ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/410/19

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Липі Т.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: Поліщук Д.О. на підставі довіреності № 71132 від 23.05.2019р.;

Від відповідача: Арнаута А.С. /директор/;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Ставангер" до товариства з обмеженою відповідальністю „Ошора-Транс" про стягнення 202 360,90 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Ставангер" (далі по тексту - ТОВ „Ставангер") звернулось до господарського суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Ошора-Транс" (далі по тексту - ТОВ „Ошора-Транс" ) про стягнення збитків у розмірі 202 360,90 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору перевезення вантажу в частині забезпечення збереження вантажу.

ТОВ „Ошора-Транс" повністю заперечувало проти позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, відповідачем було поставлено під сумнів відповідність наданої позивачем копії заявки на перевезення вантажу оригіналу, який у відповідача відсутній, що, за переконанням останнього, свідчить про недоведеність ТОВ „Ставангер" факту укладення між сторонами по справі договору перевезення вантажу. Крім того, відповідачем було наголошено як про недоведеність позивачем розміру заявлених до стягнення збитків, так і факту існування між відповідачем та особою, яка фактично здійснювала перевезення вантажу, будь-яких договірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

12.07.2017р. між ТОВ „Корса" (Замовник) та ТОВ „Експорт Юей" (Перевізник) було укладено договір про надання транспортних послуг з перевезення вантажів територією України №120717, відповідно до п. 1.1, 1.2, 1.3 якого в порядку та на умовах визначених цим договором Перевізник зобов`язується доставити надані Замовником вантажі до пункту призначення в обумовлений сторонами строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу, а Замовник (відправник) зобов`язується сплачувати за перевезення вантажу узгоджену плату. Найменування, кількість вантажу або маса (вага), його вартість та інші умови перевезення вантажу за цим договором узгоджуються сторонами у заявці на перевезення вантажу, яка має бути надана Перевізнику не раніше як за 24 год. На кожне перевезення оформляється заявка, яка складається у письмовій формі, підписується уповноваженою особою Замовника і передається Перевізнику за допомогою факсимільного зв`язку, електронним переказом (за допомогою мережі Інтернет) та є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. п. 2.1, 2.2.13 договору про надання транспортних послуг з перевезення вантажів територією України №120717 від 12.07.2017р. у випадку досягнення згоди сторін щодо конкретного перевезення вантажів Перевізник зобов`язується направляти Замовнику підтверджене із штампом Перевізника замовлення на перевезення з вказівкою водія та державного номера автомобіля. Перевізник також зобов`язується подати автомобілі під завантаження/розвантаження за адресою і в терміни, вказані в узгодженому замовленні на перевезення.

Відповідно до п. 5.1 договору про надання транспортних послуг з перевезення вантажів територією України №120717 від 12.07.2017р. Перевізник несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, пошкодження, псування вантажу - в розмірі підтвердженої вартості втраченого, пошкодженого та зіпсованого вантажу, а у разі залучення до виконання цього договору третіх осіб - у повній мірі за їх дії.

Згідно з п. 8.2 договору про надання транспортних послуг з перевезення вантажів територією України №120717 від 12.07.2017р. за фактом виконання перевезення сторони складають та підписують акт виконаних робіт.

01.03.2018р. між ТОВ „Ставангер" (Виконавець) та ТОВ „Експорт Юей" (Замовник) було укладено договір перевезення вантажу та транспортного експедирування №0103-18, відповідно до п. 1.1 якого Замовник доручає Виконавцю здійснювати перевезення вантажів, а Виконавець зобов`язується доставити надані Замовником вантажі до пункту призначення в обумовлений сторонами строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу, а Замовник зобов`язується вчасно оплатити послуги перевезення вантажу.

Відповідно до п. 2.1 договору перевезення вантажу та транспортного експедирування №0103-18 від 01.03.2018р. на кожне перевезення оформлюється заявка, яка складається в письмові формі, підписується повноважною особою Замовника і передається Виконавцю за допомогою факсимільного зв`язку, електронним переказом та є невід`ємною частиною договору. У заявці повинні міститися наступні дані: маршрут руху, найменування вантажу, вага, вид пакування, кількість місць вантажу, властивості вантажу, фрахтова ставка, умови оплати, адреси місць завантаження та розвантаження вантажу з вказівкою контактних даних осіб та їх телефонів, дата і час завантаження, розвантаження вантажу, особливі умови.

