ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2019 р. м. Київ Справа № 911/840/19

Розглянувши матеріали справи за позовом Комунального підприємства "Міський магазин" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації)

до Фізичної особи-підприємця Сороки Тетяни Володимирівни

про стягнення 107 255,11 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

Без виклику представників сторін.

обставини справи:

До Господарського суду Київської області 28.03.2019 року надійшла позовна заява вих. № 295-563 від 27.03.2019 року Комунального підприємства "Міський магазин" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (далі - позивач) до Фізичної особи-підприємця Сороки Тетяни Володимирівни (далі - відповідач) про стягнення 107 255,11 грн.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 16.12.2015 року, на підставі Протоколу про результати торгів № 26 від 14.12.2015 року, було укладено договір щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі № ДС-П-10366/0651, згідно умов якого відповідач отримав можливість провадити підприємницьку діяльність у засобі пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, який розміщувався у визначеному вказаним договором місці, та отримувати послуги з облаштування та утримання вказаного місця. Відповідно, у відповідача виник обов`язок зі сплати коштів за облаштування та утримання такого місця. Проте, всупереч вимогам зазначеного договору, відповідачем не було виконано у повному обсязі зобов`язання щодо здійснення передбачених договором платежів, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 107 255,11 грн. з яких 15 424,30 грн. основного боргу, 84 446,40 грн. пені, 1 387,56 грн. 3% річних та 5 996,85 грн. інфляційних втрат.

Одночасно в позовній заяві вих. № 295-563 від 27.03.2019 року позивачем заявлено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки, ціна позову у справі № 911/840/19 не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений на 01 січня року, в якому подано відповідну позовну заяву, справа є не складною з огляду на наявні в ній матеріали, суд, в силу ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

У зв`язку з чим, ухвалою Господарського суду Київської області від 19.04.2019 року відкрито провадження у справі № 911/840/19, задоволено клопотання Комунального підприємства "Міський магазин" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про розгляд справи № 911/840/19 в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

31.05.2019 року від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначає про те, що 12.07.2016 року спірний Договір було розірвано в односторонньому порядку на підставі п. 9.5 Договору у зв`язку з порушенням відповідачем обов`язку щодо оплати за облаштування і утримання торгового місця, однак по цей час відповідачем всупереч погоджених умов Договору, засіб пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі не демонтовано. Окрім того, відповідачем було проігноровано повідомлення позивача про необхідність підписання спірних актів наданих послуг та не було надано жодної відповіді чи заперечення щодо останніх.

12.06.2019 року від відповідача до суду надійшов відзив, відповідно до якого відповідач заперечує проти позовних вимог з огляду на те, що позивач не виконав свої зобов`язання перед відповідачем, оскільки послуги з облаштування та утримання засобу пересувної дрібнороздрібної торгівельної мережі не надавались. Відповідач зазначив, що 15.12.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № ДС-П-10366/0651 щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі. Свої зобов`язання за договором відповідач виконав в повному обсязі, проте скористатись своїм правом, передбаченим пп. 1.1 п. 1 договору щодо можливості провадити підприємницьку діяльність в засобі пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, не зміг, так як за адресою: м. Київ. вул. Кіото, 19 знаходиться Київський національний торгівельно-економічний університет. Отже, на переконання відповідача, позивач не забезпечив відповідачу можливості здійснювати підприємницьку діяльність, а також не забезпечив облаштування та належне утримання місця, не забезпечив своєчасне вивезення сміття та прибирання території за адресою: м. Київ. вул. Кіото, 19. Поряд з цим, відповідач вважає, що позивачем не надано доказів в підтвердження реальності здійснених операцій та факту отримання послуг відповідачем. Окрім того, відповідач зазначає, що як вбачається з доданого позивачем Акту звірки взаєморозрахунків, останній складено не по спірному Договору щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі № ДС-П-10366/0651 від 15.12.2015 року, а по Договору щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі № ДА-П-00084/0605 від 15.12.2015 року. Також, в одному зі спірних актів надання послуг не зазначено повного номеру договору. З урахуванням зазначеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

