ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1338/19

Суддя: Грабець С.Ю.

Секретар судового засідання: Абрамова В.Д.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА "ЯРИЧ"

до дочірнього підприємства "РІТЕЙЛ ІСТ"

про стягнення боргу в сумі 110 254,97 грн.,

за участю представників:

позивача: Філіппової О.В. (довіреність від 18.06.2019 року);

відповідача: Павленко С.В. (довіреність від 20.05.2019 року),

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2019 року до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА "ЯРИЧ" (далі позивач) до дочірнього підприємства "РІТЕЙЛ ІСТ" (далі відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 110 254,97 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач послався на порушення відповідачем умов договору №РІ028490 від 01.01.2015 року, згідно з якими позивач зобов`язувався поставити відповідачу товар, а відповідач зобов`язувався його прийняти і оплатити.

Відповідач товар, поставлений позивачем, оплатив частково.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 110 254,97 грн.

Ухвалою суду від 27.05.2019 року відкрито провадження в справі та постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін, яке було призначено на 03 липня 2019 року.

21 червня 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 13.06.3019 року.

27 червня 2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив №24/06-01 від 24.06.2019 року.

03 липня 2019 року представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Ухвалою суду від 03.07.2019 року оголошено перерву в судовому засіданні до 10 липня 2019 року.

10 липня 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив від 08.07.2019 року.

10 липня 2019 року через канцелярію Господарського суду Київської області представник позивача подала документи для долучення до матеріалів справи, яке підлягало задоволенню судом.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила суд позов задовільнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків:

01 січня 2015 року між дочірнім підприємством "РІТЕЙЛ ІСТ" (далі відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю "КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА "ЯРИЧ" (далі позивач) був укладений договір №РІ028490 (далі договір), згідно з умовами якого позивач зобов`язувався поставити відповідачу товар, а відповідач зобов`язувався його прийняти і оплатити.

Відповідно до п. 1 ст. 264 Господарського кодексу України, матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 3 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з ч. 1 ст. 266 Господарського кодексу України, предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 Господарського кодексу України, загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 ст. 267 Господарського кодексу України встановлено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з п. 3.1 договору, товар поставляється позивачем у відповідності з замовленням відповідача по асортименту, кількості та цінам в строк, зазначений в замовленні.

Відповідно до п. 3.6 договору, позивач при поставці відповідної партії товару передає відповідачу наступну супровідну документацію: - накладні, в яких повинно бути чітко зазначена кількість відвантаженого товару, ціна за одиницю товару без ПДВ, вартість без ПДВ, сума ПДВ, загальна вартість з ПДВ. Одиницею виміру кількості товару вважається одиниця виміру товару для продажу його кінцевому споживачеві в магазинах відповідача ("шт." для штучного товару, "кг" для вагового). Позивач несе відповідальність за арифметичні помилки в накладних; - товарно-транспорті накладні; податкові накладні; належним чином завірені копії посвідчення якості, ветеринарних свідоцтв чи довідок (для товарів тваринного походження), сертифікатів відповідності, в разі необхідності сертифікат про визнання іноземного сертифікату, гігієнічні висновки (для товарів, що не підлягають обов`язковій сертифікації), інструкції з використання, гарантійні сертифікати, технічні паспорти тощо, що вимагається відповідно до законодавства України для оптової чи роздрібної торгівлі; - коригувальні податкові накладні у випадках повернення товару; - погоджений з відповідачем примірник замовлення. Зазначені документи мають бути складені українською мовою та надані в оригіналах чи належним чином посвідчених копіях.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що перехід права власності на товар від позивача до відповідача здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 189 Господарського кодексу України, ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Відповідно до ч. 2 ст. 189 Господарського кодексу України, ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Згідно з п. 7.1 договору, відповідач оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних. Ціна на товар в специфікації вказується в гривнях. Ціна повинна відповідати законодавству України та включати не більше 2-х знаків після коми (Ціна без ПДВ та з ПДВ).

