РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.07.2019Справа № 910/6201/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 42.344,91 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

14.05.2019 до Господарського суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 42.344,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного між сторонами договору поставки № СВРЗ-03-22-18-151/ю від 06.11.2018, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 283.814,47 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними. Умовами п. 4.2 договору встановлено, що відповідач оплачує позивачу кожну прийняту партію товару не пізніше 10 банківських днів з дати отримання рахунку, але не раніше реєстрації податкової накладної. Відповідач частково розрахувався з позивачем за поставлений товар. При цьому відповідачем порушено строк оплати передбачений договором за товар поставлений згідно видаткової накладної 1057 від 13.12.2018. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 42.344,91 грн, з яких: 38.054,40 грн основного боргу, 2.552,25 грн пені, 1.312,88 грн інфляційних втрат та 425,35 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 відкрито провадження у справі № 910/6201/19 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Даною ухвалою зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 16.05.2019 було 17.05.2019 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 584 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03680, м. Київ, вул . Тверська, 5 , яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 16.05.2019 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 16.05.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 21.05.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 584, а отже відповідач мав подати відзив на позов у строк до 05.06.2019 включно.

06.06.2019 до суду надійшов відзив (поданий до поштового відділення зв`язку 03.06.2019), відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що позивачем розрахунок пені та 3% річних проведено з врахуванням дня реєстрації податкової накладної і не враховано зменшення облікової ставки НБУ, а тому вимога позивача про стягнення пені та 3% річних є безпідставні. Відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій на 50%. Також відповідач вважає, що розмір витрат позивача на правову допомогу в сумі 10.000,00 грн є неспівмірним.

07.06.2019 до суду надійшов відзив (поданий до поштового відділення зв`язку 04.06.2019) зміст якого є тотожнім відзиву, який надійшов до суду 06.06.2019.

24.06.2019 позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що твердження відповідача, щодо неправильного підрахунку позивачем штрафних санкцій не відповідає дійсності, оскільки відповідачем не враховано, що відповідно до п. 8.2 договору поставки, покупець за даним договором несе відповідальність, а саме у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати. Позивач вказує, що він неодноразово намагався досудово врегулювати спір проводивши переговори з керівництвом відповідача, які не дали жодних результатів та позивач вимушений був звернутись до суду. Позивач вважає, що ним правильно зроблені розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних.

10.06.2019 позивачем до суду подано заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 10.000,00 грн.

20.06.2019 позивачем до суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 2.908,82 грн пені, 1.590,68 грн інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 484,80 грн, посилаючись на те, що 03.06.2019 відповідачем сплачено позивачу основний борг в розмірі 38.054,40 грн.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» (постачальник, позивач) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» (покупець, відповідач) укладено договір поставки № СВРЗ-03-22-18-151/Ю (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 29.12.2018) постачальник зобов`язується протягом 2018 року - 1 квартал 2019 поставити покупцю товари, зазначені в специфікації № 1 (додаток № 1) та специфікації № 2 (додаток № 2 ) до даного договору, що є невід`ємною частиною договору, а покупець прийняти і оплатити такі товари згідно умов договору.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору сплатив вартість поставленого товару з порушенням строків, у зв`язку з чим позивачем за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання нараховані пеня, інфляційні витрати та 3% річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 12.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 29.12.2018) цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими особами та скріплення печатками (за наявності) і діє до: в частині поставок до 31.12.2019, в частині розрахунків до повного їх виконання.

Пунктом 1.2 договору сторони погодили найменування товару: кутник 100х100х10мм ст.09Г2С.

Згідно з п. 1.3 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 29.12.2018) кількість товару складає 192,500 т і визначається у специфікації № 1 (додаток № 1) та специфікації № 2 (додаток № 2), які є невід`ємною частиною договору.

Ціна цього договору становить 4.578.420,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 763.070,00 грн (п. 3.1 договору) (в редакції додаткової угоди № 1 від 29.12.2018).

Відповідно до п. 5.3 договору постачальник поставляє покупцю товар на умовах DDP (вул. Зубенка, 2, м. Стрий, Львівська обл.) згідно з базисними умовами поставки Інкотермс 2010.

Згідно із п. 4.1 договору встановлено, що розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюється у безготівковій формі.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно додатку № 2 від 29.12.2018 до договору загальна сума поставки по специфікації № 2 складає 416.220,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар на суму 283.814,47 грн, що підтверджується наступним видатковими накладними:

№ 1057 від 13.12.2018 на суму 38.054,40 грн,

№ 11 від 24.01.2019 на суму 245.760,07 грн.

Відповідно до п. 4.2 договору покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 банківських днів з дня отримання на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше реєстрації податкової накладної. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами видаткової накладної та/або акт приймання-передачі.

Згідно з п. 4.3 договору до рахунка додаються видаткова накладна та/або акт приймання - передачі товару, товарно-транспортна накладна, документи, що підтверджують якість товару.

Пунктом 5.6 договору встановлено, що приймання товару здійснюється покупцем у відповідності з Інструкцією № П-6 від 15.06.1965 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості» та Інструкцію № П-7 від 25.04.1966 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості».

