ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/667/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", м. Харків,
до Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків,
про стягнення 519053,41 грн.
за участю представників:

позивача - Басарт Л.А. (довіреність № 146 від 26.03.2019);

відповідача - Хом`яка Р.В. (довіреність № 01.01-14/7483-18 від 27.11.2018);

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", м. Харків, 12.03.2019 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків, про стягнення 3% річних у розмірі 102227,62 грн. та суми інфляційного збільшення в розмірі 341510,63 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем було частково виконано рішення Господарського суду Харківської області від 08.02.2016 по справі № 922/4623/16 щодо погашення заборгованості за Договором про постачання теплової енергії № 445 від 01.10.2008, внаслідок чого станом на 01.02.2019 залишилась несплаченою сума основного боргу в розмірі 1337075,14 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.03.2019 вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі № 922/667/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 02.04.2019, відповідач проти позову заперечував, посилаючись на відсутність його вини у невиконанні умов Договору через наявність заборгованості Держави перед КП "Харківводоканал" за 2017 рік в сумі 74768244,37 грн.; збиткові результати діяльності підприємства та обмеженість вільних обігових коштів. Відповідач також зазначив, що розрахунок позовних вимог в частині 3% річних є необґрунтованим, а в частині інфляційних втрат зроблений з порушенням методики проведення розрахунку.

12.04.2019 позивачем було надано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому позивач не погодився з доводами відповідача, стосовно чого надав свої пояснення.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.04.2019, занесеною до протоколу судового засідання, строк підготовчого провадження у справі № 922/667/19 було продовжено на 30 днів - до 12.06.2019.

23.04.2019 відповідач надав письмові заперечення на відповідь позивача на відзив, в якому, зокрема, зазначив, що надані позивачем розрахунки зроблені поспішно та некоректно, є необґрунтованими та незаконними. При цьому, відповідач не заперечував проти наявності заборгованості перед позивачем згідно рішення Господарського суду Харківської області від 08.02.2016 по справі № 922/4623/17 та зазначив, що першочергово будуть погашені суми 3% річних, інфляційні втрати, пеня та судових збір стягнуті за цим рішенням. Також відповідач, у разі задоволення позову, просив надати розстрочку виконання рішення господарського суду в справі № 922/667/19 на один рік рівними частками.

16.05.2019 позивачем було подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у зв`язку зі збільшенням періоду заборгованості до 15.05.2019. Так, за період прострочення з 01.01.2017 по 15.05.2019 позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 111461,86 грн., за період з січня 2017 року по квітень 2019 року - інфляційні втрати в розмірі 407591,55 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.05.2019, занесеною до протоколу судового засідання, заяву позивача про збільшення позовних вимог було прийнято судом, розгляд справи продовжено з її урахуванням.

Ухвалою господарського суду від 04.06.2019, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі № 922/667/19 було закрито; справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні, яке відбулося 11.07.2019, представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх збільшення, у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву, та у разі задоволення позовних вимог просив розстрочити виконання рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

01.10.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (позивач) та Комунальним підприємством Виробничо-технологічним підприємством "Вода" був укладений Договір № 445 про постачання теплової енергії в адміністративні та господарські приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

30.09.2011 сторонами була укладена Додаткова угода до Договору про те, що правонаступником КП ВТП "Вода" стало КП КГ "Харківкомуночиствод".

Надалі КП КГ "Харківкомуночиствод" було перейменовано в КП "Харківводоканал" (відповідач) згідно рішення Харківської міської ради від 23.12.2011 № 577/11, про що позивач був повідомлений та, у зв`язку з чим сторонами була оформлена Додаткова угода від 29.02.2012 до Договору.

Як встановлено судом, Договір був розірваний за ініціативою відповідача з 01.07.2016, але розрахунок по ньому не був здійснений.

Згідно п. 10.3 Договору, припинення дії Договору не звільняє споживача від повної сплати спожитої теплової енергії.

Отже, в частині здійснення розрахунків Договір № 445 від 01.10.2008 є чинним.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу теплову енергію у повному обсязі та виконав свої обов`язки за договором, що підтверджується підписаними актами виконаних робіт, а саме:

- надання послуг з теплопостачання по гуртожитку за листопад 2015 року на суму 9056,28грн. підтверджується актом виконаних робіт № 1343 від 30.11.2015 на суму 9056,28 грн.;

- надання послуг з теплопостачання по гуртожитку за грудень 2015 року на суму 1541,14 грн. підтверджується актом виконаних робіт № 1575 від 31.12.2015 на суму 1542,14 грн.;

- надання послуг з теплопостачання по гуртожитку за грудень 2015 року на суму 556257,21 грн. підтверджується актом виконаних робіт № 1579 від 31.12.2015 на суму 556257.21 грн.;

- надання послуг з теплопостачання по гуртожитку за січень 2016 року на суму 20173,11 грн. підтверджується актом виконаних робіт № 45 від 31.01.2016 на суму 20173,11 грн.;

- надання послуг з теплопостачання по промисловим об`єктам за січень 2016 року на суму 1054136,23 грн. підтверджується актом виконаних робіт № 50 від 31.01.2014 на суму 1054136,23 грн.;

- надання послуг з теплопостачання по промисловим об`єктам за лютий 2016 року на суму 404273,09 грн. підтверджується актом виконаних робіт № 263 від 29.02.2016 на суму 404273,09 грн.

