ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.07.2019 р. Справа № 914/321/15

місто Львів

За заявою:акціонерного товариства кредитного банку "Приватбанк",
про:поновлення строку пред`явлення наказу до виконання та видачу дубліката наказу,
у справі за позовом: публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк",
до відповідача:фізичної особи - підприємця Лучинця Миколи Михайловича,
предмет позову: стягнення 76' 512,72 грн заборгованості за Договором банківського обслуговування № б/н від 16.09.2013 року.
Суддя Рим Т.Я.
Секретар судового засіданняКушта А.М.
Представники:
стягувач (позивач):не з`явився,
боржник (відповідач):не з`явився.
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла заява публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" від 05.07.2019 про поновлення строку пред`явлення наказу до виконання та видачу дубліката наказу у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до фізичної особи - підприємця Лучинця Миколи Михайловича про стягнення заборгованості (далі - Заява).

Заява обґрунтована таким. При підготовці виконавчого документа для направлення до органів ДВС, виконавчий лист було втрачено. Пошуки не призвели до позитивного результату. Таким чином, заявник просить суд причини пропуску строку пред`явлення наказу до виконання визнати поважними та видати заявнику дублікат наказу.

Боржник не надав суду пояснень щодо Заяви.

Проаналізувавши матеріали справи, суд установив таке.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.03.2015 у справі № 914/321/15 стягнуто з фізичної особи - підприємця Лучинця Миколи Михайловича на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" 38'706,89 грн. заборгованості за кредитом; 22'388,04 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом; 11'556,79 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 3'861,00 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом 1'827,00 грн. судового збору.

На виконання цього рішення Господарським судом Львівської області було видано наказ від 15.04.2015 (далі - Наказ). У Наказі зазначено, що рішення суду набрало законної сили 03.04.2015, а Наказ дійсний для пред`явлення до виконання протягом одного року. Отже, наказ підлягав пред`явленню до виконання до 04.04.2016. Стягувач отримав Наказ через повноважного представника 16.04.2015.

За Наказом не було вчинено жодних виконавчих дій, оскільки такий не пред`являвся до виконання. Таким чином, строк пред`явлення Наказу до виконання закінчився.

Як убачається з акта № 283 від 12.06.2019, складеного стягувачем, згідно з проведеною звіркою отриманих в період 2015-2019 років і фактично наявних (не пред`явлених в органи ДВС) виконавчих листів, виявлено факт втрати Наказу.

При постановленні ухвали суд керувався таким.

Щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини 1 статті 329 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно із пунктом 2 частини 1 та пунктом 1 частини 2 статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV (далі - Закон 606-XIV), що діяв на момент видачі Наказу, інші виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Як установлено судом, повноважний представник стягувача отримав Наказ особисто 16.04.2015. Строк пред`явлення наказу до виконання закінчився 04.04.2016. Втрату наказу стягувач виявив у 2019 році - через 4 роки після видачі Наказу та через 3 роки після закінчення строку пред`явлення Наказу до виконання.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Однак надане кожному право не може трактуватися безмежно. Реалізація такого права повинна відбуватися на умовах, визначених законом. Принцип законності є необхідною складовою верховенства права. Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим кодексом порядку гарантується. Отже, кожен, хто звертається до суду, повинен дотримуватися певних правил та процедур, визначених законом. Зазначене є передумовою забезпечення прав та свобод людини, а також принципу юридичної визначеності як складової верховенства права.

У своїй практиці (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, п. 34, від 21 грудня 2010 року; MELNYK v. UKRAINE, № 23436/03, пункти 22-23, від 28 березня 2006 року) Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що норми, які регулюють строки подачі скарг … спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані, у той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту.

Проте потрібно зазначити, що ні Заява, ні акт про встановлення факту втрати Наказу не містять жодного обґрунтування поважності причин пропуску строку пред`явлення наказу до виконання. Зважаючи на вказане, суд не має підстав для визнання причин пропуску стягувачем строку для пред`явлення Наказу до виконання поважними, а тому відсутні підстави для поновлення пропущеного строку.

Безпідставне поновлення судом строків для пред`явлення наказу до виконання знівелює в такому разі відповідні норми законодавства, які встановлюють чіткі строки пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Щодо видачі дубліката виконавчого документа.

Відповідно до пункту 19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Оскільки строк для пред`явлення наказу до виконання не підлягає поновленню, підстави для видачі дубліката Наказу відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 234, 329, пунктом 19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви акціонерного товариства кредитного банку "Приватбанк" про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого документа.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 18.07.2019.

Суддя Рим Т.Я.