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 19.03.2019 та 03.06.2019 було здійснено оплату отриманого за договором товару в повному обсязі.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 7.1.1 договору покупець взяв на себе зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату товару не здійснив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема порукою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 8.2 договору передбачено, що покупець у разі порушення строків оплати покупцем сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати за отриманий товар.

Строк виконання зобов`язання по сплаті товару за видатковою накладною № 1057 від 13.12.2018 починається з 28.12.2018, оскільки податкова накладна № 4 від 13.12.2018 зареєстрована 27.12.2018.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті поставленого товару відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої, за розрахунками позивача за період 29.12.2018 по 02.06.2019 становить 2.907,77 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 2.907.77 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню та відповідно в іншій частині в пені слід відмовити.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені на 50% суд відзначає наступне

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Відповідно до ст.ст. 73, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач уклавши договір розраховував на те, що відповідач здійснить оплату поставленого позивачем відповідачу товару у визначений договором строк. Відповідач в свою чергу уклавши договір погодився зі строками здійснення оплати товару.

Відповідачем не наведено жодних обставин та не подано жодних доказів в підтвердження відсутності у нього вини у простроченні оплати товару. Відповідачем не наведено підстави та не надано докази винятковості обставин, які призвели до порушення ним строків сплати товару.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті поставленого товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути 1.590,68 грн інфляційних втрат та 484,80 грн - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

За розрахунками суду (розрахунок знаходиться в матеріалах справи) розмір 3% річних становить 487,93 грн. Однак, у зв`язку з тим, що у суду відсутні повноваження виходити за межі пред`явлених позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України) суд погоджується із заявленим позивачем розміром 3% річних - 484,80 грн.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті «Бизнес» від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах «Законодавство» і «Ліга».

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

За результатами здійснення судом власного перерахунку інфляційні втрати складають 1.585,66 грн (розрахунок знаходиться в матеріалах справи).

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1.585,66 грн інфляційних втрат. В іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в позові слід відмовити.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог.

Стосовно розподілу витрат позивача на правову допомогу в розмірі 10.000,00 грн слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

11.02.2019 між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Право Групп» (виконавець) був укладений договір про надання правової допомоги № 11-02/19-ЮО (далі - договір № 11-02/19-ЮО), предметом якого є здійснення виконавцем в інтересах клієнта певних видів адвокатської діяльності - правової допомоги.

Пунктом 4.1 договору № 11-02/19-ЮО визначено, що сум винагороди (гонорару), порядок проведення розрахунків та кількість (об`єм) правової допомоги, що надається замовником клієнту щомісяця або по конкретній справі, встановлюється додатком до цього договору.

Адвокатським об`єднанням «Право Групп» адвокату Єрмак Л.Б. 01.03.2019 виданий ордер серії КС № 413371 на надання правової допомоги ТОВ «Сота Україна» у Господарському суді міста Києва.

Наявним в матеріалах свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2845 від 12.03.2008 підтверджується, що Єрмак Л.Б. є адвокатом.

Позивач сплатив на користь адвокатського об`єднання грошові кошти в розмірі 10.000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № НД2424 від 07.06.2019.

31.05.2019 між клієнтом та виконавцем складено акт приймання-передачі наданих послуг № 17, відповідно до якого виконавцем надано наступні юридичні послуги:

- Вивчення документів щодо фінансово-господарських взаємовідносин та операцій між ТОВ «Сота Україна» та ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» ПАТ «Українська залізниця» по договору поставки № СВРЗ-03-22-18-151Ю від 06.11.2018 - 3 години.

- Формування правової позиції у справі про стягнення заборгованості - 2 години.

- Підготовка позовної заяви до Господарського суду міста Києва про стягнення на користь ТОВ «Сота Україна» заборгованості (пені та 3% річних по договору поставки СВРЗ-03-22-18-151Ю від 06.11.2018) - 4 години.

- Проведення розрахунків сум пені, інфляційних втрат та 3% річних по договору поставки СВРЗ-03-22-18-151Ю від 06.11.2018 та їх письмове оформлення - 1 година.

Вартість послуг виконавця за цим актом складає 10.000,00 грн за 10 (десять) годин роботи адвоката.

Суд вважає відзначити, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває ряд аналогічних справ порушених за позовом ТОВ «Сота Україна» до АТ «Українська залізниця», а тому час витрачений на вивчення документів, формування правової позиції, підготовка позовної заяви є завищеним.

З огляду на те, що спір не є складним та на думку суду час витрачений адвокатом на виконання зазначених в акті від 31.05.2019 послуг є завищеним, суд приходить до висновку, що витрати відповідача на оплату послуг адвоката є неспівмірними, а тому суд з урахуванням наявності відповідного клопотання відповідача вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на адвоката.

Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також не співмірність розміру витрат з наданими послугами, господарський суд дійшов висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на правничу допомогу покладаються на відповідача частково в сумі 5.000,00 грн.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» (04111, м. Київ, вул. Черняховського, 29, ) 2.907 (дві тисячі дев`ятсот сім) грн 77 грн. пені, 1.585 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят п`ять) грн 66 коп. інфляційних втрат, 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 80 коп. - 3% річних, 1.918 (одна тисяча дев`ятсот вісімнадцять) грн 66 коп. витрат по сплаті судового збору, 5.000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова