РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.07.2019Справа № 916/297/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г. за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовомВасилівської сільської ради Болградського району Одеської області
дотовариства з обмеженою відповідальністю «Антарес Груп»
пророзірвання договору та стягнення 1 757 421,33 грн.

Представники учасників справи:

від позивача Бойчев П.Д., голова сільської ради;

від відповідача ОСОБА_1 , директор;

Лучинський В.В., адвокат (ордер КС № 50044 від 03.06.2019)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Василівська сільська рада Болградського району Одеської області (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес Груп» (далі - відповідач) про розірвання договору підряду № 45 від 26.12.2017 та стягнення попередньої оплати за договором підряду № 45 від 26.12.2017 в сумі 1 448 822,40 грн., штрафу в сумі 101 417,59 грн. та пені в сумі 44 913,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, у порушення умов договору підряду № 45 від 26.12.2017, не приступив до виконання взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого позивач звернувся до суду з вимогою про розірвання договору та стягнення суми передоплати у розмірі 1 448 822,40 грн. Крім цього, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 44 913,49 грн. та штрафу в розмірі 101 417,59 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.02.2019 у справі № 916/297/19 на підставі ч. 1 ст. 27, п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу позовні матеріали Василівської сільської ради Болградського району Одеської області передані за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2019 справу № 916/297/19 передано для розгляду судді Удаловій О.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2019 позовну заяву Василівської сільської ради Болградського району Одеської області залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Крім цього, разом з позовом Василівською сільською радою Болградського району Одеської області була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, наявні на р/р № НОМЕР_1 у ПАТ КБ «Приватбанк» та будь-яких інших рахунках, відкритих у банківських установах, а також на майно відповідача у межах розміру позовних вимог у сумі 1 448 822,40 грн. до вирішення спору по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2019 заяву Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про забезпечення позову повернуто заявнику без розгляду.

26.03.2019 до загального відділу діловодства суду від позивача надійшли документи на усунення недоліків позовної заяви, розглянувши які суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивач усунув.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 відкрито провадження у справі № 916/297/19 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.05.2019.

22.04.2019 до загального відділу діловодства суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені, а саме відповідно до змісту поданої заяви позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 184 000,44 грн. за період з 01.01.2019 по 07.05.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 відмовлено в прийнятті до розгляду заяви Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про збільшення позовних вимог та відкладено підготовче судове засідання у справі № 916/297/19 на 23.05.2019.

У судовому засіданні 23.05.2019 було оголошено перерву до 04.06.2019.

28.05.2019 до загального відділу суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі, а також заява про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені, в якій позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 207 181,34 грн. за період з 01.01.2019 по 23.05.2019.

Судом прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, оскільки відповідна заява подана з дотриманням вимог ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, а відтак подальший розгляд справи здійснюється в межах суми основного боргу у розмірі 1 448 822,40 грн., пені у розмірі 207 181,34 грн. та штрафу у розмірі 101 417,59 грн.

04.06.2019 представником відповідача через загальний відділ діловодства суду подано письмові пояснення по справі, в яких зазначено про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог з підстав того, що невиконання підрядником своїх договірних зобов`язань є наслідком невиконання замовником зобов`язань з передання підряднику проектно-кошторисної документації на об`єкт будівництва та відповідного дозвільного документу на виконання будівельних робіт, а тому, за твердженням відповідача, підстави для дострокового розірвання договору відсутні.

Крім цього, з урахуванням викладених обставин, відповідач вказує на те, що строки виконання робіт для підрядника не настали і відповідно до п. 5.2 Договору є такими, що переглядаються (зупинені не з вини підрядника), а Договір є таким, що діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

У судовому засіданні 04.06.2019, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, відповідно до ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 02.07.2019.

02.07.2019 до загального відділу суду від позивача надійшла чергова заява про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені, в якій заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 220 221,01 грн. за період з 01.01.2019 по 02.07.2019.

Розглянувши подану заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Так, 04.06.2019 судом було закрито підготовче провадження у справі № 916/297/19 та призначено справу до розгляду по суті.

