РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.07.2019Справа № 910/7170/19

За позовом ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СТАНДАРТ»

до ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АЛЬФА-ГАРАНТ»

про стягнення 17 179,89 грн.

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СТАНДАРТ» (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АЛЬФА-ГАРАНТ» (відповідач) про стягнення 17 179,89 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту цивільно-правової відповідальності та від нещасного випадку на транспорті № 0105-0104-0172 від 21.11.2017 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплатив страхове відшкодування в розмірі 38 600,00 грн. на ремонт автомобіля «Toyota», державний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги (регресу) до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля «Suzuki», державний номер НОМЕР_2 , водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП була застрахована ТОВАРИСТВОМ З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АЛЬФА-ГАРАНТ», позивач просить суд стягнути з останнього 17 179,89 грн. частини невиплаченого страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2019 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

13.06.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання, направлене засобами поштового зв`язку 11.06.2019, з повідомленням на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 07.06.2019.

Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про усунення позивачем недоліків позовної заяви у встановлений судом строк.

Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про усунення позивачем недоліків позовної заяви у встановлений судом строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 позовну заяву ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СТАНДАРТ» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/7170/19 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

26.06.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

01.07.2019 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист № 9-09/20064 від 27.06.2019 у відповідь на запит суду з інформацією про страхове покриття за полісами № АМ/0253122.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від останніх до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 у справі № 910/7170/19.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позовну заяву та додані до них докази, а також докази надані Моторним (транспортним) страховим бюро України на запит суду.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

11.11.2016 між ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СТАНДАРТ» (позивач, страховик) та юридичною особою - Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА» (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту, цивільно-правової відповідальності та від нещасного випадку на транспорті № 0105-0104-0172 (надалі - договір страхування).

Згідно з договором страхування у позивача був застрахований, зокрема, автомобіль «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_3 . Строк дії договору страхування визначений 00:00 год. 27.12.2017 до 24:00 год. 26.12.2018.

13.03.2018 в місті Києві на бульварі Лесі Українки сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Suzuki Grand Vitara 2.0», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 .

Вищезазначена ДТП за взаємним погодженням водіїв, оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом), у якому ОСОБА_2 визнала свою вину у спричиненні даної ДТП.

Внаслідок ДТП, автомобіль «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_3 , застрахований позивачем - ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СТАНДАРТ», отримав механічні пошкодження.

Згідно Звіту № 22592 про оцінку колісного транспортного засобу, складного 23.03.2018 оцінювачем Кривов`язом А.С. , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 101 466,07 грн. (надалі - звіт № 22592 від 23.03.2018).

За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту № 8975 від 14.05.2018 по договору страхування та розрахунку суми страхового відшкодування до нього було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 38 600,00 грн., виплата якого підтверджується позивачем наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 2482 від 14.05.2018.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно (автомобіль). В п. 1.1, 1.4, 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин по страховому випадку, що настав 13.03.2018) наведені визначення наступних термінів:

- страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу;

- особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;

- забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України (визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Стаття 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає визначення поняття «шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого». Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В спірному випадку позивачем заявлена до стягнення з відповідача сума страхового відшкодування, виплаченого позивачем на умовах договору страхування, що укладений між позивачем та страхувальником у відношенні транспортного засобу, який було пошкоджено в ДТП, з урахуванням ліміту по майну за полісом № АМ/0253122. При цьому право вимоги до страховика винної особи переходить саме по розміру збитків, завданих пошкодженому автомобілю в межах фактичних витрат страховика.

Відповідно до полісу № АМ/0253122, судом встановлено, що транспортний засіб, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача транспортному засобу, взято на страхування ТОВАРИСТВОМ З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АЛЬФА-ГАРАНТ» (відповідачем), ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 100 000,00 грн., строк дії полісу встановлений з 21.06.2017 по 20.06.2018.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_2 керувала автомобілем «Suzuki Grand Vitara 2.0», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на законних підставах.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № АМ/0253122, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі 910/7449/17, у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/171/17, а також і у постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 916/2517/17.

По матеріалам справи судом встановлено, що фактичні витрати позивача по виплаті страхового відшкодування не перевищують розмір збитку, завданого транспортному засобу, пошкодженому у ДТП, що визначений звітом № 22592 від 23.03.2018, страховим актом № 8975 від 14.05.2018, розрахунком суми страхового відшкодування до нього та платіжним дорученням № 2482 від 14.05.2018.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що була дійсною на момент виникнення спірних правовідносин) виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із вимогою № 1510 від 14.11.2018 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в порядку регресу, відповідно до якої просив відповідача здійснити відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 38 600,00 грн.

14.02.2019 відповідачем частково було виконане зобов`язання за полісом № АМ/0253122 та здійснене страхове відшкодування у розмірі 21 420,11 грн., що підтверджується копією наявного в матеріалах справи платіжного доручення № ID-115676.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги позивача про стягнення 17 179,89 грн. складаються з різниці між фактично сплаченим позивачем страховим відшкодуванням - 38 600,00 грн., за вирахуванням часткової виплати відповідачем страхового відшкодування в розмірі 21 420,11 грн.

Положеннями Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 12) передбачена можливість встановлення франшизи при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що франшиза за полісом № АМ/0253122 становить 0,00 грн.

Матеріали справи містять відзив відповідача, поданий 26.06.2019 через відділ діловодства суду. В основу заперечень відповідача, викладених у відзиві, покладено твердження про те, що позивач неправомірно здійснив розрахунок страхового відшкодування без врахування коефіцієнту фізичного зносу. Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, ним було встановлено, що пошкоджений у ДТП 13.03.2018 автомобіль «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_3 , вже неодноразово відновлювався ремонтом, а саме: 22.07.2014, 29.07.2014 та 17.12.2014, а строк його експлуатації перевищує 7 років. Наведене, на думку відповідача, підтверджується доданим ним до відзиву витягом із системи «Audatex».

Враховуючи зазначене, відповідач здійснив власний розрахунок вартості відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Відповідно до Консультації № 18/0663 про величину фізичного зносу транспортного засобу, складеної 05.09.2018 аварійним комісаром Колядою В.В. , коефіцієнт фізичного зносу деталей автомобіля Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 65,10%.

З урахуванням зазначеного, згідно складеного страхового акту № ЦВ/18/0663 від 14.02.2019 та розрахунку страхового відшкодування до нього було визначено розмір страхового відшкодування в порядку суброгації (регресу) в розмірі 21 420,11 грн., виплата якого підтверджується відповідачем наявними в матеріалах справи платіжним дорученням № ID-115676 від 14.02.2019.

Проте, суд зауважує, що твердження відповідача є хибними та такими, що не можуть бути прийняті судом, з огляду на наступне.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 145/5/2092 (надалі - Методика), коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Зі змісту Звіту № 22592 про оцінку колісного транспортного засобу, складного 23.03.2018 оцінювачем Кривов`язом А.С. , наданого позивачем разом із позовною заявою, судом встановлено, що на момент складання зазначеного висновку 23.03.2018 строк експлуатації автомобіля «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2011 року випуску становив 6,33.

Крім того, у звіті № 22592 від 23.03.2018 зазначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_3 , визначена з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а коефіцієнт фізичного зносу автомобіля складає 0.

Суд звертає увагу на те, що у нього відсутня можливість дослідити зміст витягу із системи «Audatex», доданий відповідачем до відзиву, через неякісно зроблену копію.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що відповідачем не доведене той факт, що пошкоджений у ДТП автомобіль «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_3 , раніше був учасником інших ДТП, окрім ДТП 13.03.2018.

Отже, коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2011 року випуску дорівнює нулю, так як на момент вчинення ДТП 13.03.2018, строк його експлуатації не перевищував 7 років. Доказів наявності обставин, зазначених в п.7.39 Методики, матеріали справи не містять та відповідачем не доведено.

Суд також звертає увагу відповідача на те, що суд не приймає в якості належного доказу по справі Консультацію № 18/0663 від 05.09.2018 про величину фізичного зносу транспортного засобу, яка складена аварійним комісаром Колядою В.В. , яку відповідач подав на спростування розміру вартості відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_3 , визначеного позивачем. Фактично з наведеної консультації не вбачається, що вана складена суб`єктом оціночної діяльності в розумінні ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність». Відповдно до зазначеної статті, суб`єтами оціночної діяльності є:

- суб`єкти господарювання, зареєстровані в установленому законодавством порядку, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до чинного законодавства;

- органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

За встановлених обставин, до виплати із страховика, яким застраховано відповідальність особи, яку визнано винною у ДТП, належить сума в розмірі 17 179,89 грн. (38 600,00 грн. (вартість відновлювального ремонту автомобіля, підтверджена звітом № 22592 від 23.03.2018, страховим актом № 8975 від 14.05.2018, розрахунком суми страхового відшкодування до нього та платіжним дорученням № 2482 від 14.05.2018) - 21 420,11 грн. (часткова сплата відповідачем страхового відшкодування).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За наведених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 17 179,89 грн. страхового відшкодування підлягає повному задоволенню в сумі 17 179,89 грн.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в клопотанні, поданому 13.06.2019 на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 07.06.2019, наведено орієнтовний розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 1 921,00 грн.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву наведено розмір судових витрат, пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги, в розмірі 4 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на повне задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АЛЬФА-ГАРАНТ» (01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СТАНДАРТ» (04073, м. Київ, пров. Балтійський, буд. 20; ідентифікаційний код 22229921) 17 179,89 грн. (сімнадцять тисяч сто сімдесят дев`ять гривень 89 коп.) страхового відшкодування та 1 921,00 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 18.07.2019.

Суддя Гумега О.В.