Згідно з п. п. 4.7, 5.2 договору перевезення вантажу та транспортного експедирування №0103-18 від 01.03.2018р. Виконавець визнає, що Замовник не є власником вантажу, що перевозиться, тому Виконавець не має права будь-яким чином притримувати вантаж і зобов`язаний у відповідності до умов договору видати його належному вантажоодержувачу. Виконавець несе повну майнову відповідальність за пошкодження, викрадення або втрату прийнятого до перевезення вантажу до моменту передачі його вантажоодержувачу. У разі пошкодження, знищення, викрадення або втрати вантажу Виконавець компенсує Замовнику повну вартість пошкодженого, знищеного, викраденого або втраченого вантажу.

02.05.2018р. ТОВ „Корса" та ТОВ „Експорт Юей" було підписано додаток №1 до договору №120717 від 12.07.2017р. (заявка №3 на перевезення вантажів), відповідно до якого Перевізником та Замовником було погоджено наступні умови перевезення: маршрут перевезення - Гостомель - Дніпро; адреса завантаження - Гостомель; дата завантаження - 02.05.2018р.; адреса розвантаження - відповідно до товарно-транспортної накладної; дата розвантаження - 03.05.2018р.; контактна особа Перевізника - ОСОБА_1 ; номер та марка автомобіля - Вольво НОМЕР_3 НОМЕР_5 ; інформація про водія - ОСОБА_2 ; вартість перевезення - 13 000,00 грн.

02.05.2018р. між ТОВ „Ставангер" (Виконавець) та ТОВ „Експорт Юей" (Замовник) було підписано заявку на перевезення вантажу №0205-18, відповідно до якої Замовник за дорученням Клієнта (вантажовідправника) доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання здійснити перевезення вантажу на наступних умовах: маршрут перевезення - Гостомель - Дніпро; найменування вантажу - побутова техніка; адреса завантаження - Київська область, м. Гостомель; дата завантаження - 02.05.2018р.; адреса розвантаження - Дніпропетровська область, м. Дніпро; дата розвантаження - 03.05.2018р. Перевізник для здійснення перевезення вантажу використовує автомобіль - Вольво, державний номер тягача - НОМЕР_3 , державний номер напівпричепа - НОМЕР_5 ; водій - ОСОБА_2 .

Положеннями п. 6 заявки на перевезення вантажу №0205-18 від 02.05.2018р. передбачено, що вантаж вважається прийнятим Перевізником для перевезення після завантаження його на транспортний засіб. Факт прийняття Перевізником вантажу до перевезення підтверджується підписом Перевізника у відповідній графі товарно-транспортної накладної.

02.05.2018р. між ТОВ „Ставангер" (Замовник) та ТОВ „Ошора-Транс" (Перевізник) було підписано заявку на перевезення вантажу №02052018-2, відповідно до якої Замовник від власного імені за дорученням Клієнта доручає, а Перевізник приймає на себе зобов`язання здійснити перевезення вантажу на наступних умовах: маршрут перевезення - Гостомель - Дніпро; найменування вантажу - побутова техніка; адреса завантаження - Київська область, м. Гостомель; дата завантаження - 02.05.2018р.; контактна особа Перевізника - ОСОБА_3 ; контактна особа Замовника - ОСОБА_1 , Влад; адреса розвантаження - Дніпропетровська область, м. Дніпро, дата розвантаження - 03.05.2018р.; вартість фрахту - 9000,00 грн. Перевізник для здійснення перевезення вантажу використовує автомобіль - Вольво, державний номер тягача - НОМЕР_3 , державний номер напівпричепа - НОМЕР_5 ; водій - ОСОБА_2 .

Відповідно до п. п. 6, 8 заявки на перевезення вантажу №02052018-2 від 02.05.2018р. вантаж вважається прийнятим Перевізником для перевезення після завантаження його на транспортний засіб. Факт прийняття Перевізником вантажу до перевезення підтверджується підписом Перевізника у відповідній графі товарно-транспортної накладної. Перевізник зобов`язаний протягом 4 днів з моменту розвантаження вантажу передати Замовнику належним чином оформлені документи: оригінал заявки з мокрою печаткою та підписом, акт виконаних робіт, податкову накладну, рахунок, три примірника товарно-транспортної накладної з відміткою вантажоодержувача. Вказані документи повинні бути оформлені згідно вимог чинного законодавства. У товарно-супровідних документах потрібно вказати найменування маршруту перевезення, марки та реєстраційних номерів автомобіля та причепа.