У той же час, позивачем заяву про збільшення розміру позовних вимог подано 02.07.2019, тобто вже після закриття підготовчого засідання, що не відповідає приписам ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, враховуючи пропуск позивачем строку на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку залишити подану позивачем заяву без розгляду.

У судовому засіданні 02.07.2019 представник позивача надав усні пояснення по справі, зокрема, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

У той же час, представники відповідача в судовому засіданні 02.07.2019 проти позовних вимог заперечили та просили відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у письмових поясненнях від 04.06.2019.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 02.07.2019, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На виконання вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.12.2017 між Василівською сільською радою Болградського району Одеської області (замовником) та товариством з обмеженою відповідальністю «Антарес Груп» (підрядником) укладено Договір підряду № 45 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору підрядник зобов`язується на умовах цього договору, за завданням замовника своїми силами і засобами на свій ризик виконати та здати йому в установлений цим договором строк закінчені роботи по предмету будівництва «Спортивний майданчик для міні-футболу розміром 42х22», за адресою: вул. Сільрадівська, 29-А, с. Василівка, Болградського району, Одеської області - реконструкція».

Спір у справі виник внаслідок того, що відповідач, у порушення взятих на себе за Договором зобов`язань, не приступив до виконання робіт з реконструкції спортивного майданчика, що, за твердженням позивача, є істотним порушенням умов договору та підставою для його розірвання згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України. Також позивачем пред`явлено вимогу про стягнення сплаченої ним передоплати в розмірі 1 448 822,40 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 19.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по даному договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або спроби її визначення.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що ціна цього договору, відповідно до договірної ціни (додаток № 1) становить 1 448 822,40 грн. з ПДВ, у тому числі ПДВ 20% - 241 470,40 грн.

Договірна ціна може коригуватися в процесі виконання робіт за взаємною згодою сторін у разі:

- зміни обсягів і складу робіт;

- зупинення робіт за рішенням замовника та через обставини непереборної сили;

- зміна цін на матеріали і механізми;

- прийняття нових законодавчих і нормативних актів, що впливають на вартість робіт;

- суттєвих розходжень фактичних і проектних умов будівництва.

Згідно зі ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Пунктом 2.3 Договору визначено, що оплата здійснюється шляхом перерахування замовником грошових коштів у безготівковій формі на поточний рахунок підрядника. Замовник сплачує підряднику попередню оплату в розмірі 100% вартості робіт згідно з п. 2.1 даного договору та відповідно до Постанови КМУ від 06.12.2017 № 919.

Відповідно до п. 3.1 Договору замовник здійснює розрахунки за якісно виконані роботи згідно оформлених актів виконаних робіт форми КБ-2в, КБ-3 шляхом перерахування коштів підряднику. Оплата здійснюється до 10 числа наступного за звітним місяцем у розмірі згідно суми оформлених актів виконаних робіт форми КБ-2в, КБ-3.

При цьому, у разі зміни/коригування договірної ціни п. 2.3 та виконання додаткових робіт, які не зазначені проектною документацією, остаточні розрахунки за виконані роботи здійснюються замовником на підставі підписаних сторонами актів форми КБ-2в, КБ-3 та акту здавання-приймання результатів виконаних робіт. Замовник має право затримати остаточні розрахунки за виконані роботи до усунення підрядником недоліків та дефектів, які виявлені при прийнятті об`єкту в експлуатацію (п. 3.4 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2017 відповідачем, на підставі п. 2.3 Договору, виставлено позивачу рахунок на оплату № 91.

Позивачем на виконання умов Договору здійснено попередню оплату в загальному розмірі 1 448 822,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 26.12.2017 на суму 699 822,40 грн. та платіжним дорученням № 1 від 26.12.2017 на суму 749 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюється у договорі підряду.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що строки виконання робіт за цим договором - до 31.12.2018. Строки виконання робіт можуть уточнюватись сторонами в період дії цього договору.

