Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.07.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/481/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу без виклику сторін справу

за позовом: Дочірнього підприємства "Завод якісних бетонів" Компанія з обмеженою відповідальністю "Екстрар Холдінг Лімітед", вул. Симона Петлюри, 10, м. Івано-Франківськ, 76005,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська будівельна компанія", вул. Січових Стрільців, 78-Д, м. Івано-Франківськ, 76018,

про стягнення заборгованості в сумі 149 799 грн 69 к., з них: 141 767 грн 50 к. - основний борг, 629 грн 21 к.- 3% річних, 7402 грн 98 к. - пеня

без виклику представників сторін

установив: Дочірнє підприємство "Завод якісних бетонів" Компанія з обмеженою відповідальністю "Екстрар Холдінг Лімітед" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська будівельна компанія" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 149 799 грн 69 к., з них: 141 767 грн 50 к. - основний борг, 629 грн 21 к.- 3% річних, 7402 грн 98 к. - пеня.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань згідно Договору поставки №06-03/18 від 06.03.2018 року в частині оплати поставленого позивачем товару.

Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 13.05.2019 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження та ухвалив здійснювати розгляд справи відповідно до приписів ст.252 ГПК України за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами та встановив сторонам строк для подання заяви у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з відповідним обґрунтуванням. Вказаною ухвалою надано відповідачу строк подачі суду (протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дня вручення цієї ухвали) відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду).

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Позивач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі ухвалою суду від 13.05.19, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (вх. № 9248/19 від 20.05.2019).

Відповідач відзив на позов та будь-яких клопотань по справі суду не надав, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки поштова кореспонденція направлялась позивачу за його місцем реєстрації, зазначеним в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд вважає, що ним вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду справи та забезпечення реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Як вбачається із ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін належним чином про розгляд судової справи для реалізації ними конституційного права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

При розгляді даної справи суд також керується положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Крім того, судом взято до уваги, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 р. у справі Смірнова проти України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010 р., Смірнова проти України від 08 листопада 2005 р., Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006 р., Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 р. та інші).

Розглянувши та дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

06 березня 2018 року між Дочірним підприємством "Завод якісних бетонів" Компанія з обмеженою відповідальністю "Екстрар Холдінг Лімітед" (по договору - постачальник/по справі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатська будівельна компанія" (по договору - покупець/по справі - відповідач) укладено Договір поставки №06-03/18, відповідно до умов якого позивач зобов`язалося поставити і передати у власність покупця товар (товарний бетон), а останній (покупець) - зобов`язався прийняти товар та оплатити вартість товару відповідно до умов цього договору.

Вказаний договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

Відповідно до п.4.1. вказаного вище договору сторони узгодили, що розрахунок за надання товару проводиться шляхом 100% попередньої оплати замовленої партії товару. Оплачена і підтверджена попередня оплата за партію товару, згідно видаткової накладної, є фіксованою і перегляду не підлягає.

У випадку коли товар (партія товару) відпущена постачальником та прийнята покупцем без вчасної 100% передоплати - повний розрахунок за одержаний товар (партію товару) здійснюється покупцем протягом 5-ти банківських днів з дати прийняття товару (партію товару) покупцем (п 4.2 Договору).

Згідно видаткових накладних №ТФ-0001485 від 31.07.2018 року, №ТФ-0001642 від 14.08.2018 року, №ТФ-0001644 від 14.08.2018 року, №ТФ-0001779 від 31.08.2018 року, №ТФ-0001782 від 31.08.2018 року, №ТФ-0001785 від 31.08.2018 року, №ТФ-0001787 від 31.08.2018 року, №ТФ-0001836 від 05.09.2018 року, №ТФ-0001885 від 10.09.2018 року, №ТФ-0001869 від 10.09.2018 року, №ТФ-0001875 від 10.09.2018 року, №ТФ-0001876 від 10.09.2018 року, №ТФ-0001880 від 10.09.2018 року, №ТФ-0001904 від 12.09.2018 року, №ТФ-0001972 від 17.09.2018 року, №ТФ-0001973 від 17.09.2018 року, №ТФ-0001982 від 17.09.2018 року, №ТФ-0001985 від 17.09.2018 року, №ТФ-0002032 від 22.09.2018 року, №ТФ-0002033 від 22.09.2018 року, які підписані покупцем, позивачем було поставлено продукцію на загальну суму 141 767 грн 50к.

