СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2019 р. Справа №905/162/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М. , суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі судового засідання Шило А.М.,

за участю представників:

позивача Єфременко О.О., дов. №14-192 від 17.05.2019, свідоцтво серія КС №6537/10 від 23.03.2018,

відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вх.№1850 Д/1 від 14.06.2019) на рішення Господарського суду Донецької області від 15.05.2019 (м. Харків, суддя Бокова Ю.В., повний текст рішення складено 23.05.2019) у справі №905/162/19,

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до Комунального підприємства «Тепломережа» Вугледарської міської ради, м. Вугледар, Донецька область,

про стягнення 1051 792,96 грн., з яких: пеня - 292 865,18 грн., 3% річних - 163 112,50 грн., інфляційні втрати 595 815,28 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства «Тепломережа» Вугледарської міської ради про стягнення 1051792,96 грн., з яких: пеня - 292865,18 грн., 3% річних - 163112,50 грн., інфляційні втрати - 595815,28 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором постачання природного газу №4552/1617-ТЕ-6 від 30.08.2016 в частині своєчасної оплати за отриманий природний газ, що стало підставою для нарахуванням позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.05.2019 позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Тепломережа» Вугледарської міської ради про стягнення 1051792,96 грн., з яких: пеня - 292865,18 грн., 3% річних - 163112,50 грн., інфляційні втрати - 595 815,28 грн. задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Тепломережа» Вугледарської міської ради, м. Вугледар Донецької області на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ 3% річних в сумі 163112,50 грн., інфляційні втрати в сумі 579404,61 грн., судовий збір в сумі 11137,75 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 15.05.2019 по справі №905/162/19 в частині відмови у стягненні пені в сумі 292865,18 грн. та інфляційних втрат у сумі 16410,67 грн; прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ задовольнити, а саме: стягнути з Комунального підприємства «Тепломережа» Вугледарської міської ради, м. Вугледар, Донецька область на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ пеню у сумі 292865,18 грн. та інфляційні втрати у сумі 16410,67 грн. Відшкодувати за рахунок відповідача понесені НАК «Нафтогаз України» судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та позовної заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує на те, що господарський суд безпідставно відмовив у стягненні пені в сумі 292865,18 грн, оскільки на думку позивача, він не є енергопостачальною компанією і на нього не поширюється дія Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», яким встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями. Також позивач вважає необґрунтованою відмову у стягненні 16410,67 грн інфляційних втрат з тих підстав, що господарським судом невірно здійснено перерахунок. Зокрема, позивач вказує, що нарахуванню згідно інфляційних процесів підлягають не тільки основна сума боргу, а й суми, на які збільшився борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали. Призначено справу до розгляду на 17.07.2019.

Від відповідача надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх.№6169 від 02.07.2019), в яких КП «Тепломережа» Вугледарської міської ради просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення суду без змін.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу справи між суддями від 15.07.2019, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Россолова В.В. сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Гетьмана Р.А., судді Хачатрян В.С., судді Дучал Н.М.

В судове засідання Східного апеляційного господарського суду 17.07.2019 представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 285 Господарського процесуального кодексу України рішення суду апеляційної інстанції вручаються (видаються або надсилаються) в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 25.06.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи шляхом надіслання копій ухвал про призначення справи до розгляду на юридичні адреси учасників справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, а також положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Апелянт в судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 17.07.2019 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити її в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом норм права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, встановленими та неоспореними є наступні обставини.

30.08.2016 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі постачальник) та Комунальним підприємством «Тепломережа» Вугледарської міської ради (далі споживач) було укладено договір постачання природного газу №4552/1617-ТЕ-6 (далі договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п. 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 по 31 березня 2017 (включно) природний газ обсягом до 7499,4 тис. куб. метрів (сім мільйонів чотириста дев`яносто дев`ять тисяч чотириста куб. метрів), а саме: жовтень 375,1 тис. куб. метрів, листопад 1139,3 тис. куб. метрів, грудень - 1518,9 тис. куб. метрів, січень 1686,0 тис. куб. метрів, лютий 1522,9 тис. куб. метрів, березень - 1257,2 тис. куб. метрів.

Додатковою угодою №2 від 31.03.2017 до договору постачання природного газу від 30.08.2016 №4552/1617-ТЕ-6 внесено зміни до п. 2.1. договору шляхом додавання абзацу наступного змісту: «Постачальник передає споживачу в період з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) газ обсягом до 185,0 тис. куб. м. (сто вісімдесят п`ять тис. куб. м.), у тому числі по місяцях (тис. куб.м:): квітень 185,0 тис. куб. м.

Згідно п.3.4. договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику:

- завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копію акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором);

- підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість (п. 3.5. договору).

Відповідно до п. 3.6. договору постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта.

Згідно п. 5.2. договору ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5930,40 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять грн. 40 коп.).

Додатковою угодою №2 від 31.03.2017 до договору постачання природного газу від 30.08.2016 №4552/1617-ТЕ-6 внесено зміни до п. 5.2. договору шляхом викладення його в наступній редакції: «Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором з 01 квітня 2017 року становить 4942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5930,40 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять грн. 40 коп.)».

Згідно п. 6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п.8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. договору цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п.10.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, становить 5 років.

