ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2019 р. Справа№ 910/15376/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

без повідомлення (виклику) учасників справи,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Попелишко Ірини Олексіївни на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 у справі №910/15376/17 (суддя Котков О.В., повний текст складено - 04.04.2019) за позовом комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до Фізичної особи - підприємця Попелишко Ірини Олексіївни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення 180 479,69 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця Попелишко Ірини Олексіївни про стягнення заборгованості з оплати орендної плати за договором оренди нежилого приміщення №448 від 31.10.2005 у розмірі 180 479,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з оплати орендної плати за договором оренди нежилого приміщення №448 від 31.10.2005, внаслідок чого утворилася спірна заборгованість.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 позов задоволено повністю, стягнуто з Фізичної особи - підприємця Попелишко Ірини Олексіївни на користь комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» заборгованість по орендній платі у розмірі 180 479,69 грн. та 2 707,20 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Попелишко Ірини Олексіївни на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 у справі №910/15376/17 залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 у справі №910/15376/17 - без змін, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладено на відповідача.

Постановою Верховного Суду від 06.11.2018 касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Попелишко Ірини Олексіївни задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 у справі №910/15376/17 скасовано, справу № 910/15376/17 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 у справі №910/15376/17 позов задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи - підприємця Попелишко Ірини Олексіївни на користь комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» заборгованість по орендній платі - 75 513,60 грн. та 1 132,71 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що положення договору оренди та додатку №2 до нього, якими встановлено розмір орендної плати, а також, що її коригування відповідно до індексу інфляції не проводиться, в силу статті 204 ЦК України, є правомірними. При цьому, за перерахунком суду борг зі сплати орендної плати у відповідача складає 75 513,60 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 у справі №910/15376/17 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в позові повністю.

Доводи апелянта зводяться до того, що ним повністю заперечується заборгованість перед позивачем за період з грудня 2015 року по червень 2017 року. На переконання скаржника, він здійснював та здійснює оплату за оренду приміщення в розмірі, погодженому сторонами у договорі та розрахунку до нього, а тому жодного боргу за спірний період у нього перед позивачем немає.

Враховуючи, що предметом розгляду у справі №910/15376/17 є вимога про стягнення 180 479,69 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заяв чи клопотань про розгляд справи у судовому засіданні відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України від учасників справи не надходило.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (орендодавець) та суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою Попелишко Іриною Олексіївною (орендар) 31.10.2005 було укладено договір оренди нежитлового приміщення №448, відповідно до п. 1.1 якого, орендодавець на підставі розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №1387 передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення (будівлю) за адресою: м. Київ, вул. Курнатовського, буд . 15 , для розміщення офісу та складу.

Пунктами 2.1, 2.2 договору оренди передбачено, що об`єктом оренди є нежиле приміщення загальною площею 385,5 кв.м., в т.ч. приміщення першого поверху площею 111 кв.м. під офіс та підвальне приміщення площею 274,5 кв.м. під склади, устаткування, інвентар, інше майно (за наявності) згідно з переліком, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1).

Вартість об`єкта оренди згідно із затвердженим звітом про експертну оцінку станом за 31.07.2001 становить 275 732,73 грн.

Згідно з пунктом 2.4 договору оренди майно належить до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району м. Києва і знаходиться на балансі КП УЖГ Дніпровського району м. Києва, який є орендодавцем.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.3, 3.6 договору орендна плата за користування об`єктом оренди визначається на підставі рішення Дніпровської районної Ради депутатів м. Києва ХVІ сесії ХХІІІ скликання від 21.02.2001 №182 «Про затвердження методики розрахунку і порядку використання орендної плати за користування майном районної комунальної власності» зі змінами та доповненнями до нього. Орендна плата згідно цього договору сплачується відповідно до розрахунку, викладеного в додатку №2, що є невід`ємною частиною цього договору, і перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця з урахуванням ПДВ. Орендна плата з урахуванням ПДВ щомісячно сплачуться орендарем, незалежно від наслідків його господарської діяльності, не пізніше 20-го числа поточного місяця на розрахунковий рахунок орендодавця. Платіжна вимога-доручення повинна бути виставлена орендодавцем за три банківські дні до моменту їх оплати. Орендар отримує платіжні вимоги орендодавця під розпис відповідальної особи. Орендар зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

В п. 3.9 договору оренди сторони узгодили, що розмір орендної плати за користування об`єктом оренди підлягає періодичному перегляду та зміні на підставі відповідних нормативних актів, прийнятих органами виконавчої влади та у відповідності з розрахунками, що представлені орендодавцем.

