ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" липня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1485/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Демешина О. А. при секретарі судового засідання Заболотній Я. О., розглянувши матеріали справи № 916/1485/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „ФУД ІМПОРІУМ" (код - , 08325, Київська обл., Бориспільський район, с. Щасливе, вул. Фестивальна, буд. 19)

до відповідача: Приватного підприємства „Таврія плюс" (код ЄДРПОУ - 31929492, 65091, м. Одеса, вул. М`ясоїдівська, буд. 14)

про стягнення 434949,21 грн.

з підстав заборгованості за договором поставки

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Крохмалюк О.С. - довіреність;

СУТЬ СПОРУ: 28.05.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю „ФУД ІМПОРІУМ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства „Таврія плюс" про стягнення 434949,21 грн., з яких: сума основного боргу - 432696,82 грн., пеня - 2074,57 грн., штрафу - 177,82 грн.

30.05.2019 року суд відкрив провадження по справі, ухвалив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін.

05.07.2019 року через канцелярію суд отримав заяву Позивача щодо зменшення розміру позовних вимог: стягнути пені - 2074,57 грн., штрафу - 177,82 грн., та про розгляд справи за відсутністю представника Позивача.

Суд не прийняв вказану заяву до розгляду, оскільки в порушення вимог ч. 9 ст. 80 та ч. 2 ст. 91 ГПК України Позивач не надав суду доказів надсилання заяви Відповідачу, та, в порядку ч. 2 ст. 252 ГПК України суд вже почав розгляд справи по суті з 24.06.2019 року. Отже, суд розглядає по суті первісні позовні вимоги: стягнення суми основного боргу - 432696,82 грн., пені - 2074,57 грн. та штрафу - 177,82 грн.

10.07.2019 року суд отримав клопотання Відповідача про зменшення суми штрафних санкцій, яким Відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 100%.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.07.2019 року провадження по справі в частині стягнення з Відповідача суми основного боргу - 432696,82 грн., на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України - було закрито. Тому, суд розглядає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені - 2074,57 грн. та штрафу - 177,82 грн.

На підставі ч. 9 ст. 165 ГПК України у зв`язку із ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В С Т А Н О В И В :

05.10.2015 року між Позивачем (Постачальник) та Відповідачем (Покупець) було укладено Договір поставки № 472 (далі - Договір), відповідно п. 1.1. якого, Постачальник зобов`язався постачати Покупцеві товари в асортименті і кількості, передбаченій узгодженими Сторонами заявками, а Покупець зобов`язується приймати і оплачувати фактично поставлені відповідно до узгоджених заявками товари, зазначені у видаткових накладних.

Відповідно до п. 5.3 Договору оплата за поставлений Товар здійснюється за реалізований товар один раз на тиждень.

Пунктом 9.1. Договору передбачено, що Договір укладений на строком до 31 грудня 2015 року. Договір вважається продовженим на тих же умовах на кожний наступний календарний рік, якщо жодна зі Сторін не пізніше, ніж за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення поточного року дії договору, не заявить про припинення дії даного договору, надіславши письмове повідомлення про це іншої стороні (п.9.2 Договору).

На виконання своїх зобов`язань за Договором Постачальник поставляв Покупцю товар протягом всього строку дії договору. Станом на 04.01.2018 року заборгованість Покупця перед Постачальником становила 639655,35 грн. Протягом 2018 року Постачальник не припиняв виконання своїх зобов`язань і поставив на адресу Покупця Товари ще на загальну суму 381 373,62 грн. В цей же період з порушенням строків оплати Покупець здійснив часткові оплати та повернення товару на загальну суму 319049,27 грн. і станом на 04.01.2019 року заборгованість Покупця перед Постачальником становила 701979,70 грн. А після направлення Постачальником на адресу Покупця листа вих. № 26-22/03-02 від 22 березня 2019 року з повідомленням про розірвання договору поставки № 472 від 05 жовтня 2015 року з вимогою здійснити повернення нереалізованого Товару по договору, а також підготувати акт звірки та провести взаєморозрахунки по даному Договору, заборгованість станом на 25.04.2019 року становила 531160,42 грн., що підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків від 06 травня 2019 року, підписаним з двох сторін.

Позивачем на адресу Відповідача рекомендованим листом вих. № 36 від 07.05.2019 року була направлена вимога про оплату вказаної заборгованості не пізніше ніж протягом 7 банківських днів з моменту отримання даної вимоги. Вказаний борг Відповідач оплатив частково - 10.05.2019 року на суму 98463,60 грн.

Отже, на момент звернення до суду сума боргу Відповідача перед Позивачем, по Договору поставки складала 432696,82 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 611 ЦК України - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ч. 1 ст. 229 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ст. 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

А ст. 3 вказаного Закону зазначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивачем, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору, розраховано пеню, яка підлягає до стягнення з відповідача. Її розмір становить 2074,57грн.

На підставі наведених вимог Законодавства України та умов Договору (п. 7.5. щодо нарахування пені) позивач просить суд стягнути з Відповідача 2074,57 грн. пені та 177,82 грн. штрафу.

Щодо позовних вимог про стягнення „штрафних санкцій" за ст..625 ЦК України в розмірі 177,82 грн., суд зазначає, що 3% річних, передбачені ст..625 ЦК України за своєю правовою природою є платою за прострочення по грошовому зобов`язанню, а не штрафними санкціями.

Згідно ст. 233 ГК України - у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Тому положення ст. 233 ГК України щодо права суду зменшити розмір штрафу до заявленої Позивачем суми 177,82 грн. в якості сплати 3% річних - не підлягає застосуванню.

При цьому, Позивачем не вказано в позові на понесені ним збитки внаслідок несвоєчасного виконання Відповідачем умов Договору.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе зменшити суми належної до стягнення пені до 1000 грн.

З огляду на викладене, позов слід задовольнити частково, з покладанням на відповідача витрат по сплаті судового збору у повному обсязі, виходячи з розміру пені, яка підлягала б до стягнення без її зменшення судом.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства „Таврія плюс" (65091, м. Одеса, вул.Мясоїдівська, 14, код 31929492) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ФУД ІМПОРІУМ (08325, Київська обл.., Бориспільський район, с.Щасливе, вул..Фестивальна, 19, код 36993646) 1000 гривень пені, 177 гривень, 82коп. сплати 3% річних та 33 гривні 76коп. судового збору.

3. В решті позову провадження у справі на підставі ухвали Господарського суду Одеської області від 11.07.2019р. - закрито.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15 липня 2019 р.

Суддя О.А. Демешин