Відповідно до Гарантійного листа №04/02 від 14.02.2019 року відповідач зобов`язався здійснити оплату за товар в строк до 15.03.2019 року.

Проте вказана сума на момент звернення з позовом до суду відповідачем не оплачена.

При вирішенні справи суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема із правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

В силу приписів ст.ст. 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір поставки №06-03/18 від 06.03.18р., укладений між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірними, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом, а доказів визнання їх судом недійсними, суду не подано (ст.204 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Укладений між сторонами у справі Договір поставки №06-03/18 від 06.03.18р., за своєю правовою природою є договором поставки, відтак до нього застосовуються відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Наведена правова норма кореспондується з і ст.712 Цивільного кодексу України, згідно якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продаж.

З урахуванням умов Договору поставки №06-03/18 від 06.03.18р., відповідач по справі зобов`язався здійснити оплату за поставлений товар за цінами і на умовах, передбачених у цьому Договорі і у відповідності до накладних в сумі 141 767 грн 50к.

Проте відповідач умови договору щодо оплати за поставлений товар не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 149 799 грн 69к.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Станом на день винесення судом рішення, відповідач доказів погашення основної заборгованості на суму 141 767 грн 50к. не надав, доводи позивача не спростував.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо оплати отриманого товару по Договору поставки №06-03/18 від 06.03.18р., тому вимога позивача про стягнення з відповідача 141 767 грн 50к. основного боргу на користь позивача по справі обґрунтована та підлягає задоволенню.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В силу ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.5 Договору поставки №06-03/18 від 06.03.18р. сторони погодили, що у разі затримки покупцем в перерахуванні оплати останній зобов`язаний оплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен календарний день від суми зазначеної у вимозі.

На підставі вказаних правових норм та договору позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 5 402 грн 98 к.

Суд, здійснивши перевірку нарахування пені, прийшов до висновку про обгрунтованість її нарахування та такої, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

На підставі вказаної норми закону, враховуючи порушення строків виконання грошового зобов`язання, позивачем на суму заборгованості нараховані відповідачу 3% річних в розмірі 629 грн 21 к.

Судом перевірено правильність нарахування позивачем 3% річних та встановлено правомірність його нарахування та таких, що підлягають задоволенню.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов`язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Розподіл обов`язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що cуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).

Позивачем доведено та документально підтверджено факт набуття у нього права вимоги стягнення з відповідача заборгованості в сумі 149 799 грн 69к., у відповідності до Договору поставки №06-03/18 від 06.03.18р.

З аналізу наведеного вище, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та таких, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до приписів, встановлених ст. 129 ГПК України, судові витрати понесені позивачем в зв`язку з розглядом справи, слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст.124, ст.129 Конституції України, ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 546, 610, 611612, 614, 625, 626-629, 691 Цивільного кодексу України, ст. 216, 230 Господарського кодексу України, ст. 13, 129, 176, 202, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов Дочірнього підприємства "Завод якісних бетонів" Компанія з обмеженою відповідальністю "Екстрар Холдінг Лімітед" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська будівельна компанія" про стягнення заборгованості в сумі 149 799 грн 69 к., з них: 141 767 грн 50 к. - основний борг, 629 грн 21 к.- 3% річних, 7402 грн 98 к. - пеня - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська будівельна компанія" (вул. Січових Стрільців, 78-Д, м. Івано-Франківськ, код 38163336) на користь Дочірнього підприємства "Завод якісних бетонів" Компанія з обмеженою відповідальністю "Екстрар Холдінг Лімітед" (вул. Симона Петлюри, 10, м. Івано-Франківськ, код 35276460) - 149 799 грн 69 к. (сто сорок дев`ять тисяч сімсот дев`яносто дев'[ять гривень шістдесят дев`ять копійки) заборгованості по договору поставки, з них: 141 767 грн 50 к. (сто сорок одна тисяча сімсот шістдесят сім гривень п`ятдесят копійки) - основний борг, 629 грн 21 к. (шістсот двадцять дев`ять гривень двадцять одна копійка) - 3% річних, 7402 грн 98 к. (сім тисяч чотириста дві гривні дев`яносто вісім копійки) - пеня та 2 247 грн 00к. (дві тисячі двісті сорок сім гривень) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Фанда О. М.