РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.07.2019Справа № 910/5988/19

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Споживчого товариства "УТФ"

пр-кт. Оболонський, буд.30, офіс 287, м. Київ, 04205

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс"

вул. Пожарського, буд.3, м. Київ, 02094

про стягнення 6 714,47 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

10.05.2019 Споживче товариство "УТФ" звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" про стягнення 6 714,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог Споживче товариство "УТФ" вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" було виконано своє грошове зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару за Договором поставки соєвої олії №357/2017/КАМ/О від 29.09.2017 з простроченням, у зв`язку з чим наявні правові підстави для стягнення з відповідача пені у розмірі 880,83 грн., 3% річних у розмірі 82,58 грн., нарахованих за період з 07.02.2018 по 08.02.2018.

Також, позивач зазначає, що якби відповідачем було належним чином виконано своє грошове зобов`язання за Договором поставки соєвої олії №357/2017/КАМ/О від 29.09.2017, Споживче товариство "УТФ" могло б одержати дохід у розмірі 5 751,06 грн., який просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" в якості упущеної вигоди.

З огляду на ціну позову та незначну складність справи, спір підлягає вирішенню в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 247 ГПК України суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження у зв`язку з її малозначністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

07.06.2019 до відділу автоматизованого документообігу, моніторингу виконання документів (канцелярії) суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог СТ "УТФ" в повному обсязі. Так, відзив обґрунтовано тим, що всупереч умов Договору, позивачем надавалися документи вибірково, не у момент поставки та не в повному об`ємі. До того ж, відповідно до квитанцій про реєстрацію податкових накладних доданих позивачем до позовної заяви, податкові накладні були зареєстровані в ЄРПН лише 25.01.2018. Таким чином, відповідач наголошує на тому, що позивачем вчасно не надано всіх необхідних документів, передбачених Договором та не зареєстровано податкові накладні, то за таких обставин у відповідача не настало зобов`язання по оплаті за поставлений позивачем товар, відповідно до чого судом не можуть бути задоволені вимоги стосовно стягнення з ТОВ "Комплекс Агромарс" пені за прострочення виконання зобов`язання, 3% річних за користування чужими коштами, тому як строк виконання зобов`язання по оплаті за поставлений товар не настав, відповідно відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій. Крім того, відповідач стверджує, що позивачем не обґрунтовано та не доведено підстав для нарахування збитків у вигляді упущеної вигоди, не подано доказів на підтвердження його реальної можливості щодо отримання доходів у вигляді недоотриманих відсотків від відкриття депозитного рахунку, з огляду на це вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди не можна визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

07.06.2019 від відповідача надійшло клопотання про застосування строків позовної давності, в якому міститься прохання застосувати строки спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

14.06.2019 представником позивача подано до канцелярії суду відповідь на відзив, відповідно до якої просить поновити строк на подання відповіді на відзив, залишити без розгляду відзив відповідача та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач своїм правом на направлення заперечень на відповідь на відзив не скористався, у зв`язку із чим за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

29.09.2017 між Споживчим Товариством "УТФ" (далі - позивач, постачальник, Товариство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" Філії "Кагарлицький елеватор" (далі - відповідач, покупець, Комплекс) укладено договір поставки соєвої олії №357/2017/КАМ/О (далі - Договір), відповідно до пункту 3.1. якого постачальник взяв на себе зобов`язання здійснити поставку Товару, який не обтяжений правами третіх осіб, передати його у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити поставлений постачальником товар належної якості та в обумовлені сторонами строки.

Предметом даного Договору, згідно з його пунктом 3.2, є поставка соєвої олії, що отримана в результаті переробки соєвих бобів (далі - Товар).

Пунктом 4.3. Договору встановлено, що строк поставки Товару складає 2 (два) робочих дні з моменту замовлення покупця.

Вартість Товару визначається у рахунку-фактурі, який виставляється постачальником на кожну окрему партію Товару (пункт 7.1. Договору).

Згідно пунктом 7.2. Договору, розрахунок за Товар здійснюється на умовах 100% після оплати вартості замовленого Товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом чотирнадцяти календарних днів за умови настання наступних умов:

з дати поставки Товару Покупцю;

за умови отримання оригіналів документів, зазначених в пункті 4.4. даного Договору;

за умови реєстрації податкової накладної у єдиному реєстрі податкових накладних.

У свою чергу пунктом 4.4. Договору визначено, що у момент поставки на кожну партію товару постачальник надає покупцю наступні документи:

товарно-транспортна накладна (ТТН);

видаткову накладну;

оригінал рахунку-фактури;

інші супровідні документи згідно діючого законодавства.

У пункті 8.3. Договору сторони погодили, що покупець за несвоєчасну оплату Товару сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, за кожен день прострочення, від вартості неоплаченого Товару.

На виконання умов укладеного Договору постачальник здійснив поставку узгодженого Товару відповідно до накладної № 23 від 23.01.2018 на суму 502 348,00 грн. (рахунок фактура № 23, ТТН № 211, податкова накладна № 23 від 23.01.2018).

Однак, за твердженням позивач, в порушення умов укладеного Договору, відповідачем за вищезазначеними накладними було здійснено розрахунок за Товар поза межами чотирнадцяти календарних днів, як то передбачено пунктом 7.2. Договору, а саме 08.02.2018 за накладною № 23 від 23.01.2018, що підтверджується Платіжними дорученнями № від 08.02.2018 на суму 502 348,00 грн., відповідно.

У зв`язку з порушенням відповідачем умови Договору шляхом несвоєчасного здійснення розрахунку за отриманий Товар згідно зазначених вище накладних позивачем нараховано пеню у розмірі 880,83 грн., 3% річних у розмірі 82,58 грн., та втрачену вигоду у розмірі 5 751,06 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Таким чином, предметом позову у справі є вимога позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій (пені та 3% річних) загалом на суму 963,41грн. та втраченої вигоди у розмірі 5 751,06 грн..

У свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог, Відповідач зазначає про те, що Позивачем не були надані оригінали документів, зазначені в пункті 4.4. Договору, що є порушенням пункту 7.2. Договору, однак, переліку документів які не були надані відзив не містить. Крім того, відповідач стверджує, що відповідно до квитанцій про реєстрацію податкових накладних доданих позивачем до позовної заяви, податкові накладні були зареєстровані позивачем в ЄРПН лише 25.01.2018, що свідчить про не вірний та не обґрунтований розрахунок заявленої позовної вимоги щодо визначення дати початку нарахування пені та 3% річних.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 статті. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до статті 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України. Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських, згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 ЦК України і у відповідності до приписів статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно частиною 1 статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб. (частини 2, 3 статті 712 ЦК України).

Згідно частини1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 7.2. Договору сторони погодили, що розрахунок за Товар здійснюється протягом чотирнадцяти календарних днів за умови настання наступних умов: з дати поставки Товару покупцю; за умови отримання оригіналів документів, зазначених в пункті 4.4. даного Договору; за умови реєстрації податкової накладної у єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п.п. а) п. 187.1.статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

П. 11 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України визначено, що з 1 лютого 2015 року реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних (у тому числі які не надаються покупцю, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній / розрахунку коригування.

В підтвердження факту реєстрації податкової накладної позивачем до матеріалів справи надано Податкову накладну № 23 від 23.01.2018.

Відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних, судом встановлено, що податкова накладна № 23 від 23.01.2018, яка відповідає видатковій накладній № 23 від 23.01.2018, була зареєстровані лише 25.01.2018, у зв`язку з чим зобов`язання відповідача, щодо сплати товару за цією видатковою накладною починається лише з 25.01.2018.

Тобто, суд приходить до висновку, оскільки між сторонами було погоджено оплату Товару не пізніше чотирнадцяти календарних днів з дати поставки Товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної у єдиному реєстрі податкових накладних. Саме дата реєстрації податкової накладної і є початком відліку строку для виникнення обов`язку у покупця оплати отриманого Товару.

Отже, судом встановлено, що строк оплати товару безпосередньо пов`язаний сторонами із з реєстрацією позивачем податкової накладної, як встановлено умовами договору.

Таким чином, розрахунок за товар повинен був бути здійснений покупцем до 08.02.2018 включно, враховуючи, що реєстрація податкової накладної була здійснена 25.01.2018.

Так, п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства визначено свободу договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом вище, з наданого позивачем платіжного доручення вбачається, що оплата Товару за накладною № 23 від 23.01.2018 була здійснена відповідачем 08.02.2018, тобто в останній день чотирнадцятиденного строку, що спростовує факт порушення відповідачем строків оплати за отриманий Товар згідно Договору.

Отже, враховуючи встановлені обставини, відповідачем оплата поставленого товару за видатковою накладною № 23 від 23.01.2018 здійснена без порушення обумовлених сторонами в договорі строків.

Стосовно заперечень відповідача щодо того, що в момент поставки спірної партії товару позивачем не було надано всіх оригіналів документів, передбачених п. 4.4 договору, а відтак строк оплати такого товару не настав, судом зазначається наступне.

Обов`язок покупця (відповідача) з оплати товару виникає безпосередньо з факту здійснення постачальником (позивачем) поставки товару та прийняття товару покупцем (відповідачем). При цьому, форма (вид) документу, яким сторони відобразили сам факт поставки товару (яким оформили факт здійснення поставки) - видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акт приймання-передачі продукції, тощо, не впливає на обов`язок покупця оплатити товар та не звільняє покупця від обов`язку з оплати товару у випадку оформлення поставки товару іншим документом, ніж той, що передбачений умовами договору.

Суд звертає увагу на те, що предметом доказування є саме встановлення обставин виникнення між сторонами господарських правовідносин з поставки товару, а саме, - факту поставки продавцем та отримання товару покупцем.

З урахуванням викладеного, наявні в матеріалах справи видаткова та товарно-транспортна накладні в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними документами, які фіксують факт отримання відповідачем товару.

При цьому, відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

В той же час, матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від приймання товару, складення актів розбіжностей стосовно відмови від приймання товару.

Також у матеріалах справи відсутнє листування з боку відповідача стосовно виправлення будь-яких невідповідностей у супровідних документах, відсутності супровідних документів на товар, тощо.

Таким чином суд вважає, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт отримання ТОВ «Комплекс Агромарс» всіх документів, передбачених приписами п. 4.4 договору саме в момент отримання товару.

При вирішенні спору суд виходить з того, що з огляду на положення ст. ст. 6, 627 - 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 42, 180 Господарського кодексу України, з яких випливає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства, зважаючи на факт виконання сторонами зобов`язань по договору, про що сторонами не заперечується, суд дійшов до висновку про укладення між сторонами договору з погодженням всіх його умов, які обумовлюються.

З огляду на зазначене вище, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог Споживчого товариства "УТФ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" про стягнення штрафних санкцій та упущеної вигоди внаслідок несвоєчасної оплати за отриманий Товар.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З системного аналізу вищевикладеного, приймаючи до уваги, що відповідачем надано суду належні доказів на спростування викладених у позові обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Споживчого товариства "УТФ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" задоволенню не підлягають.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд також відмовляє в задоволенні заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн, оскільки, відповідно до положень пункту 2 частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Споживчого товариства "УТФ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" про стягнення штрафних санкцій та упущеної вигоди внаслідок несвоєчасної оплати за отриманий Товар відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, покладаються на Споживче товариство "УТФ".

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.О. Лиськов