Відповідно до наявної в матеріалах справи товарно-транспортної накладної №0 від 02.05.2018р. водієві ОСОБА_2 було надано для перевезення вантаж у пункті навантаження м. Гостомель, який має бути доставлений до м. Кривий Ріг. Замовником, вантажовідправником та вантажоодержувачем за вказаною накладною виступає ТОВ „Сав-Дістрибьюшн". Відпуск товару водієві був здійснений спеціалістом з товарного обліку, який діє на підставі довіреності, виданої ТОВ „Сав-Дістрибьюшн". При цьому, на накладній міститься печатка ТОВ „Корса". На зворотному боці накладної зазначено, що водієві було передано для перевезення аудіо/відео та побутову техніку, загальна вартість якої складає 622 961,10 грн.

При цьому, у накладній №0 від 02.05.2018р., на яку є посилання у товарно-транспортній накладній №0 від 02.05.2018р., складеній за участю представника ТОВ „Корса", міститься інформація щодо найменування товару, його кількості, ціни за одну одиницю та загальної вартості товару.

Необхідно зауважити, що під час розгляду господарським судом даного спору за клопотанням ТОВ „Ставангер" до матеріалів справи було долучено оригінал товарно-транспортної накладної №0 від 02.05.2018р., з якої вбачається, що перевезення вантажу також здійснювалось водієм ОСОБА_3 на автомобілі Вольво, державний номер НОМЕР_6 . Таким чином, додана ТОВ „Ставангер" до позовної заяви копія товарно-транспортної накладної №0 від 02.05.2018р. не відповідає оригіналу вказаного документу.

З цього приводу ТОВ „Ставангер" було повідомлено, що перевезення вантажу на підставі товарно-транспортної накладної №0 від 02.05.2018р. з місця його навантаження та до м. Кривий Ріг здійснювалось водієм ОСОБА_2 , в подальшому у м. Кривій Ріг вантаж був переданий іншому водієві - ОСОБА_3 , яким і було доставлено вантаж до м. Дніпро.

03.05.2018р. між представником ТОВ „Корса" та водієм ОСОБА_2 у м. Дніпро було складено акт №03/05/2018 приймання товару за кількістю та якістю до накладної №0 від 02.05.2018р., яким встановлено факт пошкодження тросу для пломбування, а також недостачу вантажу у кількості 81 одиниці.

22.06.2018р. ТОВ „Сав-Дістрибьюшн" звернулось до ТОВ „Корса" із листом №90/18, відповідно до якого ТОВ „Сав-Дістрибьюшн", посилаючись на укладений між сторонами договір транспортного експедирування №ТЕ-18 від 06.09.2017р., а також на встановлення факту недостачі товару, відправленого згідно заявок вантажовідправника, просило ТОВ „Корса" відшкодувати понесені збитки у розмірі 202 360,90 грн.

17.10.2018р. ТОВ „Корса" звернулось до ТОВ „Експорт Юей" із претензією про сплату збитків у розмірі 202 360,90 грн., заподіяних нестачею вантажу під час перевезення, яке здійснювалось відповідно до умов договору транспортного експедирування №120717 від 12.07.2017р. Як вбачається із вказаної претензії, підставою для звернення ТОВ „Корса" до ТОВ „Експорт Юей" із вимогою про стягнення збитків став факт втрати частини вантажу, відправленого за накладною №0 від 02.05.2018р., а також відшкодування з боку ТОВ „Корса" на користь фактичного вантажоодержувача (ТОВ „Сав-Дістрибьюшн") вартості понесених останнім збитків.

01.11.2018р. між ТОВ „Корса" та ТОВ „Експорт Юей" було укладено угоду №39/18 про зарахування однорідних зустрічних вимог, відповідно до якої сторони дійшли згоди зарахувати однорідні зустрічні вимоги на суму 202 360,90 грн. При цьому, по тексту угоди сторонами було зазначено, що вимога ТОВ „Корса" до ТОВ „Експорт Юей" виникла у зв`язку з втратою товару, відправленого на підставі заявки №0205-18 від 02.05.2018р. відповідно до договору №0103-18 від 01.03.2018р., вимоги ТОВ „Експорт Юей" до ТОВ „Корса" виникли у зв`язку з несплатою останнім вартості наданих за договором №1207717 від 12.07.2017р. послуг.