При цьому, положеннями додатку №2 до договору оренди передбачено, що орендна плата індексом інфляції не коригується.

Згідно п. 3.12 договору оренди фіксована орендна ставка підлягає зміні у зв`язку з переглядом експертної оцінки об`єкта оренди в термін до 01.04.2006, при цьому орендар зобов`язується проводити сплату за використання зазначеного приміщення відповідно до функціонального призначення з дати затвердження експертної оцінки власником об`єкта оренди.

Пунктами 7.1, 7.2 договору встановлено, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє з 25.10.2005 до 23.10.2006. Усі зміни та доповнення до цього договору оформляються в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх сторонами.

На підставі акту прийняття-передачі нежилого приміщення від 25.10.2005 КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва (правонаступником якого є позивач) передало відповідачу в оренду нежилі приміщення за адресою м. Київ, вул. Курнатовського, буд. 15 , загальною площею 385,5 м.кв., з інженерним обладнанням.

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №61 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 №270/270 «Про удосконалення структури управління структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» від 13.02.2015 нежитлові приміщення, які є предметом оренди за договором, з 16.02.2015 закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

Позивач зазначає, що за період з грудня 2015 року по червень 2017 року було виставлено відповідачу рахунки-фактури на оплату оренди приміщення на загальну суму 287 430,39 грн.

Натомість, за даними позивача, відповідачем неналежним чином виконувались взяті на себе зобов`язання за договором оренди нежилого приміщення №448 від 31.10.2005, в частині оплати орендної плати за спірний період, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 180 479,69 грн.

Вказане стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Як вже раніше зазначалось, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 позов задоволено повністю; стягнуто з Фізичної особи - підприємця Попелишко Ірини Олексіївни на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» заборгованість по орендній платі у сумі 180 479,69 грн. та 2 707,20 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Попелишко Ірини Олексіївни на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 у справі № 910/15376/17 залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 у справі №910/15376/17 - без змін, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладено на відповідача.

Постановою Верховного Суду від 06.11.2018 касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Попелишко Ірини Олексіївни задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 у справі №910/15376/17 скасовано, справу №910/15376/17 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Так, у постанові від 06.11.2018 у справі №910/15376/17 Верховний Суд зазначив, що судами не надано належної правової оцінки змісту пункту 3.1 договору оренди №448 від 31.10.2005, згідно з яким орендна плата сплачується відповідно до розрахунку, викладеного в додатку №2, а, в свою чергу, в додатку №2 до договору оренди №448 від 31.10.2005 сторони передбачили, що орендна плата з 25.10.2005 становить 3312 грн. в місяць без ПДВ. Орендна плата індексом інфляції не коригується. Судами попередніх інстанцій не спростовано доводи орендаря про те, що позивачем не надано до суду доказів щодо законності та обґрунтованості зміни істотних умов договору оренди в частині збільшення розміру орендної плати за рахунок проведення її індексації. Крім того, судами не відхилено належним чином посилання відповідача в обґрунтування відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги на лист КП УЖГ Дніпровського району м. Києва (первісного орендодавця) від 19.05.2017 №43-270, в якому зазначається, що станом на 18.05.2017 за адресою: м . Київ, вул. Курнатовського, 15 , у ФОП Попелишко І. О. існує заборгованість по орендній платі в сумі 11 354,99 грн., що є значно меншою сумою боргу, заявленою позивачем до стягнення. Судами не досліджено, чи змінювалася експертна оцінка об`єкта оренди в період з 01.04.2006 по червень 2017 року, та чи вносилися відповідні зміни до договору оренди №448 від 31.10.2005, які могли б безпосередньо вплинути на розмір орендної плати за цим договором. Позивачем не надано до суду доказів щодо законності та обґрунтованості зміни істотних умов договору оренди в частині розміру орендної плати, а саме шляхом надсилання орендодавцем відповідачу та підписання між сторонами будь-яких додаткових угод про внесення змін до договору оренди №448 від 31.10.2005 в частині розміру орендної плати, тоді як рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2016 у справі №910/32340/15 (за участю сторін) не встановлювалися преюдиціальні факти визнання позивача стороною договору оренди №448 від 31.10.2005 та законності підстав збільшення компанією щомісячного орендного платежу.