03.06.2019 року представником позивача через канцелярію суду було подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій останній просив суд зменшити позовні вимоги та стягнути з відповідача за Договором щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі № ДА-П-00084/0605 від 15.12.2015 року 3 446,27 грн. з яких 1 459,93 грн. основного боргу, 1 335,84 грн. пені, 131,00 грн. 3 % річних та 519,50 грн. інфляційних.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у ст. 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи подані після закінчення процесуальних строків залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки, у відповідності до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться, заява про зменшення позовних вимог, подана 03.06.2019 року, тобто після початку розгляду справи по суті, який розпочався 02.05.2019 року. Окрім того, вказана заява подана по Договору № ДА-П-00084/0605 від 15.12.2015 року, який не є предметом розгляду даного спору. Відтак, вказана заява підлягає залишенню судом без розгляду на підставі ст. 118 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладениху позові обставин та підтверджується матеріалами справи, Протоколом про результати торгів № 26 від 14.12.2015 року Фізична особа-підприємець Сорока Тетяна Володимирівна (далі - ФОП Сорокою Т.В. ) була визнана переможцем за лотом № ДС-П-10366 на розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торгівельної мережі за адресою: вул. Кіото, 19 у м. Києві .

Перед початком торгів ФОП Сорокою Т.В. було сплачено гарантійний внесок в розмірі 8 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 145 від 18.11.2015 року.

15.12.2015 року між Комунальним підприємством "Міський магазин" (сторона 1) та Фізичною особою-підприємцем Сорокою Тетяною Володимирівною (сторона 2) було укладено договір № ДС-П-10366/0651 щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого сторона 2 на підставі протоколу про результати торгів від 14.12.2015 року № 26 отримує можливість провадити підприємницьку діяльність в засобі пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, який розміщується у визначеному згідно з пунктами 1.2 та 1.3 цього договору місці (далі - Місце), відповідає вимогам, що зазначені в п. 1.4 цього договору та отримує послуги з облаштування і утримання місця, а сторона 1 надає послуги з облаштування та утримання Місця на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що місце знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кіото , 19.

У відповідності з п. 2.1 Договору загальна плата за облаштування та утримання місця визначена за результатами торгів, затверджених протоколом про результати торгів від 14.12.2015 року № 26, складає суму в розмірі 41 814,35 грн., в тому числі ПДВ за 12 місяців.

Згідно з п. 2.2 Договору, починаючи з дати укладення цього договору, плата за облаштування та утримання Місця за один місяць складає суму в розмірі 3 401,20 грн.

Умовами п. 2.5 Договору передбачено, що плата за облаштування та утримання Місця, зазначена в пункті 2.2 цього договору, сплачується стороною 2 на рахунок сторони 1 щомісячно, починаючи з другого місяця дії цього договору протягом перших 5 календарних днів другого місяця у вигляді платежу в розмірі не менше, ніж плата за облаштування та утримання Місця за місяць, з обов`язковим підписанням акта приймання-передачі послуг з облаштування та утримання Місця за місяць протягом 5 робочих днів з дня настання наступного місяця.

Пунктом 2.7 Договору встановлено, що зобов`язання сторони 2 по сплаті плати за облаштування та утримання Місця забезпечуються у вигляді авансового платежу в розмірі не менше, ніж плата за облаштування та утримання місця за три місяці, а саме - сторона 2 сплачує авансовий платіж протягом 10 календарних днів з дати підписання цього договору, а сторона 1 зараховує авансовий платіж як плату за облаштування та утримання місця за перший та два останніх місяці строку дії цього договору.

Ненадання чи несвоєчасне надання в строк, зазначений в пункті 2.5 цього договору, підписаного стороною 2 акту приймання-передачі послуг з облаштування та утримання Місця, сторони трактують як згоду прийняття стороною 2 послуг за цим договором належним чином і в повному обсязі, та стверджують, що сторона 2 погоджується зі своїми фінансовими зобов`язаннями по розрахункам за надані послуги з облаштування та утримання місця (п. 2.8 Договору).

Згідно з пп. 3.1.3 п. 3.1 Договору сторона 1 має право відмовитися від цього договору (розірвати в односторонньому порядку цей договір) та вжити необхідних заходів для примусового демонтажу (переміщення) засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі при простроченні сплати стороною 2 плати за облаштування та утримання Місця протягом 1 (одного) місяця з дня закінчення строку платежу.

Відповідно до пп. 3.3.1 п. 3.3 Договору сторона 2 має право у випадку зміни містобудівної ситуації, державних будівельних норм, зміни у розташуванні інженерних мереж, що унеможливлює облаштування та утримання місця з метою діяльності в засобі пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі згідно з умовами цього договору, за погодженням із стороною 1, перемістити такий засіб тимчасово в інше місце, визначене стороною 1 у письмовій формі, до закінчення строку зміни містобудівної ситуації, державних будівельних норм, зміни у розташуванні інженерних мереж.