05.11.2018р. ТОВ „Експорт Юей" звернулось до ТОВ „Ставангер" із претензією про відшкодування збитків у розмірі 202 360,90 грн., завданих в результаті неналежного виконання прийнятих ТОВ „Ставангер" на себе зобов`язань за договором №0103-18 від 01.03.2018р., а саме у зв`язку з втратою вантажу.

27.11.2018р. між ТОВ „Експорт Юей" та ТОВ „Ставангер" також було укладено угоду про зарахування однорідних зустрічних вимог, відповідно до якої сторони дійшли згоди зарахувати вимоги одна до одної на суму 202 360,90 грн., у зв`язку з втратою товарно-матеріальних цінностей під час виконання ТОВ „Ставангер" своїх зобов`язань за договором №0103-18 від 01.03.2018р. та заявкою №0205-18 від 02.05.2018р. на перевезення вантажу.

12.12.2018р. адвокат Поліщук Д.М., який діяв в інтересах ТОВ „Ставангер", звернувся до Регіонального сервісного центу МВС України в Одеській області із адвокатським запитом, відповідно до якого просив надати інформацію щодо наявності у ТОВ „Ошора-Транс" права власності або права користування автомобілем Вольво, державний номер тягача - НОМЕР_3 , державний номер напівпричепа - НОМЕР_5 .

Листом №31/21/41-45арз від 19.12.2018р. Регіональним сервісним центром МВС України в Одеській області у відповідь на адвокатський запит було повідомлено, що вказаний автомобіль належить ТОВ „Ошора-Транс" на праві користування на підставі укладеного з власником автомобіля договором.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ТОВ „Ошора-Транс", позивачем було наголошено, що в результаті неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору перевезення, який був укладений між сторонами по справі шляхом підписання заявки на перевезення вантажу №02052018-2 від 02.05.2018р., частина вантажу, вартість якого складає 202 360,90 грн. була втрачена. За переконанням позивача втрата вантажу відбулась в результаті неналежного виконання відповідачем зобов`язань прийнятих на себе за договором перевезення, за умовами якого ТОВ „Ошора-Транс" несе повну майнову відповідальність за втрату прийнятого до перевезення вантажу.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.

За змістом статей 15 та 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначені Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність" від 01.07.2004р. 1955-IV (з наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Як зазначалось вище по тексту рішення, 01.03.2018р. між ТОВ „Ставангер" та ТОВ „Експорт Юей" було укладено договір перевезення вантажу та транспортного експедирування №0103-18, відповідно до умов якого ТОВ „Ставангер" були прийняті на себе зобов`язання щодо доставки вантажу та видачі його уповноваженій особі - вантажоодержувачу. При цьому, умовами договору №0103-18 від 01.03.2018р. ТОВ „Ставангер" було надано право залучати третіх осіб для виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором.

За змістом ст. 932 Цивільного кодексу України, експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Частиною 3 ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

02.05.2018р. між ТОВ „Ставангер" та ТОВ „Ошора-Транс" було підписано заявку на перевезення вантажу №02052018-2, на умовах якої ТОВ „Ошора-Транс" повинно було забезпечити перевезення вантажу. При цьому, у поданій до суду позовній заяві позивачем було наголошено, що ТОВ „Ошора-Транс" виступало перевізником вантажу, частина якого була втрачена, на підтвердження чого позивачем було надано суду акт №03/05/2018 від 03.05.2018р.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ч. 1 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

В силу приписів ч. ч. 1, 3 ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Положеннями статей 224, 225 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Господарський суд зазначає, що для настання цивільної відповідальності необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: вина особи, яка заподіяла шкоду; протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв?язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Господарський суд зазначає, що з огляду на приписи ст. 74 ГПК України саме на позивача покладено обов`язок довести суду наявність у діях відповідача всіх елементів складу цивільного правопорушення. Оскільки в поданій до господарського суду позовній заяві ТОВ „Ставангер" було наголошено про неналежне виконання відповідачем умов договору перевезення, укладеного шляхом підписання між сторонами по справі заявки на перевезення вантажу №02052018-2 від 02.05.2018р., відповідність якої оригіналу була поставлена відповідачем під сумнів, господарський суд вважає за необхідне, в першу чергу, дослідити питання наявності у діях відповідача такого елементу складу цивільного правопорушення як протиправна поведінка.