За результатами нового розгляду №910/15376/17, судом першої інстанції 14.03.2019 було прийнято рішення, яким позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача 75 513,60 грн. заборгованості.

Колегія суддів із наведеним висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Листом №103/32-354 від 30.03.2015 Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» повідомлено відповідача, що згідно з розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2015 №61 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.10.2014 №270/270 «Про удосконалення структури управління структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» нежитлові приміщення, які орендуються, з 16.02.2015 закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», та зазначено реквізити, за якими необхідно сплачувати орендну плату з квітня 2015 року, а у випадку оплати послуг за оренду за іншими, ніж зазначено реквізитами, даний платіж зараховано в оплату послуг не буде. Цей лист є невід`ємною частиною договору оренди №448 від 31.10.2005.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 10 та ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. 770 Цивільного кодексу України реорганізація орендодавця або зміна власника майна не є підставою для зміни умов чи розірвання договору оренди. До нового власника чи правонаступника переходять права і обов`язки за договором оренди.

Таким чином, орендодавцем за договором оренди нежитлового приміщення №448 від 31.10.2005 є КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за період з грудня 2015 року по червень 2017 року було виставлено відповідачу рахунки-фактури на оплату оренди приміщення на загальну суму 287 430,39 грн., а саме: рахунки-фактури: №523 від 10.12.2015 на суму 14 885,24 грн.; №990 від 12.01.2016 на суму 14 989,44 грн.; №649 від 10.02.2015 на суму 15 124,34 грн.; №995 від 10.03.2016 на суму 15 063,84 грн.; №448 від 11.04.2016 на суму 14 780,13 грн.; №945 від 12.05.2016 на суму 14 989,44 грн.; №1062 від 07.06.2016 на суму 14 989,44 грн.; №180 від 04.07.2016 на суму 14 989,44 грн.; №452 від 05.08.2016 на суму 14 989,44 грн.; №91 від 05.09.2016 на суму 14 989,44 грн.; №795 від 05.10.2016 на суму 14 989,44 грн.; №859 від 07.11.2016 на суму 14 989,44 грн.; №208 від 05.12.2016 на суму 14 989,44 грн.; №316 від 05.01.2017 на суму 14 989,44 грн.; №336 від 03.02.2017 на суму 14 989,44 грн.; №822 від 13.03.2017 на суму 15 304,22 грн.; №877 від 10.04.2017 на суму 15 744,58 грн.; №816 від 11.05.2017 на суму 15 719,92 грн.; №862 від 09.06.2017 на суму 15 924,28 грн.

Стосовно розміру нарахування орендної плати за договором №448 від 31.10.2005, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 1 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Положеннями ч. 3 ст. 762 ЦК України встановлено, що договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Річна орендна плата за користування цілісним майновим комплексом підприємства, його структурним підрозділом не може перевищувати десяти відсотків вартості орендованого майна. У разі визначення орендаря на конкурсних засадах умовами конкурсу може бути передбачено більший розмір орендної плати.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором.

Частиною 2 ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об`єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Пунктом 3.1 договору оренди нежитлового приміщення №448 від 31.10.2005 встановлено, що орендна плата згідно цього договору сплачується згідно розрахунку викладеному в додатку №2.

У додатку №2 до договору оренди передбачено, що орендна плата з 25.10.2005 становить 3 312,00 грн. Орендна плата індексом інфляції не коригується.

Посилання позивача на те, що мовчазна згода відповідача щодо розміру орендної плати, проведеної з індексацією, свідчить про факт погодження зміни істотних умов договору, судовою колегією відхиляються, оскільки в силу приписів ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність додатку №2 до договору в частині сплати орендної плати без урахування її індексації презюмується. Доказів оспорювання орендодавцем цього додатку та визнання його частково недійсним як такого, що не відповідає, зокрема, вимогам абз. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а також доказів ініціювання сторонами внесення змін до цього договору у відповідній частині, не надано.

Крім того, сторонами не надано доказів, чи змінювалася експертна оцінка об`єкта оренди в період з 1 квітня 2006 року по червень 2017 року, як це передбачено п. 3.12 договору, та чи вносилися відповідні зміни до договору, які могли б безпосередньо вплинути на розмір орендної плати за цим договором.

