМУ від 11.09.1998 №40-АТ, що підтверджено витягом №660587 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 29.05.2003 Комунальним підприємством "Черкаське ОБТІ". Об`єкт зареєстрований у КП "Черкаське ОБТІ" записаний у реєстраційну книгу №20 за реєстрованим номером 1655 (пункти 1.3,1.4 договору).

Відповідно до протоколу аукціону №3/1 від 01.07.2003 об`єкт продано за 166666,67 грн. та ПДВ 33333,33 грн., разом 200 000,00 грн. (пункт 1.5 договору).

Передача права власності на об`єкт сторонами встановлена розділом 2 договору, відповідно до якого об`єкт переходить у власність Покупця після повної сплати ціни продажу об`єкта про що сторони зобов`язуються протягом трьох робочих днів після оплати підписати акт звірки взаєморозрахунків та приймання-передачі майна у власність (пункт 2.1 договору).

У додатку до договору доданий план земельної ділянки за адресою: м. Черкаси, вул.30 років Перемоги, 5/1 , у якому зазначено, що земельна ділянка (орієнтовна площа 4,65 га) переходить до Приватного підприємства "Старк-2" у користування.

Договір підписаний біржовим посередником ТДВ "Март", ПП "Старк-2" та ВАТ "Черкаський приладобудівний завод" та скріплений їх печатками. Договір купівлі-продажу зареєстрований на товарній біржі "Всеукраїнська біржа нерухомості" (Черкаська філія), реєстраційний номер 35-1.

Між Продавцем та Покупцем був підписаний 23.07.2003 акт звіряння взаєморозрахунків та приймання-передачі майна, відповідно до якого у власність Покупця передано частину комплексу ділянки №2, а саме: площадки ІІ, ІІІ, охоронну споруду П-1, огорожу №4 та частину огорожі №6 за адресою: м. Черкаси, вул.30 років Перемоги , 5/1 .

Наказом №393 від 17.03.2005 №175/14-2 Управління містобудування та архітектури з метою упорядкування нумерації будинків та споруд та території міст, згідно з рішенням міськвиконкому №519 від 22.08.2002 "Про присвоєння та зміну нумерації будинків та споруд на території м.Черкаси", споруді (літ, П-1) з площадками ІІ і ІІІ надано порядковий вуличний знак №19/1 по вул . 30 річчя Перемоги .

Згодом, а саме 14.09.2010 громадянин ОСОБА_5 (Продавець) та громадянин ОСОБА_6 (Покупець) уклали договір купівлі-продажу, відповідно до якого Продавець передав у власність Покупця нежитлову будівлю охоронної споруди літ. П-1, площею 29,9 кв м; площадки ІІ, ІІІ; огорожа 4 та 7, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 . Об`єкт належить Продавцеві на підставі рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12.05.2010 по справі №2-3295/2010 та зареєстрований у Комунальному підприємстві "Черкаське об`єднане бюро технічної інвентаризації 15.06.2010 за реєстраційним номером 30695075. Відповідно до відомостей, викладених у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно, ринкова вартість об`єкта становить 200000,00 грн. Відчужуваний об`єкт розташований на земельній ділянці площею 4,5796 гектарів. Кадастровий номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

Відповідно до акту приймання-передачі майна №1, ОСОБА_6 передав до статутного капіталу майно на загальну суму 160969,00 грн., а саме: нежитлову будівлю охоронної споруди (П-1, площадки ІІ, ІІІ, огорожа 4,7) - загальною площею 29,9 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля охоронної споруди, П-1, площадки ІІ, ІІІ, огорожа 4,7 за адресою АДРЕСА_5 на праві приватної власності належать товариству з обмеженою відповідальністю "Терра Будсервіс".

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.07.2003, укладеного між ВАТ "Черкаський приладобудівний завод" та ПП "Старк-2".

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що оспорюваний правочин суперечить пункту 140 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, затвердженої Законом України "Про Державну програму приватизації".

Відмовляючи у задоволенні вказаної вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що застосування цього положення до спірних правовідносин є безпідставним, оскільки на час прийняття рішення загальними зборами товариства та укладення оспорюваного правочину, наказом ФДМ України був затверджений план приватизації, тобто приватизація майна була завершена та 99,46 % акцій передані Фонду Державного майна України, які і на час розгляду справі належать позивачу.

