Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.07.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/463/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Івано-Франківської міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмакс"

про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 45083 грн 49 к.

за участю:

від прокуратури: Журавльова Наталія Євгенівна,

від позивача: Мигович Іван Васильович,

від відповідача: представник не з`явився.

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернувся Перший заступник керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Івано-Франківської міської ради із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмакс" про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 45083 грн 49 к.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Щодо підстав звернення прокурора до суду.

Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч.4 цієї статті, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу;

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень: він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишалися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

З матеріалів справи вбачається, що уповноважений державою суб`єкт владних повноважень в особі Івано-Франківської міської ради, до якого віднесено обов`язок здійснення заходів щодо своєчасної оплати фактичного користування землею комунальної власності, протягом тривалого часу належним чином не здійснював своїх повноважень щодо захисту інтересів держави, тому Івано-Франківська місцева прокуратура правомірно взяла на себе представництво держави і захист її інтересів у цій справі.

З огляду на викладене, суд вважає, що пред`являючи зазначений позов до суду, прокурор дотримався вимог статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та частин 3 - 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України.

13.05.2019 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи по суті призначив на 04.06.2019.

04.06.2019 відповідач в судове засідання не з"явився, клопотанням від 03.06.2019 вх.№9561/19 просив суд відкласти розгляд справи, яке суд задовольнив та відклав судове засідання на 16.07.2019.

В судове засідання 16.07.2019 відповідач не з"явився, надіслав клопотання вх.№12304/19 від 16.07.2019 про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

16.07.2019 в судовому засіданні суд проголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Позиція прокурора та позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач набув право власності на об`єкти нерухомого майна - нежитлові приміщення, які розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності в м. Івано-Франківську на вул. Грушевського, 3 , загальною площею 0, 0911 га, за кадастровим номером :05:001 :0388 . Проте, він належним чином не оформив правовідносини щодо користування земельною ділянкою - договір оренди землі не уклав, орендну плату за володіння і користування землею не сплачував. Згідно розрахунку позивача за період з квітня 2016 по 13.12.2018 відповідач безпідставно зберіг орендну плату в розмірі 45083 грн 49 к., за вирахуванням внесених платежів у вигляді земельного податку. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 1212, 1214 ЦК України з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного суду, викладеною у постановах від 25.05.2018 у справі №922/2976/17, від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17 та інших постановах Верховного Суду.

Заперечення відповідача.

Відповідач відзив на позов не подав, звернувся до суду із заявою про визнання позову вх.№12304/19 від 16.07.2019, в якій визнав заявлені позовні вимоги та зазначив, що наслідки визнання позову відомі та зрозумілі.

Обставини справи, оцінка доказів.

Заслухавши пояснення представника прокуратури та позивача, дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 86 ГПК України, суд встановив таке.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна (№162402226 від 05.04.2019) відповідач відповідно до договорів купівлі-продажу від 17.09.2009 та 01.02.2012 набув у власність об`єкти нерухомості: нежитлові приміщення, які розташовані в м. Івано-Франківську на вул. Грушевського, 3

Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці комунальної форми власності в м. Івано-Франківську на вул. Грушевського, 3 , загальною площею 0, 0911 га, кадастровий номером :05:001:0388 .

Позивач договір оренди даної земельної ділянки зареєстрував у визначеному чинним законодавством порядку лише 22.02.2019, до цього часу здійснював користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, орендну плату не сплачував.

За період користування вказаною земельною ділянкою з квітня 2016 по 13.12.2018 до сплати належала орендна плата в розмірі 132885 грн 28 к., за вирахуванням внесених платежів у вигляді земельного податку в сумі 87801 грн 79 к., яка становить 45083 грн 49 к.

Позивач 28.02.2019 звернувся до відповідача із претензією №196/01-18/18в про сплату безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою.

Відповідач у відповідь на претензію зазначив, що у нього відсутня заборгованість зі сплати земельного податку; вимоги претензії не задоволив.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

Відповідно до положень ст. 120 ЗК виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

За приписами ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Тобто новий власник об`єкта нерухомості не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Частина 1 ст. 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату ( ч. 1ст. 96 ЗК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України суд враховує висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права, викладені, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17.

Тому відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки.

Висновки суду.

Суд встановив, що відповідач як власник об`єктів нерухомого майна, користувався земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені, за відсутності оформленого відповідно до вимог чинного законодавства права користування цією земельною ділянкою, не сплачуючи орендну плату. Отже, відповідач без достатньої правової підстави за рахунок позивача, який є власником земельної ділянки, зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тобто орендну плату, тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Суд приймає до уваги визнання позову відповідачем.

Виходячи з викладеного, позов Першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Івано-Франківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмакс" про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 45083 грн 49 к. належить до задоволення.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За поданий позов позивач сплатив судовий збір у розмірі 1921 грн.

За приписами ч. 1 ст. 130 ГПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи задоволення позовних вимог та визнання відповідачем позову, позивачу згідно ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір" належить повернути з Державного бюджету України 50 відсотків сплаченого судового збору, а саме 960 грн 50 к., про що постановити ухвалу. Судовий збір в розмірі 960 грн 50 к. суд покладає на відповідача.

Керуючись ст. 2, 86, 129, 145, 233, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Івано-Франківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмакс" про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 45083 грн 49 к. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмакс" (вул. Грушевського, 3, м. Івано-Франківськ, 76018, код 30107735) на користь Івано-Франківської міської ради (вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004, код 33644700) безпідставно збережені кошти в сумі 45083 (сорок п`ять тисяч вісімдесят три гривні) 49 к.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмакс" (вул. Грушевського, 3, м. Івано-Франківськ, 76018, код 30107735) на користь прокуратури Івано-Франківської області (вул. Грюнвальдська,11, м.Івано-Франківськ, 76015, р/р 3924, ДКС України, м.Київ, МФО 820172, ) 960 (дев"ятсот шістдесят гривень) 50 к. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.07.2019

Суддя Т. В. Максимів