Зміна експертної оцінки об`єкта оренди може бути підставою для внесення змін до умов договору щодо розміру орендної плати, у випадку належного обґрунтування таких вимог.

В той час, як доказів надсилання орендодавцем відповідачу та підписання між сторонами будь-яких додаткових угод про внесення змін до договору в частині розміру орендної плати матеріали справи не містять.

Отже, сторони у додатку №2 погодили розмір орендної плати - 3 312,00 грн., а пунктом 3.2 договору погодили, що розмір орендної плати сплачується з урахуванням ПДВ (3 312,00 грн. + 20% ПДВ = 3 974,40 грн.) та передбачили відсутність індексації орендної плати.

За таких обставин, виставлений відповідачу розмір орендних платежів у рахунках-фактурах перевищує розмір встановлений договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2019 у справі №910/9234/18, яка розглядалась між тими ж сторонами та за тим же договором.

Враховуючи вказаний розмір орендних платежів, як вірно зазначив суд першої інстанції, сума орендної плати за спірний період має становити 75 513,60 грн.

Разом з тим, в оскаржуваному рішенні місцевий суд дійшов висновку, що відповідачем наведений розмір орендної плати не оплачувався, а тому, за рішенням суду, на користь позивача підлягає стягненню 75 513,60 грн. заборгованості.

Колегія суддів не погоджується із зазначеною позицією суду, з огляду на наступне.

Перш ніж, встановити яка сума, сплачена відповідачем, зарахована у спірний період, необхідно з`ясувати, чи існував за ФОП Попелишко І.О. борг по сплаті орендних платежів за договором оренди №448 від 31.10.2005, станом на 1 грудня 2015 року.

З наявних у справі банківських виписок по рахунку позивача (том 1, а.с. 129-136) вбачається, що в період з лютого 2016 року по липень 2016 року відповідач здійснював оплату за оренду приміщення згідно договору №448 від 25.10.2005, а саме:

- у сумі 12 581,33 грн., згідно платіжного документа №G0208FR2WP від 08.02.2016;

- у сумі 14 342,71 грн., згідно платіжного документа №G0303YRB15 від 03.03.2016;

- у сумі 14 658,25 грн., згідно платіжного документа №G0318V085P від 18.03.2016;

- у сумі 14 716,89 грн., згідно платіжного документа №1 від 05.04.2016;

- у сумі 14 569,72 грн., згідно платіжного документа №2 від 27.04.2016;

- у сумі 29 238,75 грн., згідно платіжного документа №3 від 01.06.2016;

- у сумі 14 885,24 грн., згідно платіжного документа №4 від 08.06.2016;

- у сумі 14 989,44 грн., згідно платіжного документа №6 від 07.07.2016.

Разом з тим, в аналітичній довідці (том 1 а.с. 128) позивач зазначив, що оплати проведені відповідачем в період з лютого 2016 року по червень 2016 року, було зараховано орендодавцем в рахунок погашення боргу за попередній період (квітень 2015 року по листопад 2015 року) у розмірі 103 346,03 грн.

Слід зауважити, що оскільки у справі №910/15376/17 розглядається спір про стягнення заборгованості за період з грудня 2015 року по червень 2017 року, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості виходити за межі розгляду даної справи та здійснювати перерахунок заборгованості за період з квітня 2015 року по листопад 2015 року, відтак колегією суддів приймаються доводи позивача про зарахування коштів сплачених відповідачем у розмірі 103 346,03 грн., в рахунок погашення заборгованості за попередній період.

При цьому, за платіжним документом №4 від 08.06.2016 на суму 14 885,24 грн. у попередній період зараховано лише 3 238,38 грн.

Отже, залишок суми по вказаному платіжному документу, який складає 11 646,86 грн., а також здійснена ФОП Попелишко І.О. оплата у сумі 14 989,44 грн. згідно платіжного документа №6 від 07.07.2016, автоматично зараховуються до спірного періоду у даній справі.

Крім того, 28.04.2015 відповідачем було сплачено на рахунок позивача 11 354,99 грн., згідно платіжного документа №@2PL169034 з призначенням платежу «оплата за оренду за березень 2015 р. за адресою м. Київ, вул. Курнатовського, 15 зг. дог. №448 від 25.10.2005», що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача датованою 28.04.2015 (том 1, а.с. 127).