Відповідно до п. 7.8 договору, загальна сума цього договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка товару.

Згідно з п. 7.9 договору, оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позивача через 21 (двадцять один) дні(ів) з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару. При цьому сторони домовились про те, що відповідач здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500,00 (п`ятсот) грн. з кожного магазину.

Відповідно до п. 7.13 договору, не рідше ніж кожні три місяці, з моменту укладення цього договору, сторони зобов`язані підписувати акти звірки взаєморозрахунків. Акти звірки розрахунків по цьому договору підписуються не пізніше кожного 30 числа першого місяця наступного кварталу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар за період з 09.11.2018 року до 02.04.2019 року на загальну суму 111 320,70 грн., про що сторонами підписані видаткові накладні №180019232 від 09 листопада 2018 року на суму 1 968,78 грн., №180019491 від 13 листопада 2018 року на суму 916,62 грн., №180019493 від 13 листопада 2018 року на суму 1 739,04 грн., №180019745 від 16 листопада 2018 року на суму 1 610,46 грн., №180019959 від 20 листопада 2018 року на суму 735,00 грн., №180019961 від 20 листопада 2018 року на суму 2 004,72 грн., №180020178 від 23 листопада 2018 року на суму 2 484,96 грн., №180020421 від 27 листопада 2018 року на суму 1 151,04 грн., №180020423 від 27 листопада 2018 року на суму 2 220,30 грн., №180020645 від 30 листопада 2018 року на суму 1 686,54 грн., №180020841 від 04 грудня 2018 року на суму 618,72 грн., №180020843 від 04 грудня 2018 року на суму 1 585,56 грн., №180021073 від 07 грудня 2018 року на суму 1 503,84 грн., №180021355 від 11 грудня 2018 року на суму 727,20 грн., №180021357 від 11 грудня 2018 року на суму 1 571,76 грн., №180021583 від 14 грудня 2018 року на суму 1 678,98 грн., №180021790 від 18 грудня 2018 року на суму 846,12 грн., №180021792 від 18 грудня 2018 року на суму 1 817,10 грн., №180022051 від 21 грудня 2018 року на суму 1 828,20 грн., №180022277 від 25 грудня 2017 року на суму 846,24 грн., №180022279 від 25 грудня 2018 року на суму 2 901,48 грн., №180022496 від 28 грудня 2018 року на суму 12 703,50 грн., №162 від 04 січня 2019 року на суму 3 183,06 грн., №401 від 11 січня 2019 року на суму 729,60 грн., №403 від 11 січня 2019 року на суму 1 674,00 грн., №190000574 від 15 січня 2019 року на суму 495,30 грн., №190000576 від 15 січня 2019 року на суму 1 711,32 грн., №190000828 від 18 січня 2019 року на суму 1 725,24 грн., №190001060 від 22 січня 2019 року на суму 715,68 грн., №190001062 від 22 січня 2019 року на суму 1 345,14 грн., №190001249 від 25 січня 2019 року на суму 1 826,16 грн., №190001480 від 29 січня 2019 року на суму 962,76 грн., №190001482 від 29 січня 2019 року на суму 2 010,00 грн., №190001702 від 01 лютого 2019 року на суму 1 709,52 грн., №190001908 від 05 лютого 2019 року на суму 481,38 грн., №190001910 від 05 лютого 2019 року на суму 1 035,18 грн., №190002132 від 08 лютого 2019 року на суму 1 781,22 грн., №190002388 від 12 лютого 2019 року на суму 962,76 грн., №190002390 від 12 лютого 2019 року на суму 1 570,50 грн., №190002592 від 15 лютого 2019 року на суму 1 828,02 грн., №190002831 від 19 лютого 2019 року на суму 1 030,20 грн., №190002832 від 19 лютого 2019 року на суму 2 238,78 грн., №190003022 від 22 лютого 2019 року на суму 2 104,38 грн., №190003216 від 26 лютого 2019 року на суму 1 233,42 грн., №190003218 від 26 лютого 2019 року на суму 1 653,24 грн., №190003473 від 01 березня 2019 року на суму 2 409,24 грн., №190003654 від 05 березня 2019 року на суму 2 942,28 грн., №190003656 від 05 березня 2019 року на суму 13 053,60 грн., №190004133 від 12 березня 2019 року на суму 1 133,58 грн., №190004135 від 12 березня 2019 року на суму 2 207,16 грн., №190004334 від 15 березня 2019 року на суму 1 548,78 грн., №190004548 від 19 березня 2019 року на суму 547,74 грн., №190004550 від 19 березня 2019 року на суму 1 289,22 грн., №190004946 від 26 березня 2019 року на суму 582,96 грн., №190004952 від 26 березня 2019 року на суму 2 082,48 грн., №190005168 від 29 березня 2019 року на суму 1 342,80 грн., №190005370 від 02 квітня 2019 року на суму 521,94 грн., №190005372 від 02 квітня 2019 року на суму 2 505,90 грн., копії яких долучені до матеріалів справи.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач товар, поставлений позивачем за період з 09.11.2018 року до 02.04.2019 року, на загальну суму 111 320,70 грн., оплатив частково, а саме в сумі 1 065,73 грн., що підтверджується актом перевірки розрахунків від 15.05.2019 року, копія якої долучена до матеріалів справи.