Сторона 2 має право звернутися до сторони 1 з клопотанням щодо відповідного зменшення плати за облаштування та утримання місця, якщо з незалежних від неї обставин змінилися умови, передбачені цим договором, або істотно погіршився стан місця не з вини сторони 2 (пп. 3.3.2 п. 3.3 Договору).

Згідно з пп. 3.4.1 п. 3.4 Договору сторона 2 зобов`язана вносити своєчасно та в повному обсязі плату за облаштування та утримання місця на відповідний рахунок сторони 1 згідно з реквізитами, зазначеними в главі 13 цього договору, у розмірі, строки та на умовах, визначених у цьому договорі.

Відповідно до п. 4.2 Договору протягом 5 робочих днів після закінчення кожного місяця протягом строку дії цього договору сторони підписують відповідний акт приймання-передачі послуг.

При невиконанні або порушенні однією із сторін умов цього договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, або за рішенням суду (п. 5.3 Договору).

Пунктом 9.2 Договору передбачено, що одностороння відмова від цього договору не допускається, крім випадків, передбаченими пунктами 3.1.3 та 9.5 цього договору.

Договір припиняється в разі звернення сторони 2 із заявою про розірвання договору за 30 календарних днів до дати розірвання (пп. 9.3.1 п. 9.3 Договору).

Згідно з п. 9.5 Договору за наявності підстав для розірвання договору, зазначених в пункті 9.3 цього договору, сторона 1 має право в односторонньому порядку розірвати цей договір шляхом направлення стороні 2 не менше ніж за 10 календарних днів до дати розірвання договору письмового повідомлення із зазначенням підстав розірвання, а засіб пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, що розміщується згідно з цим договором, підлягає демонтажу (переміщенню) з місця за рахунок сторони 2 протягом 2 календарних днів з дня отримання стороною 2 відповідного письмового повідомлення.

Договір припиняється в разі невиконання або систематичного неналежного виконання сторонами умов цього договору, в тому числі - невиконання стороною 2 пунктів 2.5 - 2.7, пп.пп. 3.4.1, 3.4.2, 3.4.6 п. 3.4 договору (пп. 9.3.5 п. 9.3 Договору).

Як зазначав позивач, відповідач, всупереч п.п. 2.5, 2.7 Договору, не виконував зобов`язання за договором, а саме - не вносив плату за облаштування та утримання Місця, яка сплачується стороною 2 на рахунок сторони 1 щомісячно, у зв`язку з чим відповідачем було порушені зобов`язання за договором, передбачені пп. 3.4.1 п. 3.4 Договору, за яким відповідач зобов`язаний був сплачувати своєчасно та в повному обсязі плату за облаштування та утримання Місця.

Позивач стверджує, що він належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за Договором та дотримуючись пунктів 2.5, 4.2 Договору, підписав акти наданих послуг. Проте, відповідачем було проігноровано повідомлення позивача про необхідність підписання актів та не було надано жодної відповіді чи заперечення щодо останніх. Оскільки відповідач акти не підписував у строки, визначені пунктом 2.5 Договору, на підставі пункту 2.8 Договору, зазначена обставина розцінюється як згода щодо прийняття стороною 2 послуг за цим договором належним чином і в повному обсязі, а також, що сторона 2 погоджується зі своїми фінансовими зобов`язаннями по розрахункам за надані послуги з облаштування та утримання Місця.

Оскільки відповідач не виконав зобов`язання за Договором, на його адресу позивачем було надіслано лист № 17/15 від 14.06.2016 року, яким було повідомлено відповідача про розірвання спірного Договору та на підставі п. 9.5 спірного Договору пред`явлено вимогу про демонтаж протягом 2 календарних днів, з дня отримання даного письмового повідомлення, за власний рахунок засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, що розміщується в місці, зазначеному в договорі.

08.07.2016 року протоколом № 38 комісії по проведенню торгів на право розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торгівельної мережі в місті Києві КП "Міський магазин" виконавчого органу Київради (КМДА) було ухвалено розірвати в тому числі спірний Договір № ДС-П-10366/0651 щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі від 15.12.2015 року, і суми, оплачені за договором, не повертати.

12.07.2016 року наказом в.о. директора КП "Міський магазин" про розірвання договору щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі було вирішено розірвати договір № ДС-П-10366/0651 щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі від 15.12.2015 року, а кошти, сплачені за договором, не повертати.

КП "Міський магазин" звернулося до відповідача з претензією № 295-1239 від 05.09.2017 року, відповідно до якої, зважаючи на наявність заборгованості ФОП Сороки Т.В. , що виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором № ДС-П-10366/0651 щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі від 15.12.2015 року, позивач просив відповідача сплатити суму заборгованості в розмірі 18 929,09 грн., яка складається з суми основного боргу та пені.

