РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.07.2019Справа № 910/4133/19

За позовомПриватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
простягнення 77 451,30 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення неустойки в розмірі 77 451,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов'язку своєчасної доставки вантажу.

Ухвалою господарського суду від 08.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 16.05.2019.

Даною ухвалою зобов'язано відповідача протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 08.04.2019 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, яка згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

15.05.2019 через відділ діловодства суду відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності на підставі ст. 267 ЦК України про стягнення неустойки за несвоєчасну доставку вантажів у липні 2018 року.

Ухвалою суду від 10.05.2019 в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено.

У судовому засіданні 16.05.20198 судом оголошено перерву до 04.06.2019.

27.05.2019 позивачем подані заперечення щодо застосування строку позовної давності.

25.06.2019 відповідачем подані додаткові пояснення до заяви про застосування позовної давності.

03.06.2019 відповідачем подана заява про зменшення штрафу за несвоєчасну доставку вантажів до 5% від обґрунтованої суми позову. При цьому відповідач зазначає, що матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків внаслідок затримки доставки вантажу.

В судовому засіданні 02.07.2019 позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 02.07.2019 відповідач проти позовних вимог заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У червні - липні 2018 року публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (з 27.11.2018 в зв'язку зі зміною типу товариства повне найменування

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ») до станції призначення Терни Придніпровської залізниці за залізничними накладними здійснено перевезення вантажів - «порожние вагоны из-под выгрузки железорудного окатыша, вагоны направляются под погрузку», одержувачем якого було зазначено ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (надалі - Позивач та/або ПРАТ «ПІВНГЗК»).

Вказані перевезення оформлені залізничними накладними: 2151-382747, 2151-383141, 2151-383158, 2151-383166, 2151-383174, 2151-383182, 2151-383190, 2151-383208, 2151-383216, 2151-383224, 2151-383232, 2151-383240, 2151-383257, 2151-383265, 2151-383273, 2151-383281, 2151-383299, 2151-383349, 2151-383356, 2151-383364, 2151-383372, 2151-383380, 2151-383430, 2151-383448, 2151-383497, 2151-383505, 2151-383570, 2151-383588, 2151-383646, 2151-383653, 2151-383703, 2151-383711, 2151-383794, 2151-383802, 2151-383851, 2151-383869, 2151-385013, 2151-385021, 2151-385070, 2151-385088, 2151-385138, 2151-385146, 2151-385237, 2151-385245, 2151-385302, 2151-385310, 2151-383398, 2151-383455, 2151-383513, 2151-383596, 2151-383661, 2151-383729, 2151-383810, 2151-366898, 2151-385039, 2151-385096, 2151-385153, 2151-385252, 2151-383406, 2151-383463, 2151-383547, 2151-383604, 2151-383679, 2151-383752, 2151-383828, 2151-366963, 2151-385047, 2151-385104, 2151-385203, 2151-385260, 2151-383414, 2151-383471, 2151-383554, 2151-383612, 2151-383687, 2151-383760, 2151-383836, 2151-384990, 2151-385054, 2151-385112, 2151-385211, 2151-385286, 2151-383422, 2151-383489, 2151-383562, 2151-383620, 2151-383695, 2151-383778, 2151-383844, 2151-385005, 2151-385062, 2151-385120, 2151-385229,

2151-385294,

За змістом ч. ч. 1.2. ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно приписів ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць (далі - Статут), який визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до ст. 4 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Як вбачається з матеріалів справи, перевезення вантажу здійснювалося залізницями України та Республіки Польщі, які є учасницями Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (надалі - УМВС, Угода).

Так, УМВС являє собою міжнародну угоду про пряме вантажне сполучення між станціями, які відкриті для вантажних операцій у внутрішньому залізничному сполученні країн, яка розроблена і діє в рамках організації співпраці залізниць (ОСЖД), членом якої є і Україна.

УМВС є чинною з 01.11.1951 для УРСР, а для України УМВС є чинною з 05.06.1992 та відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" та "Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів", тобто, міжнародні перевезення вантажу здійснюються відповідно до правил міжнародних договорів, які відповідно ст. 9 Конституції України та ст. 10 Цивільного кодексу України, є частиною національного законодавства України та підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, у постанові Кабінету Міністрів України №246 від 03.04.1993р. "Про угоди щодо міжнародного залізничного вантажного та пасажирського сполучення зазначено, що у зв'язку з прийняттям Державної адміністрації залізничного транспорту України до Організації співдружності залізниць та її приєднанням до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Угоди про міжнародне залізничне пасажирське сполучення залізницям, морським пароплавствам, вантажовідправникам і вантажоодержувачам України забезпечити виконання цих угод.

Відповідно до § 1 статті 3 УМВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

§ 1 статті 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов'язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу.

Відповідно до § 3 статті 14 УМВС укладення договору перевезення підтверджується накладною.

Так, позивач надав суду наступні залізничні накладні: 2151-382747, 2151-383141, 2151-383158, 2151-383166, 2151-383174, 2151-383182, 2151-383190, 2151-383208, 2151-383216, 2151-383224, 2151-383232, 2151-383240, 2151-383257, 2151-383265, 2151-383273, 2151-383281, 2151-383299, 2151-383349, 2151-383356, 2151-383364, 2151-383372, 2151-383380, 2151-383430, 2151-383448, 2151-383497, 2151-383505, 2151-383570, 2151-383588, 2151-383646, 2151-383653, 2151-383703, 2151-383711, 2151-383794, 2151-383802, 2151-383851, 2151-383869, 2151-385013, 2151-385021, 2151-385070, 2151-385088, 2151-385138, 2151-385146, 2151-385237, 2151-385245, 2151-385302, 2151-385310, 2151-383398, 2151-383455, 2151-383513, 2151-383596, 2151-383661, 2151-383729, 2151-383810, 2151-366898, 2151-385039, 2151-385096, 2151-385153, 2151-385252, 2151-383406, 2151-383463, 2151-383547, 2151-383604, 2151-383679, 2151-383752, 2151-383828, 2151-366963, 2151-385047, 2151-385104, 2151-385203, 2151-385260, 2151-383414, 2151-383471, 2151-383554, 2151-383612, 2151-383687, 2151-383760, 2151-383836, 2151-384990, 2151-385054, 2151-385112, 2151-385211, 2151-385286, 2151-383422, 2151-383489, 2151-383562, 2151-383620, 2151-383695, 2151-383778, 2151-383844, 2151-385005, 2151-385062, 2151-385120, 2151-385229, 2151-385294.

Згідно зі статтею 24 УМВС:

§ 1. Якщо відправником і перевізником не погоджене інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті.

§ 2. Термін доставки вантажу визначається виходячи з таких норм:

- для контейнері - 1 доба на кожні початі 150 км;

- для інших відправок -1 доба на кожну почату 200 км.

§ 3. Термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов'язані з відправленням вантажу.

§ 4. Строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з причин, що не залежать від перевізника.

§ 5. Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу розраховують як за повну. А параграфом § 7 цієї ж статті передбачено, що термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу у розпорядження одержувача.

Статтею 2 Угоди та додатком 1 до УМВС «Правила перевезення вантажів» Розділ 1 пункт 2.1. наведено визначення терміну «Відправка» - вантаж за однією накладною (відправлення) приймається до перевезення від одного відправника на одній станції відправлення на адресу одного одержувача на одну станцію призначення.

Таким чином, у відповідності до ст. 24 УМВС відстань відправок становить 1046 км, термін доставки вантажу визначається, виходячи з норм 1 доба на кожні розпочаті 200 км., тобто 1046/200=6 діб +1 доба (доба на операції пов'язані з відправленням вантажу) =7 діб.

Керуючись вищенаведеним термін доставки вантажу який було направлено ПРАТ «ПІВНГЗК» мав складати 7 (сім) діб, а фактично порушено термін доставки вантажу за спірними накладними становить від 9 діб до 56 діб.

Відповідно до § 1 статті 45 УМВС якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 "Термін доставки вантажу", перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Так, § 2 статті 45 УМВС розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, і величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, а саме:

6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;

18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;

30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

На підставі зазначено вище ПРАТ «ПІВНГЗК» було здійснено розрахунок неустойки за наступною формулою: кількість діб перевищення терміну доставки/кількість діб терміну доставки = перевищення терміну доставки в десятих від загального терміну доставки.

Отже, відповідно до розрахунку неустойки за порушення терміну доставки вантажів та у відповідності до розрахунку сума неустойки становить 77 451,30 грн. Наявний в матеріалах справи розрахунок неустойки визнано судом обґрунтованим та правомірним.

22.08.2018р. ПРАТ «ПІВНГЗК» звернулось до AT «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» з претензіями: № №557/12, 558/12, 559/12, 560/12, 561/12, 562/12, 563/12, 564/12, 565/12, 566/12, 567/12, 568/12, 569/12, 570/12, 571/12, 572/12, 573/12, 574/12, 575/12, 576/12, 577/12, 578/12, 579/12, 580/12, 581/12, 582/12, 583/12, 584/12, 585/12, 586/12, 587/12, 588/12, 589/12, 590/12, 591/12, 592/12, 593/12, 594/12, 595/12, 596/12, 597/12, 598/12, 599/12, 600/12, 601/12, 602/12, 603/12, 604/12, 605/12, 606/12, 607/12, 608/12, 609/12, 610/12, 611/12, 612/12, 613/12, 614/12, 615/12, 616/12, 617/12, 618/12, 619/12, 620/12, 621/12, 622/12, 623/12, 624/12, 625/12, 626/12, 627/12, 628/12, 629/12, 630/12, 631/12, 632/12, 633/12, 634/12, 635/12, 636/12, 637/12, 638/12, 639/12, 640/12, 641/12, 642/12, 643/12, 644/12, 645/12, 646/12, 647/12, 648/12, 649/12, 650/12 про стягнення неустойки за порушення терміну доставки вантажу.

Вищезазначені претензії направлені відповідачу цінним листом, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису від 22.08.2018, 23.08.2018 року, та фіскальними чеками Укрпошти від 22.08.2018 та 23.08.2018 року.

В матеріалах справи відсутні відповіді на вищевказані претензії.

Згідно з § 5 статті 46 УМВС претендатель зобов'язаний додати до претензії документи, що обґрунтовують претензію, зазначені в Правилах перевезень вантажів. Накладна і комерційний акт прикладаються в оригіналах.

Згідно з п. 40.2.3. Розділу ІХ "Претензії" Правил перевезення вантажів, що є додатком 1 до УМВС при пред'явленні претензії особа, яка має право на пред'явлення претензії, зобов'язана докласти до претензії наступні документи в оригіналах в разі перевищення терміну доставки вантажу - відправник або одержувач - "Оригінал накладної" (лист 1 накладної) і "Лист повідомлення про прибуття вантажу" (лист 6 накладної).

Як свідчать матеріали справи до всіх вказаних вище претензій було додано документи передбачені в додатку № 1 до УМВС "Правила перевезення вантажів", а саме приписами параграфу 40 статті 40 Розділу IX Претензії "...в разі перевищення терміну доставки вантажу - відправник або одержувач - "Оригінал накладної" (лист 1 накладної) та "Лист повідомлення про прибуття вантажу" (лист 6 накладної).

Отже позивачем претензії щодо перевищення терміну доставки вантажу оформлено у відповідності до вимог УМВС.

Відповідно до § 6 статті 46 УМВС якщо претензія оформлена з порушенням приписів § 3 і § 5 цієї статті, вона повертається претендателю без розгляду в строк не пізніше 15 днів з дня її надходження перевізнику із зазначенням причини її повернення. У таких випадках не настає призупинення перебігу строку давності, передбачений § 3 статті 48 "Строки давності". Якщо перевізник повертає претендателю претензію пізніше 15-денного терміну, то перебіг строку давності зупиняється з наступного дня після закінчення цього терміну до дня відправлення перевізником претендателю даної претензії. Повернення перевізником претендателю такої претензії не є її відхиленням і не дає претендателю права звернутися з позовом до судових органів.

Так, за приписами § 7 ст. 46 УМВС, Перевізник зобов'язаний в 180-денний строк з дня отримання претензії розглянути її, надати відповідь заявнику і при повному або частковому визнані претензії сплатити заявнику належну суму.

Згідно § 3 ст. 48 УМВС, пред'явлення претензії, оформленої у відповідності до статті 46 «Претензії» дійсної Угоди, призупиняють сплив строків давності, передбачених в § 1 цієї статті.

Сплив строків давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив заявнику про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту спливу строку, встановленого в § 7 ст. 46 «Претензії» цієї Угоди, якщо претензія залишилась без відповіді.

Статтею 48 УМВС передбачено, що позови до перевізника на підставі цієї Угоди пред'являються: про перевищення терміну доставки вантажу - протягом 2 місяців.

Зазначені в § 1 цієї статті строки обчислюються з моменту виникнення права пред'явлення позову, встановленого в § 2 статті 47 "Вимоги за договором перевезення. Підсудність" цієї Угоди. День початку перебігу строку давності в строк не включається.

Пред'явлення претензії, оформленої відповідно до статті 46 "Претензії" цієї Угоди, зупиняє перебіг строків давності, передбачених у § 1 цієї статті.

Перебіг терміну давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив претендателю про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення терміну, встановленого в § 7 статті 46 "Претензії" цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді.

Повторне пред'явлення претензії на тій самій підставі не зупиняє перебіг строків давності, передбачених у § 1 цієї статті.

Пропуск строків давності є підставою для відхилення вимог.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Матеріали справи не містять відповіді відповідача на претензії позивача.

В заяві про застосування строку позовної давності Відповідачем зазначено, що початок перебігу строку розгляду претензії визначається з дати пред'явлення претензії (22.08.2018р.)), однак суд вказує, що відповідно § 7 ст. 46 УМВС Перевізник зобов'язаний в 180-денний строк з дня отримання претензії розглянути її. Судом встановлено, що претензії були отримані відповідачем 27.08.2018р. та 28.08.2018р., що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. 180-денний строк розгляду претензій позивача на момент звернення з позовом до суду закінчився 25.02.2019. З позовом позивач звернувся до суду 28.03.2019, про що свідчить конверт, в якому надійшли позовні матеріали.

Згідно норм 4.5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, за висновком суду строк позовної давності на звернення до суду з позовом про стягнення неустойки за порушення терміну доставки вантажу не сплив.

Беручи до уваги те, що факт порушення відповідачем строку доставки вантажу належним чином доведений та документально підтверджений, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю у розмірі 77 451,30 грн.

Разом з тим, відповідач подав клопотання про зменшення розміру неустойки за несвоєчасну доставку вантажів до 5% від обґрунтованої суми позову.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Відповідно до ст.ст. 73, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відносно тверджень відповідача про те, що підставою зменшення розміру неустойки є скрутний фінансовий стан останнього суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 42 та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, підприємництвом визнається самостійна, ініціативна та на власний ризик господарська діяльність, а відсутність у боржника необхідних коштів не може бути обставиною, що звільняє від господарсько-правової відповідальності за невиконання господарських зобов'язань.

Суд відмовляє відповідачу в задоволенні заяви останнього про зменшення розміру неустойки з тих підстав, що відповідачем не подано до суду жодних доказів.

Крім того, сума неустойки заявлена до стягнення, жодним чином не погіршить фінансовий стан відповідача.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 123, 129, ч.9 ст. 165, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (50079, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, Тернівський район, ) неустойку в розмірі 77 451 (сімдесят сім тисяч чотириста п'ятдесят одну) грн. 30 коп. та судовий збір в розмірі 1 921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили в порядку в порядку встановленому в ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.07.2019

Суддя І.І. Борисенко