ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" липня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1603/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І.

при секретарі судового засідання Тіщенко Д.І.

За участю представників сторін:

від позивача - Фольгін О.Л. (ордер серія ОД № 469653 від 27.05.2019р.);

від відповідача - не з`явився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1603/19

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Винфорт" (65012, м. Одеса, пров. Катаєва, буд.3, )

до відповідача фізичної особи - підприємця Віноградова Романа Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про стягнення 45 836,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

06.06.2019 р. товариство з обмеженою відповідальністю "Винфорт" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до фізичної особи - підприємця Віноградова Романа Вікторовича, в якій просить суд стягнути з відповідача 45 836,08 грн., в тому числі 31 626,03 грн. - суму основного боргу, 5 753,55 грн. - пені, 7 906,50 грн. - штрафу, 550,00 грн. - 3% річних, а також суму судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №359 від 22.09.2014р. в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.06.2019р. зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1603/19 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом представників сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "11" липня 2019 р. о 14:30.

11.07.2019р. в судовому засіданні присутній представник позивача надав письмові пояснення по справі (вх.№ 13831/19), позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання 11.07.2019р. не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення судового відправлення.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відповідача за наявними матеріалами у відповідності до п. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 11.07.2019 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

23.09.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю „ВИНФОРТ" в особі комерційного директора ОСОБА_1 (постачальник) та фізичною особою - підприємцем Віноградовим Романом Вікторовичем (покупець) було укладено договір поставки №359, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставляти продукти харчування, в тому числі алкогольні напої, відповідно до заказів покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар за товарно-транспортними накладними та оплачувати його на умовах, визначених договором (п.1.1. договору).

Відповідно до умов п.п. 2.1., 2.2., 2.4., 2.5., 2.6. договору постачальник здійснює поставку товару в об`ємі та асортименті, погоджених сторонами, на підставі замовлень покупця на умовах DDP (склад покупця) у відповідності з умовами ІНКОТЕРМС-2000р. Замовлення оформлюються покупцем та приймаються постачальником в будь-якій зручній для сторін формі (в т.ч. письмово, факсом, засобами електронної пошти, телефоном). Представник покупця, пред`явивши належним чином оформлену довіреність приймає товар за кількістю одиниць на складі покупця та підписує товаросупровідну документацію. Покупець може здійснити приймання товару без довіреності за наявності повідомлення за підписом директора або головного бухгалтера про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, яка здійснює приймання товару, завіряє на товаросупровідній документації свій підпис про отримання товару. Право власності на товар та всі пов`язані з цим ризики та зобов`язання переходять до покупця під час приймання товару та підписання ним товаросупровідної документації.

Згідно п.п. 3.1., 3.3., 3.4. договору поставки ціна за одиницю товару встановлюється постачальником та фіксується в товаросупровідній документації. Покупець сплачує повну вартість поставленого товару на протязі 21 (двадцять один) календарних днів з моменту отримання товару. Оплата за поставлений товар здійснюється в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування покупцем грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

За умовами пунктів 4.1., 4.2. договору сторони встановили, що у випадку прострочення покупцем оплати товару у відповідності з п. 3.3. даного договору покупець оплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 процент від суми несплаченого в термін товару за кожен день прострочення. У випадку прострочення покупцем оплати товару понад тридцяти календарних днів у відповідності з п. 3.3. даного договору, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 25% від суми несплаченого в термін товару.

Даний договір укладений терміном до 31.01.2015р. та набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Якщо не менш ніж за 10 (десять) календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявить про розірвання даного договору, договір вважається пролонгованим на невизначений термін на попередніх умовах (п.4.5 договору).

Якщо після закінчення строку дії даного договору покупець продовжує здійснювати замовлення на товар та приймати його, а постачальник продовжує поставляти замовлений товар, що підтверджується товаросупровідними документами, сторони погодили, що такі поставки товарів вважаються здійснені на виконання даного договору поставки. (п.5.2 Договору).

Пунктом 5.3. договору встановлено, що сторони погодили, що всі поставки товару, здійснені постачальником на адресу покупця, а також всі оплати за поставлений товар, здійснені покупцем, на протязі дії договору вважаються здійсненими в рамках дії даного договору поставки, якщо сторонами письмово не погоджено інше.

На виконання умов договору поставки постачальником поставлено покупцю товару на загальну суму 41 900,29 грн., за видатковими накладними № РК1-010120 від 28.09.2018р. на суму 18345,10 грн., № РК1-010171 від 28.09.2018р. на суму 3 360,00 грн., № РК1-010575 від 11.10.2018р. на суму 10 883,78 грн., № РК1-010913 від 19.10.2018р. на суму 9 311,41 грн. та товарно-транспортними накладними від 28.09.2018р. на суму 18 345,10 грн., від 28.09.2018р. на суму 3 360,00грн., від 11.10.2018р. на суму 10 883,78 грн., від 19.10.2018р. на суму 9 311,41 грн.

Вказані видаткові та товарно-транспортні накладні підписані обома сторонами та скріплені печатками товариств.

Позивач зазначає, що відповідачем було частково сплачено за отриманий товар, а саме в сумі 10274,26 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями № 2465 від 18.10.2018р. на суму 8 000,00 грн. та № 2468 від 22.10.2018р. на суму 3 000,00 грн.

При цьому, позивач вказує, що платіжним дорученням №2465 від 18.10.2018р. грошові кошти відповідача в сумі 7 274,26 були спрямовані на погашення боргу видатковою накладниою РК1-010120 від 28.09.2018р., решта коштів в сумі 725,74 грн. була зарахована в погашення боргу за попередньою накладною (попередню поставку) РК1-009089 від 31.08.2018р. в сумі 13 886,65 грн., стягнення боргу за якою не є предметом позову.

Отже, заборгованості відповідача перед позивачем за отриманий по договору поставки №359 від 22.09.2014р. товар склала 31 626,03 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію вх.№46 від 09.04.2019р. з вимогою про сплату заборгованості за договором поставки №359 від 22.09.2014р., яка залишились без відповіді.

Посилаючись на порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов`язання за договором поставки № 359 від 22.09.2014р. щодо розрахунку за отриманий товар , позивач і звернувся до суду з даною позовною заявою.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Частиною 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.173 господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у томі числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Як встановлено судом, 22.09.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „ВИНФОРТ" (постачальник) та фізичною особою - підприємцем Віноградовим Романом Вікторовичем (покупець) було укладено договір поставки №359, за умовами якого постачальник зобов`язався поставляти продукти харчування, в тому числі алкогольні напої, а покупець зобов`язався прийняти товар за товарно-транспортними накладними та оплатити його на умовах, визначених договором

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 41 900,29грн., що підтверджується видатковими накладними № РК1-010120 від 28.09.2018р. на суму 18345,10 грн., № РК1-010171 від 28.09.2018р. на суму 3 360,00 грн., № РК1-010575 від 11.10.2018р. на суму 10 883,78 грн., № РК1-010913 від 19.10.2018р. на суму 9 311,41 грн. та товарно-транспортними накладними від 28.09.2018р. на суму 18 345,10 грн., від 28.09.2018р. на суму 3 360,00грн., від 11.10.2018р. на суму 10 883,78 грн., від 19.10.2018р. на суму 9 311,41 грн.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 3.3 Договору, покупець сплачує повну вартість поставленого товару на протязі 21 (двадцять один) календарних днів з моменту отримання товару.

Проте, відповідач, в порушення умов договору, за поставлений по договору товар розрахувався частково в сумі 10 274,26 грн.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Отже, враховуючи викладене, проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані позивачем докази та викладені ним правові позиції, суд вважає заявлені товариством з обмеженою відповідальністю "ВИНФОРТ" позовні вимоги про стягнення з відповідача 31 626,03 грн. основного боргу, такими, що відповідають дійсними обставинам справи та такими, що підлягають задоволенню.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач порушив виконання своїх зобов`язань за договором поставки №359 від 22.09.2014р., а саме не сплачував у встановлені п.3.3 договору строки, вартість отриманого товару, що зумовило нарахування останньому пені в сумі 5 753,55 грн. та штрафу в зв`язку з наявністю періоду прострочення оплати товару, який більше 30 календарних днів в розмірі 7 906,50 грн.

За умовами пунктів 4.1., 4.2. договору сторони встановили, що у випадку прострочення покупцем оплати товару у відповідності з п. 3.3. даного договору покупець оплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 процент від суми несплаченого в термін товару за кожен день прострочення. У випадку прострочення покупцем оплати товару понад тридцяти календарних днів у відповідності з п. 3.3. даного договору, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 25% від суми несплаченого в термін товару.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій, згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України, встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Отже, чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Враховуючи вищевикладене, суд, перевіривши розрахунок позивача, щодо стягнення з відповідача 5 753,55грн. пені (здійснений за період з 20.10.2018р. по 11.05.2019р.) та 7 906,50 штрафу у розмірі 25 відсотків, вважає його вірним та таким, що підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, згідно з яким розмір нарахованих відповідачу 3% річних (за період з 20.10.2018р. по 29.05.2019р.) становить 550,00 грн., судом встановлено вірність розрахунку та відповідність останнього обставинам справи щодо прострочення відповідача.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "ВИНФОРТ" є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду договір №3 про надання правої допомоги від 27.05.2019р., додаткову угоду до Договору №3 про надання правової допомоги від 27.05.2019р., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ОД №003680 від 20.02.2019р. та платіжне доручення №3135 від 05.06.2019р. на суму 3 000,00 грн.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витраті щодо сплати судового збору та витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Віноградова Романа Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Винфорт" (65012, м. Одеса, пров. Катаєва, будинок 3, ) 31 626 (тридцять одну тисячу шістсот двадцять шість) грн. 03 коп. - суму основного боргу, 5 753 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят три) грн. 55 коп. - пені, 7 906 (сім тисяч дев`ятсот шість) грн. 50 коп. - штрафу, 550 (п`ятсот п`ятдесят) грн. - 3% річних, 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. - витрат по сплаті судового збору та 3 000 (три тисячі) грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення Господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 16 липня 2019 р.

Суддя Ю.І. Мостепаненко