Також, суд першої інстанції вказав, що Закон України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", Закони України "Про державну програму приватизації на 1997 рік", "Про державну програму приватизації на 2000-2002 роки" (які містять такі переліки) не містять будь-якої інформації щодо першого відповідача та і не можуть містити, оскільки з 1998 року майно належить товариству (на праві власності або іншого речового права), а позивач здійснює свої корпоративні права щодо діяльності товариства.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із вказаними висновками місцевого господарського суду, з наступних підстав.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Відповідно до пункту 140 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, затвердженої Законом України "Про Державну програму приватизації" (в редакції чинній станом на час укладення оскаржуваного правочину) до виконання плану приватизації (розміщення акцій) ВАТ, щодо яких передбачається закріплення у державній власності пакетів акцій відповідно до розділу VI цієї Програми, або до розміщення акцій у кількості, що становить 75 відсотків загальної кількості акцій ВАТ, цьому товариству та державним органам приватизації забороняється, зокрема, відчужувати майно (необоротні активи), що належить товариству, та здійснювати операції з борговими вимогами та зобов`язаннями (факторинг), якщо на дату укладення відповідної угоди балансова вартість таких активів або зобов`язань перевищує суму, еквівалентну 14000 EUR за курсом, встановленим Національним банком України, або перевищує 10 відсотків підсумку балансу ВАТ.

Відповідно до курсу, встановленого Національним банком України станом на 01.07.2003 (дата укладення оскаржуваного правочину) курс євро до гривні становив 6,08 грн. за 1 євро. Таким чином, 14000 EUR х 6,08 грн. =85 120 грн.

В свою чергу, згідно пункту 1.5 договору об`єкт продано за 166666,67 грн. та ПДВ 33333,33 грн., разом 200 000,00 грн.

Отже, сума продажу об`єкту за оскаржуваним договором перевищує суму, еквівалентну 14000 EUR за курсом, встановленим Національним банком України на дату укладення такого договору.

Таким чином, укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.07.2003 суперечить пункту 140 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, затвердженої Законом України "Про Державну програму приватизації" (в редакції чинній станом на час укладення оскаржуваного правочину).

Стосовно висновку суду першої інстанції про те, що застосування цього положення до спірних правовідносин є безпідставним, оскільки на час прийняття рішення загальними зборами товариства та укладення оспорюваного правочину, наказом ФДМ України був затверджений план приватизації, тобто приватизація майна була завершена та 99,46 % акцій передані Фонду державного майна України, які і на час розгляду справі належать позивачу, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 39 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, затвердженої Законом України "Про Державну програму приватизації" (в редакції чинній станом на час укладення оскаржуваного правочину) план приватизації (розміщення акцій) вважається виконаним з моменту завершення продажу всіх акцій, передбачених планом приватизації (розміщення акцій) до продажу, та оформляється наказом відповідного державного органу приватизації. У разі закріплення у державній власності пакета акцій план приватизації (розміщення акцій) вважається виконаним за умови продажу всіх акцій, за винятком закріплених.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 09.03.1999 р. №169-р закріплено у державній власності на 3 роки пакет акцій у розмірі 50 відсотків статутного фонду плюс одна акція ВАТ "Черкаський приладобудівний завод".

Вказаний строк сплив у 2001 році, а план приватизації в частині продажу акцій (а не їх передачі Фонду державного майна України) виконаний не був.

При цьому, слід також зазначити, що наказу про завершення приватизації (продажу) всіх акцій АТ "Черкаський приладобудівний завод" Фондом державного майна України не видавалось ані станом на дату укладення оскаржуваного правочину, ані наразі.

Аналогічне положення щодо необхідності оформлення наказом відповідного державного органу приватизації процесу завершення приватизації міститься і в чинному на даний час Законі України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Так, згідно п.14 ч.1 ст. 1 вказаного Закону завершення приватизації - продаж об`єкта приватизації (усіх акцій, передбачених до продажу, єдиного майнового комплексу, іншого майна тощо) та перехід права власності на такий об`єкт покупцю, що оформлюється наказом відповідного органу приватизації.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" приватизація об`єкта вважається завершеною з моменту його продажу та переходу до покупця права власності або завершення розміщення всіх акцій, передбачених до продажу планом розміщення акцій, і оформлюється наказом відповідного органу приватизації.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов невірного висновку про те, що приватизація майна була завершена, оскільки плану приватизації (розміщення акцій) АТ "Черкаський приладобудівний завод" не виконано (Фонд державного майна України є акціонером Акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод" та володіє 99,4554% акцій цього товариства).

Стосовно іншого висновку суду першої інстанції про те, що Закон України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", Закони України "Про державну програму приватизації на 1997 рік", "Про державну програму приватизації на 2000-2002 роки" (які містять такі переліки) не містять будь-якої інформації щодо першого відповідача та і не можуть містити, оскільки з 1998 року майно належить товариству (на праві власності або іншого речового права), а позивач здійснює свої корпоративні права щодо діяльності товариства, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" передбачено, що об`єктами управління державної власності є, зокрема, корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій (далі - корпоративні права держави).

Таким чином, корпоративні права, що належать державі у статутному капіталі АТ "Черкаський приладобудівний завод" у розмірі 99,4554% є об`єктом управління державної власності.