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Як зазначалось вище по тексту рішення, ТОВ „Ставангер" на підтвердження факту укладення з відповідачем договору перевезення було надано суду заявку на перевезення вантажу №02052018-2 від 02.05.2018р., відповідність якої оригіналу була поставлена ТОВ „Ошора-Транс" під сумнів. При цьому, відповідачем було наголошено, що оригінал вказаного документу у нього відсутній. В процесу вирішення судом даного спору ТОВ „Ставангер" також було повідомлено суд про відсутність у нього оригіналу заявки №02052018-2 від 02.05.2018р.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно з ч. 6 ст. 91 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Підсумовуючи вище викладене, приймаючи до уваги доводи відповідача про не доведення позивачем факту існування між сторонами по справі договірних правовідносин з перевезення вантажів, а також про відсутність у нього оригіналу заявки №02052018-2 від 02.05.2018р., яка позивачем також надана не була, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для застосування при вирішення даного спору ч. 6 ст. 91 ГПК України. З огляду на вищенаведене, господарський суд при вирішенні даного спору не братиме до уваги наявну в матеріалах справи копію заявки на перевезення вантажу №02052018-2 від 02.05.2018р.

При цьому, господарським судом критично оцінюються доводи ТОВ „Ставангер" про досягнення між сторонами по справі домовленості щодо завірення документів факсимільними та електронним печатками, з огляду на необхідність застосування при вирішенні даного спору приписів ч. 6 ст. 91 ГПК України, а, отже, будь-які умови заявки №02052018-2 від 02.05.2018р. не можуть бути застосовані судом при вирішенні даного спору.

Відповідно до п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Відповідно до п. 11.7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. № 363, у тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов`язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної). У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із Замовником.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії товарно-транспортної накладної №0 від 02.05.2018р. відпуск товару був здійснений спеціалістом з товарного обліку, який діяв на підставі довіреності, виданої ТОВ „Сав-Дістрибьюшн", водієві ОСОБА_2 . Проте, з долученого до матеріалів справи оригіналу товарно-транспортної накладної №0 від 02.05.2018р. вбачається, що перевезення також здійснювалось водієм ОСОБА_3 на автомобілі Вольво, державний номер НОМЕР_6 .

Як зазначалось вище по тексту рішення ТОВ „Ставангер" під час розгляду справи було повідомлено, що перевезення вантажу до м. Кривий Ріг здійснювалось водієм ОСОБА_2 на автомобілі із державним номером НОМЕР_3 . При цьому, у м. Кривий Ріг вантаж був переданий водієві ОСОБА_3 , який здійснював його перевезення на автомобілі із державним номером НОМЕР_6 . Наведене дозволяє суду дійти висновку, що вантаж був доставлений до м. Дніпро водієм ОСОБА_3 .

Проте, як вбачається з матеріалів справи, 03.05.2018р. між представником ТОВ „Корса" та водієм ОСОБА_2 у м. Дніпро було складено акт №03/05/2018 про виявлення факту нестачі вантажу. Таким чином, наданий позивачем акт був складений за участю представника ТОВ „Корса" та особи, яка не забезпечувала доставку вантажу до м. Дніпро - ОСОБА_2 , оскільки вантаж був переданий водієві ОСОБА_3 , підпис якого на акті №03/05/2018 від 03.05.2018р відсутній.

Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи відсутність на товарно-транспортній накладній №0 від 02.05.2018р., оформлення якої відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України може підтверджувати факт укладення договору перевезення, підпису представника ТОВ „Ошора-Транс", а також відсутність будь-яких доказів на підтвердження існування між відповідачем та водіями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договірних відносин, господарський суд доходить висновку, що наявна в матеріалах справи товарно-транспортна накладна не є документом, який підтверджує факт прийняття відповідачем вантажу до перевезення.

