ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

19 липня 2019 року Справа № 915/942/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю Амальгама Люкс, вул. Громадянська, 119, оф.109, м. Миколаїв, 54017,

до відповідача: Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря-Машпроект, пр.-т Богоявленський, 42-А., м. Миколаїв, 54018,

про: стягнення грошової заборгованості в сумі 8872,67 грн.

встановив:

28 серпня 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю Амальгама Люкс звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №236 від 28.08.2018 (вх. № 10814/18), в якій просить суд:

-стягнути з Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря - Машпроект на користь товариства з обмеженою відповідальністю Амальгама Люкс заборгованість у розмірі 8872,67 грн., яка складається з 7768,11 грн. заборгованості за поставлений товар, 1015,82 грн. пені, 88,74 грн. 3% річних;

-стягнути з Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря - Машпроект на користь товариства з обмеженою відповідальністю Амальгама Люкс судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

Рішенням господарського суду від 08.10.2018 позов задоволено.

18.07.2019 представник відповідача звернувся до Господарського суду Миколаївської області із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши висновки ухвали господарського суду про відкриття провадження в цій справі щодо малозначності спору, суд дійшов висновку про призначення заяви до розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ГПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до змісту ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 328 ГПК України, суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 2 ст. 120 ГПК України, учасників справи має бути повідомлено про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Положеннями ч.ч. 3-4 ст. 120 ГПК України встановлено порядок повідомлення учасників справи.

Так, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Цей термін може бути скорочений судом у випадку, коли цього вимагає терміновість вчинення відповідної процесуальної дії (огляд доказів, що швидко псуються, неможливість захисту прав особи у випадку зволікання тощо).

При цьому судом враховано положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Однак, Конвенція в першу чергу також гарантує процесуальну справедливість розгляду справи, а вже потім дотримання розумного строку, що на практиці розуміється як змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece (Star Cate Epilekta Gevmata та інші проти Греції). Справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом узагалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (Mirolubov and Others v. Latvia (Миролюбов та інші проти Латвії), § 103).

З огляду на практику ЄСПЛ, суд не вправі допустити юридичну помилку виключно з метою дотримання розумного строку розгляду справи, так як в такому разі не буде досягнуто завдання господарського судочинства, а рішення суду не буде відповідати критеріям законності.

Так, ідея справедливого судового розгляду включає основоположне право на змагальні провадження.

Бажання зекономити час і прискорити провадження не обґрунтовує невиконання такого фундаментального принципу, як право на змагальні провадження (Niderost-Huber v. Switzerland (Нідерьост-Хубер проти Швейцарії), § 30).

Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (Scordino v. Italy (Скордіно проти Італії) (no. 1) [ВП], § 183, і Surmeli v. Germany (Сюрмелі проти Німеччини) [ВП], § 129).

Отже, з метою дотримання засад господарського судочинства, визначених ст. 2 ГПК України, сприяючи сторонам у здійсненні ними своїх процесуальних прав, враховуючи перебування головуючого судді з 22.07.2019 у щорічній відпустці, керуючись наведеними вище міркуваннями, господарський суд вважає допустимим судове засідання з розгляду заяви відповідача призначити на 04.09.2019.

Керуючись ст. ст. 2, 232-235, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Призначити до розгляду в судовому засіданні заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню на 04 вересня 2019 року о 11:30.

Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду за адресою: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, 9 поверх.

2. Повідомити учасників справи про призначення судового засідання.

3. Участь учасників справи у судовому засіданні не є обов`язковою.

4. Дану ухвалу надіслати учасникам справи.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В.О.Ржепецький