Однак, судом вказаний документ не береться до уваги, оскільки, такий платіж було здійснено 28.04.2015, а отже, поза межами спірного періоду.

Відтак, судом апеляційної інстанції наразі встановлено про відсутність у відповідача заборгованості в сумі 26 636,30 грн. за спірний період.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем до суду першої інстанції, в межах проведення підготовчого провадження, 04.02.2019 було подано заперечення на додаткові пояснення по справі.

Так, в оскаржуваному рішенні, суд лише констатує факт надходження таких заперечень та наводить короткий їх зміст.

Однак, перевіривши матеріали даної справи, колегія суддів встановила, що місцевим господарським судом не надано жодної правової оцінки документам, доданим відповідачем до вказаного заперечення, а саме - звітам по операціям з онлайн-програми УкрСиббанк BNP Paribas Group по банківському рахунку Попелишко І.О. № НОМЕР_1 (том 3, а.с. 38-48), з яких вбачається, що в період з квітня 2016 року по червень 2017 року відповідач здійснював оплату на рахунок позивача за оренду приміщення згідно договору №448 від 25.10.2005:

- платіж у розмірі 2 000,00 грн., згідно документа №16 від 01.02.2017;

- платіж у розмірі 2 000,00 грн., згідно документа №17 від 17.02.2017;

- платіж у розмірі 2 000,00 грн., згідно документа №19 від 20.03.2017;

- платіж у розмірі 2 000,00 грн., згідно документа №21 від 10.04.2017;

- платіж у розмірі 4 000,00 грн., згідно документа №24 від 15.05.2017;

- платіж у розмірі 3 974,40 грн., згідно документа №25 від 10.06.2017;

- платіж у розмірі 3 974,40 грн., згідно документа №27 від 13.07.2017;

- платіж у розмірі 14 716,89 грн., згідно документа №1 від 05.04.2016;

- платіж у розмірі 22 170,00 грн., згідно документа №10 від 20.10.2016;

- платіж у розмірі 22 170,00 грн., згідно документа №8 від 07.09.2016;

- платіж у розмірі 20 000,00 грн., згідно документа №15 від 22.12.2016.

Відтак, здійснено платежі на загальну суму у розмірі 80 314,40 грн. (без урахування платежу у розмірі 3 974,40 грн., згідно документа №27 від 13.07.2017, оскільки вказана сума сплачена за липень 2017 року, що не входить до спірного періоду, а також без врахування платежу у розмірі 14 716,89 грн., згідно документа №1 від 05.04.2016, оскільки як вже раніше зазначалось, такий платіж позивачем було зараховано в рахунок погашення заборгованості за попередній період).

Суд апеляційної інстанції зазначені звіти по операціям з онлайн-програми УкрСиббанк BNP Paribas Group приймає до розгляду, як докази підтверджуючі перерахування відповідачем коштів на рахунок позивача за оплату орендних платежів згідно договору №448 від 25.10.2005 у сумі 80 314,40 грн.

При цьому, апелянтом до апеляційної скарги було додано платіжні доручення з мокрими печатками банку: №27 від 13.07.2017 на суму 3 974,40 грн., №25 від 10.06.2017 на суму 3 974,40 грн., №24 від 15.05.2017 на суму 4 000,00 грн., №21 від 10.04.2017 на суму 2 000,00 грн., №19 від 20.03.2017 на суму 2 000,00 грн., №17 від 17.02.2017 на суму 2 000,00 грн., №16 від 01.02.2017 на суму 2 000,00 грн., №1 від 05.04.2016 на суму 14 716,89 грн., №2 від 27.04.2016 на суму 14 569,72 грн., №3 від 01.06.2016 на суму 29 238,75 грн., №4 від 08.06.2016 на суму 14 885,24 грн., №6 від 07.07.2016 на суму 14 989,44 грн., №8 від 07.09.2016 на суму 22 170,00 грн., №10 від 20.10.2016 на суму 22 170,00 грн., №15 від 22.12.2016 на суму 20 000,00 грн.

Здійснені платежі на загальну суму у розмірі 80 314,40 грн., що підтверджується наданими звітами по операціям з онлайн-програми (описаними вище), відповідають змісту платіжних доручень наданих апелянтом (номера, дати та суми платіжних документів ідентичні відомостям зазначеним у витягах з онлайн-програми УкрСиббанк BNP Paribas Group по банківському рахунку Попелишко І.О. № НОМЕР_1 ).

