ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року Справа №906/479/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Василишин А.Р.

суддя Розізнана І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу господарського суду Житомирської області від 23.05.2019 р. (суддя Лозинська І.В., повний текст ухвали складено 23.06.2019 р.)

за заявою акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

про видачу судового наказу

до фізичної особи-підприємця Островського Володимира Георгійовича

про стягнення 41356,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 23.05.2019 р. у справі №906/479/19 відмовлено акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" у видачі судового наказу за вимогою про стягнення 41356,00 грн. з фізичної особи-підприємця Островського Володимира Георгійовича.

В обґрунтування вказаної ухвали суд першої інстанції зазначив, що вказані у заяві про видачу судового наказу вимоги, не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, оскільки вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за своєю правовою природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань.

Враховуючи, що вимоги про стягнення з боржника основного боргу, відсотків та пені не відповідають вимогам ст.148 ГПК України, суд дійшов висновку про те, що заява АТ КБ "Приватбанк" не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, заявник звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що на підставі укладеного кредитного договору від 17.10.2018 р. банком було перераховано на поточний рахунок боржника кредитні кошти в розмірі 50000 грн., однак, вказані кошти не були повернуті банку, у зв`язку із чим банк звернувся з заявою про видачу судового наказу на стягнення заборгованості, а саме суми кредиту, процентів та комісії за користування кредитом, а також пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Оскільки нарахування, сплата та стягнення вказаних сум передбачені кредитним договором, тому є такими, що підлягають стягненню у наказному провадженні.

Враховуючи викладене, скаржник не погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги про стягнення з боржника основного боргу, відсотків та пені не відповідають вимогам ст.148 ГПК України, оскільки вказані вище обставини свідчать про протилежне.

Фізична особа-підприємець Островський Володимир Георгійович правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу господарського суду Житомирської області від 23.05.2019 р. у справі №906/479/19 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2018 р. фізичною особою-підприємцем Островським Володимиром Георгійовичем було підписано із використанням електронного цифрового підпису і подано через систему інтернет-клієнт-банкінгу до АТ КБ "Приватбанк" анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг "КУБ" (а.с.22, 24).

Відповідно до вказаної заяви ФОП Островський В.Г. приєднався до розділу 3.2.8 "Умов та правил надання банківських послуг", що розміщені на сайті ПриватБанку www.pb.ua, які разом із анкетою-заявою складають кредитний договір б/н від 17.10.2018р., та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору.

Згідно з п.1.2 анкети-заяви, розмір кредиту становить 50000,00 грн.

На підставі укладеного договору, 17.11.2018 р. акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" було перераховано на поточний рахунок фізичної особи-підприємця Островського Володимира Георгійовича кредитні кошти у розмірі 50000,00 грн., що підтверджується відповідною випискою по рахунку (а.с.40).

Однак, боржник взяті на себе зобов`язання згідно договору належним чином не виконав, що і стало підставою для звернення акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" із заявою про видачу судового наказу на стягнення заборгованості за кредитом в сумі 41356,00 грн., з яких 37507,77 грн. заборгованість за кредитом, 600,83 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 2700,00 грн. заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 547,40 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.

За приписами ч.2 ст. 12 ГПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають враховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором).

У відповідності до ч.1, 2 ст.147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Згідно зі ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Статтею 150 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу, зокрема, згідно з ч.1 якої заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (ч.2).

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (ч.3).

Водночас, ч.1 ст.152 ГПК України встановлено випадки, за яких суддя відмовляє у видачі судового наказу, а саме:

1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу;

4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч.2 ст.152 ГПК України).

Як вбачається із оскарженої ухвали, суд першої інстанції, посилаючись на ст.12, 148 ГПК України, вказав, що оскільки вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за своєю правовою природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, тому вимоги не підлягають розгляду в порядку наказаного провадження.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 1.3 анкети-заяви визначено, що строк кредиту - 12 місяців з моменту видачі коштів.

Порядок погашення заборгованості за кредитом здійснюється щомісяця рівними частинами, починаючи з місяця наступного за місяцем видачі коштів клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом; погашення процентів щомісяця починаючи з місяця наступного за місяцем видачі коштів клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит включно з цим числом (п. 1.5. анкети-заяви).

Додатком №1 до заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги "КУБ" (а.с.23) встановлено графік погашення основної суми боргу та процентів за кредитом.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження розміру нарахованих відсотків, комісії та пені надано розрахунок заборгованості з поясненнями до нього (а.с.35-36, 38-39).

Пунктом 3.2.8.1. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати клієнту строковий "Кредит КУБ" для фінансування поточної діяльності клієнта, в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені цим Договором терміни. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати) вказуються в Заяві про приєднання до Умов та правил надання послуги "КУБ", а також в системі Приват24.

Згідно з п.3.2.8.3.1. Умов, повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення Клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві.

За приписами п. п. 3.2.8.5.2. та 3.2.8.5.3. Умов, клієнт взяв на себе зобов`язання оплатити щомісячні проценти за користування кредитом згідно з п. 3.2.8.3.2. (комісія за користування кредитом), а також, повернути кредит у терміни і в сумах, які встановлено в пунктах 3.2.8.3.1., 3.2.8.5.14., 3.2.8.6.2., а також, зазначені в Заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку.

Відповідно до п. 3.2.8.9.1 Умов, за користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з пунктами 3.2.8.1., 3.2.8.2., 3.2.8.3., 3.2.8.3.1. цього договору клієнт сплачує проценти у вигляді щомісячної комісії в розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.2.

Положеннями п. 3.2.8.3.2. Умов передбачено, що за користування послугою Клієнт сплачує щомісяця проценти за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії в розмірі, що зазначені в заяві та тарифах.

Пунктом 3.2.8.9.2. Умов встановлено, що сплата процентів за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії, передбаченої пунктом 3.2.8.3.2. Умов, здійснюється в дати платежів, зазначені у Заяві, про що зазначено у п. 3.2.8.3.1 Умов.

Відповідно до пункту 3.2.8.3.1.3 Умов, клієнт доручає Банку щомісячно у строки, зазначені в заяві, здійснювати договірне списання з його рахунків, відкритих у банку, на погашення заборгованості за послугою у кількості та розмірі, зазначеному в кредитному договорі. Остаточним терміном погашення заборгованості за кредитом є дата повернення кредиту.

Згідно з п.3.2.8.3.3. Умов, при порушенні клієнтом будь-якого грошового зобов`язання клієнт сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому у заяві.

Пунктом 1.4 анкети-заяви передбачено, що проценти (комісія) за користування кредитом становить 1,8 % в місяць від початкового розміру кредиту.

У п.1.6 анкети-заяви передбачено, що у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п. 1.5 цієї заяви, клієнт зобов`язаний додатково до процентів вказаних в п.1.4, сплатити Банку проценти у розмірі 4 % в місяць від суми простроченої заборгованості.

У відповідності до п. 3.2.8.9.2. Умов, нарахування прострочених процентів здійснюється щодня, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користуванні кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів у році. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування процентів не враховується.

Згідно з розділом 1 Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на web-сайті заявника http://www.privatbank.ua, Правила надання банківських послуг є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг ПриватБанку.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч.1 ст.640 ЦК України).

За приписами ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Зміст правочину між сторонами зафіксований у вищевказаних документах, отже, сторони не порушили вимог ч.1 ст.208 ЦК України щодо письмової форми укладання правочинів між юридичними особами та відповідно до ст.638 ЦК України досягли домовленості з усіх його істотних умов, а укладений між сторонами правочин є кредитним договором.

Із наданого заявником розрахунку вбачається лише часткове погашення боржником наданого кредиту, оплат за відсотками, нарахованими на залишок простроченої заборгованості, відсотками у вигляді щомісячної комісії та пені.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що обов`язок сплати відсотків, нарахованих на прострочену заборгованість, та відсотків у вигляді щомісячної комісії, встановлений в Умовах і правилах надання банківських послуг та погоджений боржником у підписаній ним заяві про приєднання.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про те, що заявлені заявником вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість та відсотками у вигляді щомісячної комісії не можуть бути розглянуті у наказному провадженні, колегія суддів вважає помилковими, а тому заява у вказаній частині підлягає до задоволення.

Щодо вимог про стягнення 547,40 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, апеляційний суд вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу приписів ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 3.2.8.10.1. Умов визначено, що у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань щодо сплати комісії за користування кредитом, передбаченої пунктами 3.2.8.3.2., 3.2.8.З.1. цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених пунктами 3.2.8.9., 3.2.8.З.1., 3.2.8.3.2. цього договору, клієнт сплачує Банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

За змістом ст.ст.524, 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Згідно з ч.1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналізуючи вказані норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що як вимогу, за якою може бути видано наказ про стягнення грошової заборгованості за письмовим договором відповідно до ч.1 ст.148 ГПК України, слід розуміти будь-яку вимогу про стягнення грошової суми заборгованості за договором, яка охоплює не тільки основний борг і проценти, але й неустойку, за умови, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги надану законодавством можливість стягнення пені як правового наслідку порушення зобов`язання, враховуючи, що розмір заборгованості щодо якого заявник просить видати судовий наказ, не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційний суд вважає, що заявлені заявником вимоги в частині стягнення пені можуть бути розглянуті у наказному провадженні, а тому заява у вказаній частині також підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом ч.4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали було не в повній мірі вірно застосовано положення статей 152, 153,154 ГПК України, у зв`язку з чим наявні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про задоволення заяви про видачу судового наказу.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги, з підстав скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, покладаються на фізичну особу-підприємця Островського Володимира Георгійовича згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задоволити.

2. Ухвалу господарського суду Житомирської області від 23.05.2019 р. у справі №906/479/19 скасувати та прийняти нове рішення.

3. Заяву акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Островського Володимира Георгійовича заборгованості за кредитним договором б/н від 17.10.2018 р. задоволити.

4. Видати судовий наказ про стягнення з фізичної особи-підприємця Островського Володимира Георгійовича заборгованості за кредитним договором б/н від 17.10.2018 р., а саме: 37507,77 грн. - боргу за кредитом; 600,83 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість; 2700,00 грн. - заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 547,40 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

5. Стягнути з фізичної особи-підприємця Островського Володимира Георгійовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ) 192,10 грн. судового збору за звернення із заявою про видачу судового наказу, 1921 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Доручити господарському суду Житомирської області видати відповідні судові накази.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "22" липня 2019 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Розізнана І.В.