Сторонами було погоджено, що відповідачем товар оплачується через 21 день з моменту приймання-передачі товару та підписання накладних.

Так, остання партія товару, поставленого позивачем відповідачу, повинна була бути оплачена не пізніше, ніж 23 квітня 2019 року.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 110 254,97 грн. боргу.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Мала проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що рівність сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом.

21 червня 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 13.06.3019 року, в якому представник відповідача проти боргу перед позивачем заперечував, послався на те, що видаткові накладні, які підтверджують поставку товару позивачем відповідачу, оформлені з порушенням встановлених законодавством вимог, а акт звірки, на який послався представник позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог, не може підтверджувати обов`язок відповідача щодо сплати боргу перед позивачем в сумі 110 254,97 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Документів, що підтверджували б наявність у відповідача претензій щодо предмету, якості або кількості переданого позивачем товару, а також документів, що підтверджували б оплату боргу перед позивачем, представник відповідача суду не надав.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Так, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача боргу в сумі 110 254,97 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 173, п. 3 ч. 1 ст. 174, ч. ч. 2, 3 ст. 180, ч. ч. 1, 2 ст. 189, ч. ч. 1, 7 ст. 193, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 264, ч. 1 ст. 265, ч. ч. 1, 2 ст. 266, ч. 2 ст. 267 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 11, ст. 12, ч. ч. 3, 4 ст. 13, ст. ст. 14-15, ст. 18, ст. 19, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ст. 86, ч. 1 ст. 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, ч. 9 ст. 165, ч. ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ч. 3 ст. 232, ст. 233, ст. 236, ст. 237, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовільнити повністю позов товариства з обмеженою відповідальністю "КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА "ЯРИЧ" до дочірнього підприємства "РІТЕЙЛ ІСТ" про стягнення заборгованості в сумі 110 254,97 грн.

Стягнути з дочірнього підприємства "РІТЕЙЛ ІСТ" (08205, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Лісова, будинок 6-Г, ідентифікаційний код 38903507) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА "ЯРИЧ" (80463, Львівська область, Кам`янка-Бузький район, село Старий Яричів, вулиця Заводська, будинок 1, ідентифікаційний код 36767366) 110 254,97 грн. (сто десять тисяч двісті п`ятдесят чотири грн. 97 коп.) боргу; 1 921,00 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну грн. 00 коп.) витрат на сплату судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 12.07.2019 року.

Суддя С. Грабець