Крім того, колегією суддів перевірено доводи позивача та встановлено, що дійсно АТ "Черкаський приладобудівний завод" включено до Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані (Додаток 2 до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації").

Отже, спірне майно залишається об`єктом права державної власності.

Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 145 ГК зміна правового режиму майна суб`єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом. Правовий режим майна суб`єкта господарювання, заснованого на державній (комунальній) власності, може бути змінений шляхом приватизації майна державного (комунального) підприємства відповідно до закону або шляхом здачі цілісного майнового комплексу підприємства або майнового комплексу його структурного підрозділу в оренду.

Правовий режим майна не був змінений з огляду на не завершення процедури приватизації.

Крім цього, з огляду на перебування АТ "Черкаський приладобудівний завод" у Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані, спірне майно не могло бути відчужено на користь суб`єкта права приватної власності без попереднього виключення цього майна із законодавчого переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №915/1021/16.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваний договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01.07.2003 суперечить пункту 140 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, затвердженої Законом України "Про Державну програму приватизації" (в редакції чинній станом на час укладення оскаржуваного правочину).

Відповідно позовні вимоги є обґрунтованими.

Разом з тим, другим відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог Фонду.

Місцевий господарський суд, враховуючи відмову у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, не застосував позовну давність до вимог позивача.

В свою чергу, оскільки колегія суддів дійшла до висновку про обґрунтованість позовних вимог, позовна давність підлягає застосуванню.

Так, за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Щодо питання про застосування інституту позовної давності, слід зазначити наступне.

Відповідно пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред`явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

У даному випадку, у позивача право на подання даного позову виникло до 1 січня 2004 року, відповідно підлягає застосуванню попереднє законодавство про позовну давність, тобто відповідні норми ЦК Української РСР.

Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки (ст. 71 ЦК Української РСР).

До позовних вимог про визнання недійсними, укладеного між відповідачами договору, відповідно до статті 71 ЦК Української РСР встановлено позовну давність тривалістю у 3 роки.

При цьому, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Згідно ст. 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Позивач зазначає, що про існування оскаржуваного договору він дізнався з матеріалів справи №925/568/18, а саме 14.08.2018, тобто з моменту отримання Фондом примірнику позовної заяви, направленої йому у зв`язку зі зміною ухвалою суду третьої особи - Регіонального відділення Фонду державного майна України на безпосередньо Фонд державного майна України.

Саме з наведеної дати позивач проводить початок обліку строку позовної давності.

Проте, колегія суддів не погоджується із наведеними доводами позивача, враховуючи наступне.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

У даному випадку, позивач, як засновник Акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод" та як орган, який наділений повноваженнями щодо управління корпоративними правами держави у статутному капіталі господарських товариств, в особі уповноваженого представника приймав участь у Загальних зборах акціонерів товариства, які відбулися 17.10.2002 (а.с.36) та голосував за прийняття рішення про відчуження майна товариства, у тому числі і за об`єкт оспорюваного договору - земельну ділянку 4,64 га (автостоянка з охоронною спорудою та асфальтованим замощенням).

Цим же рішенням було погоджено внесення змін до Статуту Товариства, згідно з якими до повноважень Спостережної ради віднесені повноваження з погодження проведення операцій щодо розпорядження нерухомим майном.

Засіданням Спостережної ради Акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод", що відбулось 12.11.2002 р., було погоджено рішення правління Акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод" щодо виставлення на товарну біржу майна, в тому числі, відчуженого за оспорюваним наразі договором.

У вказаному засіданні Спостережної ради також приймав участь представник Фонду (а.с.105).

Отже, наведеним підтверджується обізнаність позивача щодо прийняття рішення про реалізацію майна.

Жодних доводів стосовно того, що саме перешкоджало Фонду раніше оскаржити договір з огляду на прийняття за участю його представника рішення щодо відчуження майна, апелянтом не наведено.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідно до статті 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Причин поважності пропуску строку позовної давності позивачем не наведено.

Таким чином, у задоволенні вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.07.2003 слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності щодо вказаної вимоги.

При цьому, мотивувальну частину рішення Господарського суду Черкаської області від 17.04.2019 у справі №925/1288/18 слід змінити в частині висновку щодо визнання необґрунтованою вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.07.2003 та незастосування до даної позовної вимоги строку позовної давності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Фонду державного майна України не підлягає задоволенню, проте мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині висновку щодо визнання необґрунтованою вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.07.2003 та незастосування до даної позовної вимоги строку позовної давності. В решті рішення - залишається без змін.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фонду державного майна України на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.04.2019 у справі №925/1288/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 17.04.2019 у справі №925/1288/18 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. У решті рішення Господарського суду Черкаської області від 17.04.2019 у справі №925/1288/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 12.07.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко