ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2019 року м.Дніпро Справа № 904/4510/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Вечірка І.О., Чус О.В.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амкол" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2016 (повний текст складено 22.11.2016, суддя Суховаров А.В.) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амкол", м. Запоріжжя

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичні технології", м. Запоріжжя

про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Публічне акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просило в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором №130213-КЛВ від 13.02.2013, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичні технології" та Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро", яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 500 000,00 дол. США, що еквівалентно 11 751 348,50 грн.; заборгованості за процентами у розмірі 156 260,27 дол. США та процентів, що еквівалентно 3 672 537,78 грн., пені за несплаченими процентами у розмірі 16 349,22 дол. США, що еквівалентно 384 250,77 грн., звернути стягнення на нерухоме майно оціночною вартістю 4 213 989,00 грн. без ПДВ, яке є предметом договору іпотеки №130213-КЛВ-Z/1 від 14.02.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амкол" та знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Синельниковський район, село Вербове, вул. Шевченка, буд. 18 і складається з: А-1 нежитлова будівля АЗС, Д-1 навіс, Е-1 вбиральня, Л-1 вбиральня, №1,2,5 автоколонки, №3,4 цистерни, №6-10 місткісті, №11 бруківка; а також звернути стягнення на нерухоме майно оціночною вартістю 4 038 563,00 грн. без ПДВ, яке є предметом договору іпотеки №130213-КЛВ-Z/2 від 14.02.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амкол" та знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Синельниковський район, село Калинівське, вул. Калинова, буд 101 та складається з: А-1 нежитлова будівля операторської, Б-1 навіс, В-1 вбиральня, №-1 огорожа, №2 - місткісті, І бруківка, №3 бензоколонки, шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро".

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням третьою особою зобов'язань за кредитним договором №130213-КЛВ від 13.02.2013, які забезпечені нерухомим майном за іпотечними договорами №130213-КЛВ-Z/1 від 14.02.2013 та №130213-КЛВ-Z/2 від 14.02.2013, укладеними між позивачем та відповідачем.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2016 у даній справі позов задоволено; в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором №130213-КЛВ від 13.02.2013, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичні технології" та Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро", яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 500 000,00 дол. США, що еквівалентно 11 751 348,50 грн.; заборгованості за процентами у розмірі 156 260,27 дол. США та процентів, що еквівалентно 3 672 537,78 грн.; пені за несплаченими процентами у розмірі 16 349, 22 дол. США, що еквівалентно 384 250,77 грн., звернуто стягнення на нерухоме майно оціночною вартістю 4 213 989,00 грн. без ПДВ, яке є предметом договору іпотеки №130213-КЛВ-Z/1 від 14.02.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амкол" та знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Синельниковський район, село Вербове, вул. Шевченка, буд. 18 і складається з: А-1 нежитлова будівля АЗС, Д-1 навіс, Е-1 вбиральня, Л-1 вбиральня, №1,2,5 автоколонки, №3,4 цистерни, №6-10 місткісті, №11 бруківка; а також звернуто стягнення на нерухоме майно оціночною вартістю 4 038 563,00 грн. без ПДВ, яке є предметом договору іпотеки №130213-КЛВ-Z/2 від 14.02.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амкол" та знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Синельниковський район, село Калинівське, вул. Калинова, буд 101 та складається з: А-1 нежитлова будівля операторської, Б-1 навіс, В-1 вбиральня, №-1 огорожа, №2 - місткісті, І бруківка, №3 бензоколонки, шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро"; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амкол" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" витрати по сплаті судового збору у розмірі 123 788, 28 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено прострочення кредитного зобов`язання позичальником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичні послуги".

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Амкол" звернулося до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що в провадженні господарського суду Запорізької області перебуває справа про банкрутство третьої особи - ТОВ "Торговий дім "Енергетичні технології", в якій позивачем, в тому числі, заявлені грошові вимоги до третьої особи. Але судом першої інстанції не з'ясовано за якими грошовими вимогами до боржника звернувся позивач у справі про банкрутство та чим відповідає розмір цих грошових вимог, заявлених як прострочення у вказаній справі та не враховано, що у зв'язку з похідним характером іпотеки, факт заборгованості та сума боргу обов'язково повинна бути встановлена до заявлення вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Господарським судом встановлено факт недотримання позивачем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, передбаченої ст.35 Закону України "Про іпотеку", щодо надіслання вимоги про усунення порушення протягом тридцятиденного строку, наслідком невиконання якого є право іпотекордержателя звернутись до суду у встановленому законом порядку.

Недотримання правил, встановлених ст.ст.33,35 Закону України "Про іпотеку" є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника (але не іпотекодавця) про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

З урахуванням приписів ч.3 ст.37, ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на підставі ст.37 Закону України "Про іпотеку" в резолютивній частині рішення має бути обов'язково зазначена вартість іпотечного майна, на яке звертається стягнення та яке набувається іпотекодержателем у власність, визначена на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Проаналізувавши положення статей 33,36,37,39 Закону України "Про іпотеку", апелянт вважає, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення вимог кредитора на виконання забезпечених іпотекою зобов'язань шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч.1 ст.37 Закону України "Про іпотеку").

З урахуванням викладеного, на думку скаржника, позивач мав право звернутися до державного реєстратора з метою реєстрації права власності на іпотечне майно в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що не було зроблено останнім.

Судом першої інстанції належним чином не проаналізовано висновки про вартість об'єктів іпотеки, не враховано, що висновки, які стали підставою для задоволення позову, значно занижують ринкову вартість об'єктів нерухомого майна, які належать відповідачеві. Крім того, вказані висновки про оцінку вартості майна, не містять будь-яких первинних документів, які б підтверджували фактичний стан будівель і споруд на момент оцінки.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду залишити без змін.

Позивач зазначає, що факт заборгованості та підстави звернення стягнення на предмет іпотеки були встановлені господарським судом в межах розгляду даної справи в цілковитій відповідності до норм чинного законодавства.

Позивач вважає, що відповідно до абз.2 п.3.2.2 договору іпотеки 1,2 з врахуванням ч.2 ст.35 Закону України "Про іпотеку" ненаправлення банком вимоги відповідачу про усунення порушень, не мjже бути перешкодою для реалізації банком свого права як іпотекодержателя, звернутись у будь-який час за захистом порушених прав у встановленому законом порядку.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.12.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Амкол» прийнято до провадження, призначено розгляд скарги у судовому засіданні на 05.01.2017.

Ухвалою суду від 05.01.2017 розгляд апеляційної скарги відкладено на 09.02.2017.

Ухвалою суду від 09.02.2017 розгляд справи відкладено на 16.02.2017.

Ухвалою суду від 16.02.2017 продовжено строк вирішення спору на 15 днів.

Ухвалою суду від 16.02.2017 призначено у справі судову експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 17.07.2017 провадження у справі поновлено, розгляд скарги призначено у судовому засіданні на 31.07.2017.

Ухвалою суду від 31.07.2017 розгляд апеляційної скарги відкладено до 17.08.2017.

Судове засідання, яке призначене на 17.08.2017 не відбулося, у зв'язку з відпусткою суддів Пархоменко Н.В.

Ухвалою суду від 18.08.2017 розгляд справи призначено на 31.08.2017.

Ухвалою суду від 31.08.2017 призначено у справі повторну судову експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 12.10.2017 поновлено провадження у справі; погоджено запропонований Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз строк проведення експертизи; зобов'язано ПАТ "Банк Кредит Дніпро" вчинити певні дії; провадження у справі зупинено.

Указом Президента України від 29.12.2017 № 454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

03.10.2018 розпочав роботу Центральний апеляційний господарський суд.

23.04.2019 до Центрального апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи разом з висновком експертів за результатами проведення комісійної судової оціночно-будівельної експертизи.

Ухвалою суду від 03.05.2019 прийнято до свого провадження справу № 904/4510/16 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Амкол" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2016, поновлено провадження у справі, справу призначено до розгляду на 30.05.2019.

Розпорядженням керівника апарату суду від 13.05.2019 № 440/19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 13.05.2019 між суддями для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Кузнецова В.О., судді Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.05.2019 прийнято до свого провадження справу № 904/4510/16 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Амкол" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2016, справу призначено до розгляду на 30.05.2019.

Розпорядженням керівника апарату суду від 30.05.2019 № 578/19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2019 для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Кузнецова В.О., судді Вечірко І.О., Березкіна О.В.

30.05.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 24.06.2019.

Розпорядженням керівника апарату суду від 24.06.2019 № 705/19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2019 для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Кузнецова В.О., судді Вечірко І.О., Чус О.В.

24.06.2019 до суду апеляційної інстанції надійшла заява АТ "Банк Кредит Дніпро" про відвід судді Кузнецова В.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.06.2019 визнано заяву Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" необґрунтованою; справу передано для вирішення питання про відвід судді Кузнецова В.О. в порядку ст.ст.32,39 ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2019 для розгляду заяви про відвід судді Кузнецова В.О. визначено головуючого судді Орєшкіну Е.В.

Ухвалою суду від 27.06.2019 відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро".

08.07.2019 у судове засідання з'явилися представники позивача та відповідача.

Третя особа наданим їй процесуальним правом не скористалася та не забезпечила в судове засідання явку повноважного представника, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в судовому засіданні є правом, а не обов'язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи.

08.07.2019 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

13.02.2013 між позивачем (банком) та третьою особою-1 (позичальником) укладено кредитний договір №130213-КЛВ (далі - кредитний договір) із подальшими змінами та доповненнями, за умовами якого банк відкриває позичальнику невідновлювальну траншову кредитну лінію в національній валюті України з лімітом кредитування у сумі 500 000,00 (п'ятсот тисяч) доларів США (п.1.1 договору).

Банк надає позичальнику кредити на підставі письмових заяв - зобов'язань позичальника про отримання кредитів в межа кредитного договору, на умовах забезпеченості., цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів (п.2.1 договору).

За умовами пункту 1.4 кредитного договору процентна ставка за користування кредитами встановлена у розмірі 12%. Сторони домовились, що у разі прострочення повернення кредиту, плата за користування одержаним кредитом в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту згідно Кредитного договору і до дня фактичного повернення кредиту позичальником встановлюється в розмірі 17% процентів річних.

Згідно п.2.3.1 договору розрахунок суми процентів за користування кредитом починається з дня фактичного виникнення залишку на рахунку обліку кредитної заборгованості, відкритому банком для обліку заборгованості позичальника за кредитами, наданими згідно Кредитного договору.

Проценти за користування кредитами, наданими за кредитним договором, нараховуються банком та сплачуються позичальником щомісячно в останній робочий день поточного місяця, а також у день повного погашення заборгованості за кредитами для закриття кредитного договору (достроково або при настанні строку погашення), але не пізніше дати погашення кредитів, вказаного п.1.1 кредитного договору, виходячи із суми заборгованості на позичковому рахунку та процентної ставки, вказаної в п.1.4 кредитного договору (п.2.3.2 договору).

Позивачем на виконання умов кредитного договору було надано третій особі грошові кошти (кредит) двома траншами, що підтверджується меморіальним ордером №К/641922 від 19 лютого 2013 року, на суму 350 000,00 доларів США та меморіальним ордером №К/642410 від 20.02.2013 на суму 150 000,00 доларів США., проте третя особа своїх зобов'язань за кредитним договором не виконала, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом у розмірі 500 000,00 доларів США, що еквівалентно 11 751 348,50 грн. та процентами у розмірі 156 260, 27 доларів США, що еквівалентно 3 672 537,78 грн.

Відповідно до п.3.4.11 договору у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами та/або процентами за користування ними позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Позивачем нараховано пеню за період з 02.02.2015 по 10.01.2016 на суму 16 349,22 доларів США, що еквівалентно 384 250,77 грн.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми по кредиту, відсоткам та пені, обставин наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог не спростував.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд визнав їх обґрунтованими та вірно розрахованими.

Між ПАТ "Банк Кредит Дніпро" (іпотекодержатель) та ТОВ "АМКОЛ" (іпотекодавець) укладено наступні договори:

- договір іпотеки №130213-КЛВ-Z/1 від 14.02.2013 (надалі - договір іпотеки-1), за умовами якого ТОВ "АМКОЛ" передав в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором нерухоме майно: нежитлова будівля АЗС: А-1 нежитлова будівля АЗС, Д-1 навіс, Е-1 вбиральня, Л-1 вбиральня, №1,2,5 автоколонки, №3,4 цистерни, №6-10 місткісті, №11 бруківка, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Синельниковський район, село Вербове, вул.Шевченка, будинок 18, та належить іпотекодавцю на праві власності (п.1.3 договору іпотеки-1);

- договір іпотеки №130213-КЛВ-Z/2 від 14.02.2013 року (надалі - договір іпотеки-2), за умовами якого ТОВ "АМКОЛ" передав в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором нерухоме майно: нежитлова будівля АЗС: А-1 нежитлова будівля операторської, Б-1 навіс, В-1 вбиральня, №-1 огорожа, №2 - місткісті, І бруківка, №3 бензоколонки, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Синельниковський район, село Калинівське, вул.Калинова, будинок 101, та належить іпотекодавцю на праві власності (п.1.3 договору іпотеки-1).

Відповідно до п.5.1 договору іпотеки-1,2, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, та/або порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, а у разі їх невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п.3.2.2 договору іпотеки-1,2 у разі порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором та/або іпотекодавцем умов договору іпотеки-1,2 іпотекодержатель зобов'язаний надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, у якій зазначити стислий зміст порушених зобов'язань, вимогу про виконання порушеного зобов'язання у 30 (тридцятиденний) строк та попередження про звернення стягнення (в тому числі дострокове) на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги (крім випадків, коли викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмету іпотеки).

Відповідно до п.3.1.1 договору іпотеки-1,2 при порушенні позичальником та/або боржником та/або іпотекодавцем умов основного зобов'язання щодо строків погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів за користування грошовими коштами, відшкодування збитків, неустойки, штрафів, пені та іншої заборгованості, а також при порушенні іпотекодавцем умов кредитного договору та у випадках встановлених законом, у іпотекодержателя виникає право задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п.3.1.8.3 договору іпотеки-1,2 іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань за кредитним договором, зокрема, у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору.

У відповідності до п.5.3 договору іпотеки-1,2 реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до умов договору іпотеки-1,2 та чинного законодавства України.

Враховуючи, що позичальником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичні технології", допущено істотні порушення кредитного договору - основного зобов'язання, виконання якого забезпечується іпотекою належного відповідачу нерухомого майна, місцевий господарський суд дійшов висновку, що у позивача виникло право задовольнити свої грошові вимоги до відповідача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, суд зазначив, що заявлений позивачем позов є захистом вже існуючого права, що виникло на підставі застереження в договорі іпотеки, яке законодавцем визначено як самостійна підстава виникнення права власності. На даний час, договір іпотеки є чинним і не визнаний судом недійсним в установленому законом порядку.

Позивачем до позовної заяви надано висновки про вартість об'єктів незалежної оцінки майна від 12.02.2016, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ "КАПІТЕЛЬ ГРУП", з яких вбачається наступне: ринкова вартість об'єкта оцінки - предмета іпотеки за договором іпотеки-1- нежитлової будівлі АЗС, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Синельниковський район, село Вербове, вул. Шевченка, будинок 18, становить 4 213 989,00 грн.(без ПДВ); ринкова вартість об'єкта оцінки - предмета іпотеки за Договором іпотеки-2- нежитлової будівлі АЗС, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Синельниковський район, село Калинівське, вул.Калинова, будинок 101, становить 4 038 563,00 грн. (без ПДВ).

Разом вартість предметів іпотеки становить: 8 252 552,00 (вісім мільйонів двісті п'ятдесят дві тисячі п'ятсот п'ятдесят дві) грн. і саме за такою вартістю предмет іпотеки підлягає набуттю у власність позивача.

Враховуючи викладене, а також те, що договір іпотеки-1,2 містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання за позивачем права власності.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч.ч.1,2,5 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 11 ЦК України унормовано, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями частини 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору як угоди (правочину) є сукупністю визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Як вбачається зі змісту кредитного договору № 130213-КЛВ від 13.02.2013 та договору № 1 про зміну до цього кредитного договору від 14.02.2013, у відповідності до ст.181 ГК України сторони досягли згоди і визначилися між собою за всіма істотними умовами щодо предмету договірного зобов'язання.

Банк надає позичальнику кредити на підставі письмових заяв - зобов'язань позичальника про отримання кредитів в межах кредитного договору, на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів (п.2.1 договору).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

В силу положень статті 629 ЦК України, спірні кредитний та іпотечні договори є обов'язковими для виконання його сторонами.

Частиною першою статті 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За правилами статей 525,526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав належним чином, перерахувавши третій особі - Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичні технологічї" двома траншами грошові кошти (кредит) в сумі 500 000,00 доларів США.

Зазначене підтверджується меморіальним ордером №К/641922 від 19 лютого 2013 року, на суму 350 000,00 доларів США та меморіальним ордером №К/642410 від 20.02.13 року на суму 150 000,00 доларів США.

Між тим, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичні технології" своїх зобов'язань за договором кредиту за № 130213-КЛВ від 13.02.2013 належним чином не виконало, внаслідок чого станом на момент звернення позивача до суду за захистом порушеного права утворилась прострочена заборгованість: у розмірі говором не виконала, що спричинило виникнення заборгованості у розмірі 500 000,00 доларів США, що еквівалентно 11 751 348,50 грн. за основним зобов'язанням та процентами у розмірі 156 260,27 доларів США, що еквівалентно 3 672 537, 78 грн.

Відповідач та третя особа визнали факт невиконання умов кредитного договору та представлений позивачем розрахунок і розмір заборгованості. Даний розрахунок проведений позивачем відповідно до умов цього договору.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що позичальником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичні технології", допущено істотні порушення кредитного договору - основного зобов'язання, виконання якого забезпечується іпотекою належного відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Амкол" нерухомого майна.

Як передбачено нормою статті 11 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем за судовим рішенням суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Частиною 2 статті 16 ЦК УКраїни передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки визначені в статті 33 наведеного Закону. Положеннями частин першої, третьої цієї норми права передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя).

Позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання у відповідності до вимог статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею цього Закону.

Відповідно до пунктів 3.1.7 договорів іпотеки-1, 2 іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником положень кредитного договору та/або невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов цього договору, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

Приписами пунктів 3.2.2 зазначених договорів встановлено, що у разі порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором та/або іпотекодавцем умов договору іпотеки 1, 2 іпотекодержатель зобов'язаний надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, у якій зазначити стислий зміст порушених зобов'язань, вимогу про виконання порушеного зобов'язання у 30 (тридцяти денний) строк та попередження про звернення стягнення (в тому числі дострокове) на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги (крім випадків, коли викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмету іпотеки).

Матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів надіслання іпотекодавцю вимоги про виконання порушеного зобов'язання.

Згідно до пунктів 5.1 договорів іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, та/або порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, а у разі їх невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань за кредитним договором, зокрема, у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору (пункти 3.1.8.3 договорів іпотеки).

У відповідності до пунктів 5.3 реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до умов договору іпотеки 1 і 2 та чинного законодавства України.

Таким чином, сторони, підписавши іпотечні договори, обумовили всі його умови.

У питанні щодо позасудового врегулювання спору сторони не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки. В іпотечних договорах не міститься відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки чи надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в разі порушення кредитних зобов'язань.

Таким чином, в іпотечних договорах відсутня згода іпотекодавця на позасудовий спосіб урегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань.

У даній справі кредитор звернувся з вимогою про звернення стягнення на майно за договором іпотеки до іпотекодавця, чия особа не збігається з особою боржника, за наявності чинного рішення про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

В частині перші вказаної статті Закону наголошується, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Можна констатувати, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Господарський суд при прийнятті рішення не врахував, що норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» не містять можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Закріплене в частині першій статті 38 вказаного Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, повинно бути передбачене в рішенні суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі).

Також, суд апеляційної інстанції враховує, що можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є:

1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

3) публічність державної реєстрації прав;

4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 6,9,12,18,19,57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду в цивільному законодавстві передбачена в статтях 335 (набуття права власності на безхазяйну річ) та 376 (самочинне будівництво) Цивільного кодексу України. В усіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зазначена норма права не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах.

Відтак, з урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України, у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції помилково залишено поза увагою вищенаведені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення цього спору.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 760/14438/15-ц та від 23.05.2018 у справі № 12-33зг18.

Таким чином, господарський суд Дніпропетровської області, задовольняючи позовні вимоги та визнаючи за АТ "Банк Кредит Дніпро" право власності іпотекодержателя на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою кредитних зобов'язань за рішенням суду, не звернув уваги на те, що цей спосіб захисту є позасудовим і не передбачений як спосіб захисту права шляхом звернення до суду ні статтею 16 ЦК України, ні Законом України «Про іпотеку», ні договором, укладеним між сторонами. При цьому самі суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, наявні підстави передбачені статтею 277 ГПК України, для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на Акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро".

Керуючись ст.ст.269,275,277,281-283 ГПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амкол" задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2016 у справі №904/4510/16 скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (, місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул.Жилянська, 32) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Амкол" (, місцезнаходження: 69065, м.Запоріжжя, вул.Ентузіастів, буд.9, офіс 3) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 136 167,11 грн.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 17.07.2019.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Суддя І.О.Вечірко

Суддя О.В.Чус