Проте, ФОП Сорокою Т.В. відповіді на претензію надано не було, заборгованість не сплачено.

Доказів протилежного до матеріалів справи не надано.

Позивач, звертаючись з даним позовом до суду, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором в сумі 15 424,30 грн., яка підтверджується бухгалтерською довідкою КП "Міський магазин" № 19/03п від 19.03.2019 року розрахунку заборгованості за період з 16.12.2015 року по 12.07.2016 року по договору щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі від 15.12.2015 року № ДС-П-10366/0651.

Згідно приписів ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно визначення частини 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як зазначено у ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач доказів сплати заборгованості за договором № ДС-П-10366/0651 щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі від 16.12.2015 року в сумі 15 424,30 грн. суду не надав.

Поряд з цим, відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначав, що послуги з облаштування та утримання засобу пересувної дрібнороздрібної торгівельної мережі позивачем фактично не надавались, а ФОП Сорока Т.В. не змогла скористатись своїм правом, передбаченим пп. 1.1 п. 1 Договору, щодо можливості провадити підприємницьку діяльність в засобі пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, так як за адресою: м. Київ. вул. Кіото, 19 знаходиться Київський національний торгівельно-економічний університет. Отже, на переконання відповідача, позивач не забезпечив відповідачу можливості провадити підприємницьку діяльність.

Суд вважає за необхідне зазначити, що пунктом 9 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 року № 833 (далі - Порядок № 833) передбачено, що торговельні об`єкти розміщуються в установленому порядку.

Окрім того, пунктом 30 Порядку № 833 встановлено, що продаж продовольчих товарів, готових до вживання, а також тих, що швидко псуються, інших продовольчих товарів (у тому числі овочів і фруктів) за межами торговельного приміщення (виїзна, виносна торгівля) здійснюється із розміщенням тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" за умови дотримання встановлених для таких товарів температурного режиму зберігання і санітарних норм.

Відповідно до п. 4 ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Пунктом 2 частини 1 статті 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до повноважень міських рад у сфері благоустрою населених пунктів віднесено затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Відповідно до згадуваної вище постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 року № 833 "Про затвердження Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення" було затверджено Правила роботи дрібнороздрібної торговельної мережі № 369 від 08.07.1996 року.

Роздрібна торгівля через дрібнороздрібну торговельну мережу є однією із форм позамагазинного продажу товарів, при якій приміщення не мають торговельного залу для споживачів. До засобів пересувної мережі відносяться: автомагазини, автокафе, авторозвозки, автоцистерни, лавки-автопричепи, візки, спеціальне технологічне обладнання (низькотемпературні лотки-прилавки), розноски, лотки, столики тощо (пункт 3 Правил № 369).

Порядок розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі в місті Києві (далі - Порядок), затверджений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 02.04.2015 року № 300 (далі - Розпорядження), регламентує розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі в місті Києві.

Розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі на території міста Києва здійснюється відповідно до схеми розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, розробленої з урахуванням зонування розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі в місті Києві та затвердженої розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (пункт 3 Розпорядження).

Пунктом 4 вищезазначеного Розпорядження встановлено, що право на розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі виборюється на торгах.

Самовільно розміщені (встановлені) засоби пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі підлягають демонтажу (переміщенню) в порядку, визначеному Правилами благоустрою міста Києва, затвердженими рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 року № 1051/1051 (пункт 5.2 Порядку).

Як зазначав позивач, на момент участі відповідача у торгах, за результатами проведення яких його визнано переможцем та в подальшому укладено з ним договір, існував наступний алгоритм дій осіб для участі в торгах на право розміщення засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі (торги): ознайомитися на офіційному Інтернет-порталі Київської міської державної адміністрації (https://kyivcity.gov.ua/) з повідомленням про проведення торгів; пройти процедуру реєстрації на електронному торговому майданчику за адресою: http://dprp.kga.gov.ua; обрати бажане місце розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі (місце), точне місце розташування якого відображається на мапі, та подати заяву в електронному вигляді на участь у торгах за формою, визначеною документацією торгів, надавши документ, що підтверджує внесення гарантійного внеску; перемогти на торгах та укласти з КП "Міський магазин" договір щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі.

Відповідач зареєструвався на електронному торговому майданчику, обрав бажане місце розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, подав заяву в електронному вигляді на участь в торгах та був визнаний переможцем торгів.