Строки виконання робіт можуть переглядатися на наявністю обставин:

- форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), підтверджених документом, відповідно до чинного законодавства України;

- зупинення робіт не з вини підрядника (у т.ч. ненадання будівельного майданчика, відсутність фінансування, погодні умови, що не відносяться до обставин непереборної сили, але протягом 20 днів, що не дозволяють підряднику виконувати свої зобов`язання за цим договором);

- внесення змін до проектної документації (п. 5.2 Договору).

У свою чергу, на підрядника покладено обов`язок забезпечити виконання робіт у строки, встановлені цим договором (п. 6.3.1 Договору).

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували виконання відповідачем робіт за договором, як і не містять доказів, які б свідчили про те, що відповідач приступив до їх виконання.

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача про те, що підставою невиконання ним договірних зобов`язань є невиконання позивачем зобов`язань, пов`язаних з наданням будівельного майданчика, проектно-кошторисної документації та відповідного дозвільного документу, оскільки доказів на підтвердження викладених обставин матеріали справи не містять, а відповідачем під час розгляду справи таких доказів суду надано не було.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що умовами Договору не передбачено особливої процедури передачі підряднику будівельного майданчика та робочої документації, а тому посилання відповідача на неналежне виконання позивачем умов Договору за висновком суду є зловживанням відповідачем своїми правами, беручи до уваги те, що позивачем попередню оплату передбачених умовами Договору робіт здійснено в повному обсязі ще 26.12.2017.

Водночас, умовами п. 6.3.6 Договору передбачено обов`язок підрядника інформувати замовника про хід виконання робіт за цим Договором, обставини, що перешкоджають їх виконанню, а також про заходи, необхідні для усунення таких обставин.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували звернення відповідача до позивача з метою повідомлення останнього про наявність обставин, що перешкоджають відповідачу приступити до виконання робіт за Договором.

Крім цього, матеріали справи також не містять доказів повідомлення позивача про зупинення виконання робіт, беручи до уваги те, що позивач звертався до відповідача з листом № 12/02-17/508 від 28.11.2018, в якому наголошував на неналежне виконання останнім умов Договору.

Натомість, у матеріалах справи наявний гарантійний лист № 421 від 27.08.2018, в якому відповідач гарантував завершити роботи до 25.09.2018, у той же час, про наявність будь-яких обставин, які б перешкоджали відповідачу приступити до виконання робіт, у листі не йдеться, що дає підстави для висновку щодо безпідставності тверджень відповідача.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частина 2 ст. 651 Цивільного кодексу України визначає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Позивачем було перераховано відповідачу авансовий платіж у розмірі 1 448 822,40 грн., однак відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання у визначений договором строк - до 31.12.2018, чим порушив умови договору.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 180 Господарського кодексу України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України).

Таким чином, укладаючи договір, позивач мав на меті та розраховував отримати роботи з реконструкції спортивного майданчика для міні-футболу. Проте, відповідач, не виконавши їх, істотно порушив умови договору, оскільки таке порушення призвело до позбавлення позивача того, на що він розраховував при його укладенні.

В силу приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, ст. 651 Цивільного кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частинами 2-3 статті 188 Господарського кодексу України передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне, зокрема, змінити договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні, яка у двадцятиденний строк після одержання такої пропозиції повідомляє іншу сторону про результати її розгляду.

У матеріалах справи відсутнє звернення позивача до відповідача з пропозицією про розірвання договору.

Разом з цим, норми матеріального і процесуального права не передбачають будь-яких санкцій за недодержання товариством (підприємством) відповідного порядку внесення змін до господарського договору чи його розірвання. Тому саме по собі таке недодержання не тягне за собою наслідків у вигляді відмови в прийнятті позовної заяви або її повернення чи припинення провадження у справі.

Верховним Судом України з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 у справі № 1-2/2002 (про досудове врегулювання спорів) також зазначалося, що недотримання позивачем вимог частини другої статті 188 Господарського кодексу України щодо обов`язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом вчинення прямого позову до відповідача про розірвання договору (постанова від 17.06.2008 № 8/32пд).

Враховуючи встановлені судом обставини невиконання відповідачем умов договору у встановлений строк, що є істотним порушенням прийнятих на себе зобов`язань, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про розірвання Договору підряду № 45 від 26.12.2017.

Як визначено пунктом 1 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 854 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Оскільки, у п. 2.3 Договору сторонами передбачена попередня оплата вартості робіт у розмірі 100%, що становить 1 448 822,40 грн., замовником було перераховано підряднику вказану суму коштів, що підтверджується платіжними дорученнями № 2 від 26.12.2017 на суму 699 822,40 грн. та платіжним дорученням № 1 від 26.12.2017 на суму 749 000,00 грн.

Частиною 1 статті 846 Цивільного кодексу України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Як вбачається з п. 5.1 Договору, підрядник зобов`язаний був виконати підрядні роботи до 31.12.2018.

Проте, як встановлено судом, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем робіт за Договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з претензією № 12/02-17/508 від 28.11.2018, в якій вимагав у строк до 05.12.2018 повернути сплачені ним як попередню оплату кошти в сумі 1 448 822,40 грн. Дана вимога надіслана відповідачу 29.11.2018, що підтверджується фіскальним чеком від 29.11.2018.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення № 122 від 29.11.2018, копія якого наявна в матеріалах справи, вимога № 12/02-17/508 від 28.11.2018 отримана відповідачем 04.12.2018, проте залишена останнім без відповіді та задоволення.

Відтак, оскільки доказів того, що відповідач приступив до виконання та виконав роботи за Договором, матеріали справи не містять, враховуючи факт прострочення товариством з обмеженою відповідальністю «Антарес Групп» виконання робіт, суд дійшов висновку про існування у відповідача зобов`язання повернути позивачу 1 448 822,40 грн., сплачених за роботи, які фактично виконано не було.

Судом встановлено, що відповідач допустив прострочення виконання зобов`язання з виконання робіт за Договором, а тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно, є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Звертаючись з даною позовною заявою, позивач просив стягнути з відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 01.01.2019 по 23.05.2019 у розмірі 207 181,34 грн. та 7% штрафу за порушення строків виконання робіт за Договором у розмірі 101 417,59 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому, суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняттям цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Пунктом 15.2 Договору передбачено, що за порушення строків виконання робіт за Договором підрядник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 % вартості не виконаних в строк робіт за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів підрядник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно виконаних робіт.

Виходячи з того, що сторони умовами Договору передбачили застосування у разі порушення строків виконання робіт за Договором пеню та штраф від суми несвоєчасно виконаних робіт, спірні правовідносини є господарськими, а відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські санкції, зокрема, штраф, застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими.

При цьому, суд звертає увагу, що з урахуванням правової позиції Верховного Суду України (постанови від 28.02.2011 у справі № 23/225 та від 27.04.2012 у справі № 06/5026/1052/2011), одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином, дослідивши здійснені позивачем розрахунки заявлених до стягнення пені та штрафу, суд вважає їх обґрунтованими, арифметично вірними та такими, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 207 181,34 грн. та штрафу у розмірі 101 417,59 грн. підлягаю задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Василівської сільської ради Болградського району Одеської області задовольнити повністю.

2. Розірвати Договір підряду № 45 від 26.12.2017, укладений між Василівською сільською радою Болградського району Одеської області (68752, Одеська область, Болградський район, с. Василівка, вул. Миру, 11, код 04378089) та товариством з обмеженою відповідальністю «Антарес Групп» (02121, м. Київ, пр-т Бажана, 3-А, код 38611470).

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес Групп» (02121, м. Київ, пр-т Бажана, 3-А, код 38611470) на користь Василівської сільської ради Болградського району Одеської області (68752, Одеська область, Болградський район, с. Василівка, вул. Миру, 11, код 04378089) суму попередньої оплати у розмірі 1 448 822 (один мільйон чотириста сорок вісім тисяч вісімсот двадцять дві) грн. 40 коп., пеню у розмірі 207 181 (двісті сім тисяч сто вісімдесят одна) грн. 34 коп., штраф у розмірі 101 417 (сто одна тисяча чотириста сімнадцять) грн. 59 коп. та судовий збір у розмірі 28 282 (двадцять вісім тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 32 коп.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.07.2019.

Суддя О.Г. Удалова