Відповідно до п. 12.1. договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 31.03.2017 до договору постачання природного газу від 30.08.2016 № 4552/1617-ТЕ-6) договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 по 30 вересня 2017 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Вищезазначений договір підписано представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору №№4552/1617-ТЕ-6 від 30.08.2016 позивачем та відповідачем було підписано, в тому числі, наступні акти приймання-передачі природного газу:

- б/н від 30.11.2016 у листопаді 2016 року на суму 4 988 949,00 грн., в т.ч. ПДВ (841,250 тис. куб. м);

- б/н від 31.12.2016 у грудні 2016 року на суму 7 375 413,12 грн., в т.ч. ПДВ (1 243,662 тис. куб. м);

- б/н від 31.03.2017 у березні 2017 року на суму 4 277 846,59 грн., в т.ч. ПДВ (721,342 тис. куб. м);

- б/н від 30.04.2017 у квітні 2017 року на суму 367 738,18 грн., в т.ч. ПДВ (62,009 тис. куб. м).

Як зазначає позивач, відповідач встановлений договором обов`язок по оплаті отриманого товару у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» нараховано та заявлено вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

При прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що положення ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору постачання природного газу №4552/1617-ТЕ-6 від 30.08.2016. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 292865,18 грн. пені за загальний період з 27.12.2016 по 25.12.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати природного газу, отриманого у листопаді квітні 2017 року є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Перевіривши розрахунок 3% річних за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично невірним, на підставі чого зробив власний розрахунок. Згідно здійсненого судом розрахунку сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 163183,68 грн. Враховуючи, що згідно ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд задовольнив позовні вимоги в межах заявленої суми. Також, перевіривши розрахунок інфляційних втрат за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично невірним, на підставі чого зробив власний розрахунок. Згідно здійсненого судом розрахунку розмір інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, складає 579404,61 грн.

Рішення, з урахуванням вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України розглядається лише в оскаржувані частині, а саме в частині відмови у стягненні пені в сумі 292865,18 грн та інфляційних втрат у сумі 16410,67 грн. Відповідна позиція узгоджується, зокрема, із висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №913/64/18 від 07.11.2018.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з п.п. 1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що пеню нараховано за порушення строків оплати поставленого природного газу за період з 27.12.2016 по 25.12.2017 за несвоєчасне виконання зобов`зяань з оплати природного газу, отриманого у листопаді-квітні 2017 року.

У апеляційній скарзі позивач стверджує, що господарський суд безпідставно відмовив у стягненні пені, оскільки на думку позивача, він не є енергопостачальною компанією і на нього не поширюється дія Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», яким встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями.

Вказані твердження позивача колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Виходячи зі змісту приписів наведеного нормативно-правового акту, можливість застосування останнього до спірних правовідносин вимагає дотримання наступних умов: наявність визначеного законом кола суб`єктів такого спеціального права (енергопостачальні компанії та підприємства - виконавці/виробники житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції), існування між ними договірних відносин з постачання енергетичних ресурсів.

Таким чином, відповідь на питання, чи є ПАТ «НАК «Нафтогаз України» енергопостачальною компанією, а природний газ - одним з видів енергетичних ресурсів, є визначальним для правильного застосування положень статті 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 статуту Компанії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 (у редакції, яка діяла на момент прийняття Закону) встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Пунктом 6 статуту Компанії (в зазначеній редакції) встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Законом України «Про енергозбереження» визначено, що «енергозбереження» це діяльність, яка спрямована на раціональне використання та економічне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; «паливно-енергетичні ресурси» - це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону, що спростовує твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі.

Вказана позиція висловлена у постанові Верховного Судому у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.01.2019 у справі №913/66/18.

Разом з тим, за змістом п.1.2 договору №4552/1617-ТЕ-6 від 30.08.2016 придбаний за цим договором газ використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Таким чином, КП «Тепломережа» Вугледарської міської ради придбало природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.

Указом Президента України від 14.04.2014 №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» запроваджено антитерористичну операцію на території України.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначений період проведення антитерористичної операції час між датою набрання чинності зазначеним Указом Президента України та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого, м. Донецьк віднесено до таких територій.

Таким чином, з урахуванням того, що відповідач придбав природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням на території проведення антитерористичної операції, та приймаючи до уваги, що ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є постачальником енергоресурсу, положення ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору постачання природного газу №4552/1617-ТЕ-6 від 30.08.2016.

Статтею 3 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» передбачено набрання ним чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Офіційне опублікування відбулось у офіційному виданні газета «Голос України» №21 від 06.02.2015, отже Закон набрав чинності 07.02.2015.

Приймаючи до уваги приписи ст.58 Конституції України щодо дії нормативно-правових актів в часі, з огляду на дату набрання чинності Законом України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо стягнення пені у сумі 292865,18 грн за період з 27.12.2016 по 25.12.2017 за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати природного газу, отриманого у листопаді-квітні 2017 року задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Враховуючи приписи ст. 549, ч.2 ст. 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції.

Основною метою визначення інфляційних втрат є встановлення розміру компенсації, яку боржник зобов`язаний в порядку ст. 625 ЦК України сплатити кредитору для усунення наслідків знецінення грошових коштів, що не були вчасно повернуті внаслідок порушення грошового зобов`язання.

Інфляційні втрати за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, причому може мати місце як інфляція грошових коштів, так і дефляція, і коли строк виконання зобов`язання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобов`язання - після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць, але не розраховується поденний індекс інфляції.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, зважаючи на прострочення відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого природного газу за договором №4552/1617-ТЕ-6 від 30.08.2016 колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 579404,61 грн та відмови у стягненні 16410,67 грн.

Таким чином, відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та об`єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи позивача про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені позивачем, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 15.05.2019 у справі №905/162/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.07.2019.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.М. Дучал

Суддя В.С. Хачатрян