За період з листопада 2015 року по лютий 2016 року (включно) відповідачем було спожито теплову енергію на промислових об`єктах на загальну суму 2045437,06 грн.

Відповідно до п. 6.3 Договору в редакції Додаткової угоди від 30.09.2011, споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду самостійно, ініціативним дорученням сплачує теплопостачальній організації вартість зазначеної в додатку 1 до договору кількості теплової енергії, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно п. 6.2. Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт виконання послуг з постачання теплової енергії та акт звірки розрахунків за її використання.

У пункті 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 зазначено, що плата за житлово-комунальні послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Проте, матеріали справи свідчать, що відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не виконував.

Згідно рішення Господарського суду Харківської області № 922/4623/16 від 08.02.2016 з КП "Харківводоканал" було вирішено стягнути на користь позивача заборгованість у розмірі 2631332,95 грн., у тому числі: суму боргу у розмірі 1987075,65 грн. за період з листопада 2015 р. по лютий 2016 р.; 3% річних у розмірі 50861,24 грн. за період з 16.01.2016 по 19.12.2016; інфляційні втрати за період з січня 2016 р. по листопад 2016 р. у розмірі 209211,96 грн., пеню у розмірі 384364,10 грн.

Рішення суду відповідачем виконано частково: заборгованість погашено частково шляхом оплат та заліку зустрічних однорідних вимог в розмірі 649970,51 грн., у зв`язку з чим на заборгованість з основного боргу позивачем нараховано 3% річних, починаючи з 01.01.2017, та інфляційні втрати, починаючи з січня 2017 року.

Станом на 01.02.2019 у відповідача залишалась несплаченою сума основного боргу за надані послуги з теплопостачання в розмірі 1337075,14 грн., яка була присуджена до стягнення з нього за вищезазначеним рішенням суду.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає про відсутність його вини у невиконанні договірних зобов`язань через наявність заборгованості Держави перед КП "Харківводоканал" за 2017 рік в сумі 74768244,37 грн.; збиткові результати діяльності підприємства та обмеженість вільних обігових коштів.

Суд не приймає такі доводи відповідача, оскільки 3% річних та інфляційні є компенсаційними виплатами. Згідно ст. 625 ЦК України, вина сторони або її відсутність не є підставою для звільнення від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Відповідно п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За приписами ч. 7 ст. 276 ГК України, оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки станом на 01.01.2017 у відповідача залишалась несплаченою сума основного боргу за надані послуги з теплопостачання, яка була присуджена до стягнення рішенням Господарського суду Харківської області від 08.02.2017 по справі № 922/4623/16, в розмірі 1987045,65 грн., позивачем здійснено нарахування 3% річних за період прострочення з 01.01.2017 по 15.05.2019, а також інфляційних втрат за період прострочення з січня 2017 р. по квітень 2019 р.

Відповідач вважає розрахунки, здійснені позивачем, необґрунтованими та незаконними. Зокрема, відповідач вказує, що відчислення періоду прострочення повинно починатися з 21.02.2017 (дати набрання законної сили рішенням Господарського суду Харківської області від 08.02.2017 по справі № 922/4623/16), а не з 01.01.2017.

Суд вважає такі доводи відповідача хибними, оскільки в даному позові період нарахування 3% річних та інфляційних втрат на несплачену суму боргу 1987075,65 грн. починається з 01.01.2017, тобто у період, який не охоплений рішенням Господарського суду Харківської області № 922/4623/16 від 08.02.2017 (а саме після 17.12.2016).

Крім того, заперечення відповідача проти суми основного боргу спростовуються двостороннє підписаними актами звіряння взаємних розрахунків за 2017, 2018 та 2019 роки, копії яких надані позивачем.

Як вбачається з розрахунку інфляційних втрат, з січня по липень 2017 р. позивачем було застосовано сукупний індекс інфляції, тому що залишок боргу не змінювався. Після липня 2017 р. кожного місяця залишок боргу змінювався на суму проведених оплат або взаємозаліків і саме він помножувався на індекс інфляції місяця, коли було допущене прострочення.

Отже, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд визнав вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 111461,86 грн., а також інфляційних втрат у розмірі 407591,55 грн. законними та обґрунтованими, що в свою чергу спростовує доводи відповідача щодо порушень позивачем методики розрахунків.

При цьому суд зазначає, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення. До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 по справі № 922/4099/17, у постанові Верховного Суду по справі № 924/312/18 від 13.02.2019.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

У запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву відповідачем було заявлено клопотання про розстрочення виконання рішення суду на один рік рівними частками.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Проте, у клопотанні про надання розстрочки виконання рішення (викладеному у письмових запереченнях на відповідь на відзив) відповідачем не зазначено обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а також не надано будь-яких доказів на підтвердження існування таких обставин.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 275, 276 Господарського кодексу України, ст.ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 236-239, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківводоканал" (61013, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, м. Харків, вул. Балакірєва, буд. 3; ) - грошові кошти в сумі 519053,41 грн. (з яких: 3% річних у розмірі 111461,86 грн. за період прострочення з 01.01.2017 по 15.05.2019; інфляційне збільшення (втрати) за період прострочення з січня 2017 року по квітень 2019 в розмірі 407591,55 грн.), а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 7785,80 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду безпосередньо або через Господарський суд Харківської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "16" липня 2019 р.

Суддя Н.М. Кухар