При цьому, наданий позивачем договір про надання послуг на перевезення вантажів від 01.04.2018р., укладений між ТОВ „Ошора-Транс" та ОСОБА_2 , не засвідчений у порядку, встановленому ст. 91 ГПК України, а, отже, розцінюється судом як неналежний доказ на підтвердження існування договірних правовідносин між зазначеними особами. Позиція господарського суду з цього питання відповідає висновкам, наведеним у постанові Верховного Суду від 11.07.2018р. у справі №904/8549/17.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що автомобільним перевізником відповідно до наявного в матеріалах справи оригіналу товарно-транспортної накладної №0 від 02.05.2018р. виступає ТОВ „Експорт Юей", будь-які посилання на здійснення перевезення вантажу саме ТОВ „Ошора-Транс" в накладній відсутні, що дозволяє зробити висновок про недоведеність позивачем факту приймання відповідачем будь-якого вантажу до перевезення.

Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи недоведеність позивачем факту існування між сторонами по справі договірних відносин перевезення, з огляду на відхилення судом наданих позивачем документів, з мотивів наведених по тексту рішення вище, господарський суд дійшов висновку про відсутність у діях ТОВ „Ошора-Транс" такого із елементів складу цивільного правопорушення як протиправна поведінка. Як зазначалося по тексту рішення вище, відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення. Відсутність в діях відповідача протиправної поведінки свідчить про недоведеність позивачем причинно-наслідкового зв`язку між завданими збитками та виною відповідача у завданні збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Господарський суд критично оцінює наданий позивачем акт про виявлення факту нестачі вантажу №03/05/2018 від 03.05.2018р. оскільки, як зазначалось по тексту рішення вище, вказаний акт був підписаний у м. Дніпро водієм ОСОБА_2 , яким вантаж у м. Кривий Ріг було передано іншому водієві - ОСОБА_3 . Таким чином, наданий позивачем акт складений за участю неуповноважених осіб, а, отже, не може прийматися як доказ на підтвердження факту нестачі вантажу. Більш того, суд зазначає, що ТОВ „Ставангер", яким було наголошено про втрату вантажу, не було надано господарському суду жодного доказу на підтвердження внесення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинене кримінальне правопорушення та вжиття правоохоронними органами процесуальних дій у межах відповідного кримінального провадження.

Крім того, господарський суд зауважує, що зі змісту наявних в матеріалах справи документів вбачається, що фактичним вантажоодержувачем виступає ТОВ „Сав-Дістрибьюшн", яким було передано ТОВ „Корса" вантаж для перевезення на підставі договору транспортного експедирування №ТЕ-18 від 06.09.2017р. Як зазначалось вище по тексту рішення, 22.06.2018р. ТОВ „Сав-Дістрибьюшн" зверталось до ТОВ „Корса" із листом №90/18 про відшкодування збитків у розмірі 202 360,90 грн.

Проте, позивачем не було надано суду жодних доказів як на підтвердження факту існування між ТОВ „Корса" та ТОВ „Сав-Дістрибьюшн" договірних правовідносин, а саме укладення договору транспортного експедирування №ТЕ-18 від 06.09.2017р., так і на підтвердження факту відшкодування з боку ТОВ „Корса" на користь ТОВ „Сав-Дістрибьюшн" збитків у розмірі 202 360,90 грн.. Наведене дозволяє господарському суду дійти висновку, в тому числі, про недоведеність позивачем факту понесення збитків ні з боку ТОВ „Сав-Дістрибьюшн", ні з боку ТОВ „Корса".

З огляду на викладене вище, господарський суд дійшов висновку про недоведеність ТОВ „Ставангер" у діях відповідача складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, причинно-наслідкового зв`язку та вини. Наведене дозволяє господарському суду дійти висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача збитків, що має наслідком необхідність відмови у задоволенні заявлених вимог.

Господарський суд при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд зазначає про відсутність підстав для надання оцінки решті доводам, наведених сторонами по справі в обґрунтування власної правової позиції, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, господарський суд доходить висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю „Ставангер" до товариства з обмеженою відповідальністю „Ошора-Транс" про стягнення збитків у розмірі 202 360,90 грн. відповідно до ст. ст. 15, 16, 22, 525, 526, 509, 610, 629, 932, 934, ст. ст. 9, 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", ст. ст. 181, 225, 224, 306, 307, 314 Господарського кодексу України.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22.07.2019р.

Суддя С.П. Желєзна