Отже, відповідно до вищезазначених положень законодавства відповідачем було виборено право на розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі за адресою: вул. Кіото, 19, і в подальшому, укладено з позивачем спірний Договір № ДС-П-10366/0651 щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі від 15.12.2015 року, що не заперечується відповідачем.

Оскільки укладений сторонами договір був чинним до 12.07.2016 року, а доказів його розірвання раніше чи визнання недійсним матеріали справи не містять, то правовідносини, які склались між сторонами, є такими, що тривали до 12.07.2016 року (момент одностороннього розірвання договору позивачем).

При цьому суд критично оцінює заперечення відповідача щодо незабезпечення йому можливості провадити діяльність за адресою місця розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів відсутності можливості проведення такої діяльності, як і доказів звернення відповідача до позивача щодо переміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі в інше місце в порядку п. 3.3 Договору чи щодо зменшення плати за облаштування та утримання місця в порядку пп. 3.3.2 п. 3.3 Договору, або ж з проханням розірвати договір в порядку пп. 9.3.1 п. 9.3 Договору.

Крім того, з огляду на зміст пункту 2.8 Договору, не підписання відповідачем актів наданих послуг без обґрунтованих заперечень, не є достатньою підставою вважати, що послуги не надавались. Доказів звернення відповідача до позивача з приводу забезпечення можливості здійснювати торгівельну діяльність чи щодо якості послуг, відповідачем не надано.

З огляду на викладене, факт порушення відповідачем зобов`язань за Договором судом встановлений та по суті відповідачем не спростований, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № ДС-П-10366/0651 щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі від 15.12.2015 року, з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 15 424,30 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 84 446,40 грн. пені.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

У відповідності з п. 5.1 Договору за несвоєчасну сплату платежів за облаштування та утримання місця сторона 2 сплачує на користь сторони 1 пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених платежів за облаштування та утримання місця за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку пені, долученого до позовної заяви, позивач заявив до стягнення з відповідача пеню, нараховану на суму 15 424,30 грн. за період з 12.07.2016 року до 11.07.2019 року в порушення шестимісячного строку нарахування пені передбаченого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності заборгованості відповідача та факту прострочення платежів, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення пені.

Однак, оскільки судом було виявлено помилки в наданому позивачем розрахунку пені, зокрема в періоді за який позивач проводить відповідні нарахування, судом було здійснено правильний розрахунок пені за період з 12.07.2016 року по 11.01.2017 року на суму 15 424,30 грн., згідно з яким з відповідача підлягає стягненню 2 304,37 грн. пені.

Окрім того, позовна заява містить вимоги щодо стягнення з відповідача 1 387,56 грн. 3% річних та 5 996,85 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що 3% річних нараховано позивачем на заборгованість відповідача в розмірі 15 424,30 грн. за період з 12.07.2016 року до 11.07.2019 року.

Водночас, заявлені вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних підлягають частковому задоволенню з огляду на те, що позивачем було розраховано 3% річних та інфляційних за період з 12.07.2016 року до 11.07.2019 року, а рішення у даній справі судом ухвалюється 19.06.2019 року. Відтак, період нарахування 3% річних та інфляційних становить з 12.07.2016 року по 19.06.2019 року включно, у зв`язку з чим на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в сумі 1 359,70 грн., інфляційні підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі 5 996,85 грн., оскільки заявлена позивачем сума інфляційних є меншою ніж за розрахунком суду, а суд не може виходити за межі позовних вимог.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 25 085,22 грн. з яких 15 424,30 грн. основного боргу, 2 304,37 грн. пені, 1 359,70 грн. 3 % річних та 5 996,85 грн. інфляційних. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 449,29 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства "Міський магазин" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) до Фізичної особи-підприємця Сороки Тетяни Володимирівни про стягнення 107 255,11 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сороки Тетяни Володимирівни ( АДРЕСА_3 , ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Міський магазин" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (01004, м. Київ, вул. Басейна, буд. 1/2А, код 36927573) 15 424 (п`ятнадцять тисяч чотириста двадцять чотири) грн. 30 коп. основного боргу, 2 304 (дві тисячі триста чотири) грн. 37 коп. пені, 1 359 (одна тисяча триста п`ятдесят дев`ять) грн. 70 коп. 3 % річних, 5 996 (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) грн. 85 коп. інфляційних та 449 (чотириста сорок дев`ять) грн. 29 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог Комунального підприємства "Міський магазин" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) до Фізичної особи-підприємця Сороки Тетяни Володимирівни про стягнення 82 169,89 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.06.2019 р.

Суддя Т.П. Карпечкін