Утім, наведені платіжні доручення колегією суддів не приймаються до розгляду, з огляду на зазначене нижче.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приписами ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зі змісту положень ч.ч. 3, 4 п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» №7 від 17.05.2011 вбачається, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано доказів неможливості подання таких документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а також доказів, що відповідач звертався з клопотанням про долучення таких документів до суду першої інстанції.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на викладене, подані ФОП Попелишко І.О. платіжні доручення, як додаткові докази у справі, колегією суддів не приймаються.

Таким чином, судом встановлено, що за період з грудня 2015 року по червень 2017 року відповідач оплатив позивачу кошти за оренду приміщення, за адресою - м. Київ, вул. Курнатовського, буд. 15 , у сумі 106 950,70 грн. (26 636,30 грн. + 80 314,40 грн.).

У відповідності до умов договору оренди №448 від 31.10.2005 відповідач мав сплатити у період з грудня 2015 по червень 2017 року - 75 513,60 грн.

Отже, сума орендних платежів, сплачена відповідачем у спірному періоді є більшою за необхідну, що свідчить про відсутність заборгованості у відповідача перед позивачем.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності у ФОП Попелишко І.О. 75 513,60 грн. боргу.

Крім того, колегія суддів зауважує, що листом КП УЖГ Дніпровського району м. Києва від 19.05.2017 №43-270 повідомлено про наявність у Попелишко І.О. заборгованості по орендній платі за адресою: м. Київ , вул. Курнатовського, 15 станом на 18.05.2017 в сумі 11 354,99 грн., тобто в даному випадку йдеться саме про наявну заборгованість у відповідача перед попереднім орендодавцем - КП УЖГ Дніпровського району м. Києва, яка станом на 18.05.2017 відповідачем не погашена.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що 28.04.2015 відповідач сплатив на рахунок позивача - комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» 11 354,99 грн., згідно платіжного документа №@2PL169034 з призначенням платежу «оплата за оренду за березень 2015 р. за адресою м. Київ, вул. Курнатовського, 15 зг. дог. №448 від 25.10.2005», що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача датованою 28.04.2015 (том 1, а.с. 127), а відтак не за платіжними реквізитами КП УЖГ Дніпровського району м. Києва.

В такому разі, твердження відповідача про наявність у нього станом на 18.05.2017 заборгованості перед позивачем - комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» у сумі 11 354,99 грн., не відповідають дійсності, оскільки вказаний борг залишається за відповідачем перед попереднім орендодавцем.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у відповідача заборгованості за період з грудня 2015 року по червень 2017 року у розмірі 180 479,69 грн. зі сплати орендних платежів за користування приміщенням згідно договору оренди №448 від 31.10.2005, що свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

За таких обставин, судом першої інстанції безпідставно частково задоволено позовні вимоги та стягнуто з відповідача 75 513,60 грн. неіснуючого боргу.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об`єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірного висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Згідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, з огляду на задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття апеляційним судом нового рішення - про відмову у задоволенні позову, у відповідності до положень ст. 129 ГПК України, понесені відповідачем витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, касаційної скарги та апеляційної скарги при новому розгляді даної справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Попелишко Ірини Олексіївни на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 у справі №910/15376/17 задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 у справі №910/15376/17 про часткове задоволення позову, скасувати.

3. Прийняти нове рішення у справі №910/15376/17, яким у задоволенні позову Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до Фізичної особи - підприємця Попелишко Ірини Олексіївни про стягнення заборгованості у розмірі 180 479,69 грн., відмовити повністю.

4. Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, код ЄДРПОУ - 39606435) на користь Фізичної особи - підприємця Попелишко Ірини Олексіївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги при первісному розгляді справи в сумі 4 060 грн. 79 коп.

5. Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, код ЄДРПОУ - 39606435) на користь Фізичної особи - підприємця Попелишко Ірини Олексіївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) судовий збір за подачу касаційної скарги в сумі 5 414 грн. 40 коп.

6. Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, код ЄДРПОУ - 39606435) на користь Фізичної особи - підприємця Попелишко Ірини Олексіївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги при новому розгляді справи в сумі 4 060 грн. 79 коп.

7. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 12.07.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко