ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2019 р. м. Київ Справа№ 911/1292/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області

на рішення господарського суду Київської області від 13.07.2018р. (повний текст складено 18.07.2018р.)

у справі №911/1292/18 (суддя - Горбасенко П.В.)

за позовом Приватного підприємства «ЕЛІНГ-КАМС»

до Гостромогильської сільської ради Ставищенського району Київської області

про зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.07.2018р. у справі №911/1292/18 позов задоволено повністю. Визнано за Приватним підприємством «ЕЛІНГ-КАМС» право власності на земельну ділянку площею 73,3162 га, кадастровий номер :001:007:0704 , землі сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, для обслуговування господарських будівель та дворів, в адміністративних межах Гостромогильської сільської ради Ставищенського району Київської області, що знаходиться за адресою: Київська обл ., Ставищенський район, с. Любча, пров. Вишневий, 12-А.

Рішення обґрунтоване тим, що позивач є власником нежитловової будівлі Б, площею 803,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: Київська область, Ставищенський район, с. Любча, пров. Вишневий, буд. 12-а , проте відповідачем в порушення ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України відмовлено у визнанні права власності на спірну земельну ділянку.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скаргу обґрунтована тим, що спірна земельна ділянка сформована за рахунок земель КСП «Росія», речове право на яку посвідчувалось Державним актом на право колективної власності на землю серія КВ 006 від 10.08.1995р., видане згідно рішення Гостромогильської сільської ради від 08.06.1995р. Позивач не є правонаступником КСП «Росія». Засновником ПП «Елінг-Камс» до статутного фонду спірна земельна ділянка не вносилась.

Після припинення КСП «Росія» не розпайовані землі підприємства перейшли у відання відповідача, та залежно від місцезнаходження таких земельних ділянок - у межах чи за межами населеного пункту, розпорядження ними здійснюється або місцевою радою, або органом Держгеокадастру відповідно до вимог ст. 122 Земельного кодексу України.

Наявність на земельній ділянці нерухомого майна не є безумовною підставою для безоплатної передачі земельної ділянки державної чи комунальної власності юридичній особі у власність.

При цьому, прокуратура вказує на те, що представництво зумовлено захистом інтересів держави, оскільки протиправне відчуження земельної ділянки під час дії загальнодержавного мораторію суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2019р. закрито апеляційне провадження у даній справі. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку проте, що прокурор мав вступити у справу лише до початку розгляду справи по суті судом першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 24.04.2019р. касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області задоволено. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2019р. у справі №911/1292/18 скасовано. Справу №911/1292/18 передано на розгляд суду першої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019р. у відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення господарського суду Київської області від 13.07.2018р. у справі №911/1292/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2019р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Михальська Ю.Б., Іоннікова І.А. у зв`язку із перебуванням судді Разіної Т.І., яка не є головуючим (суддею-доповідачем), у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2019р. задоволено заяву про самовідвід судді Іоннікової І.А. від розгляду справи №911/1292/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2019р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Михальська Ю.Б., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2019р. апеляційну скаргу Заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення господарського суду Київської області від 13.07.2018р. у справі №911/1292/18 прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Приватне підприємство «ЕЛІНГ-КАМС» заперечує проти апеляційної скарги, посилаючись на відсутність підстав для звернення прокурора з апеляційною скаргою до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.02.2018р. Приватне підприємство «Еліт-Камс» є власником нежитлової будівлі, Б, площею 803,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: Київська область, Ставищенський район, с. Любча, пров. Вишневий, буд. 12-а . /а.с. 11, т.1/.

Дана нежитлова будівля розміщена на земельній ділянці загальною площею 73,3162 га, кадастровий номер :01:007:0704 , що виділена в натурі (на місцевості) згідно кадастрового плану та акту прийому-передачі межових знаків на зберігання. /а.с. 13, 14/.

Вказана нежитлова будівля є частиною розпайованого майна КСП «Росія», що підтверджується довідкою Гостромогильської сільської ради Білоцерківського району від 23.05.2018р. №5.

Все майно пайового фонду розташованого на землях колективної власності, які передані власність КСП «Росія`рішенням 4 сесії 22 скликання Гостромогилянської (Гостромогильської) сільської ради від 08.06.1995р.

Згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії КВ 006 від 10.08.1995р. спірна земельна ділянка загальною площею 73,3162 га відноситься до земель колективної власності КСП «Росія». /а.с. 19, т.1/.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

23.05.2018р. позивач звернувся до відповідача із заявою №05 про оформлення права власності на земельну ділянку загальною площею 73,3162 га, кадастровий номер :01:007:0704 , для обслуговування господарських будівель та дворів в адміністративних межах Гостромогильської сільської ради Ставищанського району Київської області, що знаходиться за адресою: Київська обл., Ставищанський р- н , с . Любча , пров. Вишневий, 12-А. /а.с. 24/.

Листом № 35 від 23.05.2018р. відповідач повідомив позивача, що до компетенції Гостромогильської сільської ради не відноситься право розпорядження землями, що знаходяться у колективній власності. Гостромогильська сільська рада не може прийняти рішення про передачу у власність земельної ділянки, яка набута позивачем у власність на підставі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. Запропоновано позивачу вирішити дане питання у судовому порядку. /а.с. 26/.

Згідно довідки Міжрайонного управління у Ставищенському та Таращанському районах ГУ Держгеокадастру у Київській області від 23.05.2018р. нормативно грошова оцінка сільськогосподарських угідь по Гостромогильській сільській раді становить 7 029,52 грн. /а.с. 27/.

Згідно висновку сертифікованого інженера-землевпорядника площа земельної ділянки, яку необхідно виділити для обслуговування нежитлової будівлі та споруд позивача, складає 73,3162 га. /а.с. 66, т. 1/.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Судом встановлено, що несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні смуги та інші захисні насадження, землі під господарським будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо) не паювалися. Вказана земельна ділянка не підлягала паюванню, оскільки є землями під господарськими будівлями і дворами, а саме під господарським двором КСП «Росія».

Згідно довідки міжрайонного управління у Ставищенському та Таращанському районах ГУ Держгеокадастру у Київській області від 23.05.2018р. спірна земельна ділянка відносить до земель колективної власності.

Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України (у відповідній редакції) землі загального користування (внутрігосподарські шляхи, полезахисні лісосмуги та інші ґрунтозахисні насадження, гідротехнічні споруди тощо) колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів та акціонерних товариств, що ліквідуються або збанкрутіли, передаються у відання відповідних місцевих Рад народних депутатів.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Позивач являється власником нежитлової будівлі, Б, площею 803,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: Київська область, Ставищенський район, с. Любча, пров. Вишневий, буд. 12-а , проте позивачу було відмовлено у визнанні права власності на спірну земельну ділянку.

Щодо договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 15.01.2010р., то наявність вказаного договору не перешкоджає звертатися із вказаним позовом.

Відповідно до ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, ЄСПЛ наголосив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005р. (заява № 38722/02).

У рішенні в справі «Каіч та інші проти Хорватії» ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Інший підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Щодо апеляційної скарги Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Таким чином, згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Отже, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, має довести: наявність інтересів держави, які порушені; наявність підстав для представницьких функцій у випадках невиконання або неналежного виконання своїх повноважень органами державної влади (місцевого самоврядування), які наділені такими функціями у відповідних правовідносинах або, в разі відсутності відповідного органу.

В порушення вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України прокурор не навів та не довів належними та допустимими доказами бездіяльність органу, в особі якого подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що орган уповноважений законом від імені держави розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення державної власності є Головне управління Держгеокадастру у Київській області, проте даний орган не було залучено до участі справі.

Також прокурор не навів причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що спірна земельна ділянка відноситься до земель державної власності.

ЄСПЛ в низці справ роз`яснював, що одна лише участь («активна» чи «пасивна») прокурора або іншої особи рівнозначної посади може розглядатися як порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі Martinie v., application no. 58675/00, 12.04.2006, § 53,). Оскільки прокурор, висловлюючи думку з процесуального питання, займає одну зі сторін спору, його участь може створювати для сторони відчуття нерівності (рішення у справі Kress v. France, application no. 39594/98, 07.06.2001, § 81; рішення у справі F.W. v. France, application no. 61517/00, 31.03.2005, § 27).

Слід також звернути увагу на позицію Європейського суду з прав людини стосовно того, що принцип рівності сторін є одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Останній потребує «справедливої рівноваги сторін»: кожна сторона повинна мати розумну можливість надати свою позицію в умовах, які не створюють для неї суттєвих незручностей порівняно з іншою стороною (рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 у справі Yvon v. France, application no. 44962/98, рішення ЄСПЛ від 18.02.1997 у справі Niderost-Huber v. Switzerland, application no. 18890/91, рішення ЄСПЛ від 07.06.2001 у справі Kress v. France, application no. 39594/98).

За таких підстав, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

Дослідивши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що Господарським судом Київської області правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з`ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2018р. у справі №911/1292/18.

керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2019р. у справі №911/1292/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №911/1292/18 повернути до місцевого господарського суду.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Ю.Б. Михальська

К.В. Тарасенко