ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року

м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О. О. - головуючого, Васьковського О. В., Катеринчук Л. Й.,

за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

за участю представників:

арбітражний керуючий Шапілов С. А. ліквідатор Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - адвокат Родзинський А. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.04.2019

у складі колегії суддів: Лакізи В. В. (головуючий), Здоровко Л. М., Мартюхіної Н. О.

у справі за заявою ОСОБА_2

про визнання банкрутом,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

1. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.07.2016 у справі № 922/101/16 визнано вимоги кредитора ОСОБА_1 у розмірі 2 601 816,65 грн та включено їх до реєстру вимог кредиторів до першої черги, як такі, що є забезпеченими заставою майна фізичної особи, а також 2 900,00 грн судового збору.

2. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.07.2016 у справі № 922/101/16 заяву фізичної особи ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі та звернено стягнення на майно боржника шляхом набуття ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення цокольного поверху: № 1-12 в літ."А-4", загальною площею 159,9 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Приймаючи таку ухвалу (щодо звернення стягнення на майно) суд першої інстанції посилаючись на положення ст.ст. 526, 546, 572, 575, 629, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 7, 33, 35 Закону України "Про іпотеку" вказав на можливість реалізації іпотекодержателем права у будь-який час звернутись за захистом своїх прав до суду у встановленому законом порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки без попереднього повідомлення іпотекодавця. При цьому, зазначив, що у відповідності до ч. 5 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою суду у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

4. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.07.2016 у справі № 922/101/16 та закрито провадження у справі за заявою фізичної особи ОСОБА_1 .

5. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що внаслідок скасування постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, ухвалення судом апеляційної інстанції рішення щодо залишення без розгляду заяви про порушення справи про банкрутство, всі судові рішення та процесуальні дії не мають будь-якої юридичної сили та не тягнуть будь-яких правових наслідків.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погоджуючись з постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.04.2019, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, з вимогою її скасувати та направити справу на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

7. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/101/16 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі головуючого судді - Банаська О. О., судді - Катеринчук Л. Й., судді - Васьковського О. В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2019.

8. Ухвалою від 12.06.2019 Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі № 922/101/16 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.04.2019; призначив розгляд касаційної скарги на 04.07.2019.

9. 04.07.2019 до Верховного Суду від арбітражного керуючого Шапілова С. А. надійшла заява про зміну мотивувальної частини постанови Східного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у справі № 922/101/18, якою скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.07.2016 у справі № 922/101/18.

10. В судове засідання 04.07.2019 з`явився представник арбітражного керуючого, який надав пояснення у справі.

11. Інші учасники справи явку повноважних представників не забезпечили, про час та дату судового засідання були сповіщені належним чином. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників справи.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника

( ОСОБА_1 )

12. В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на те, що апеляційна інстанція не здійснила всебічного, повного, об`єктивного дослідження наявних у справі доказів та не надала оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремо.

13. Скаржник доводить, що в матеріалах справи відсутні замовлення учасника справи або ухвала суду про призначення експертизи в межах провадження у якому розглядається справа та згода сторін справи на обрання експерта або експертної установи, що унеможливлює прийняття судом апеляційної інстанції наявного в справі висновку експерта як допустимого доказу, що є порушенням статей 98 - 101 ГПК України.

Доводи арбітражного керуючого Шапілова С. А.

14. Арбітражний керуючий у заяві про заміну мотивувальної частини оскаржуваної постанову суду апеляційної інстанції посилається на те, що норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не передбачають можливості набуття забезпеченим кредитором права власності на майно, що забезпечує його вимоги визнанні господарським судом у справі про банкрутство шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання за цим забезпеченим кредитором права власності на майно, що забезпечує вимоги цього кредитора у справі про банкрутство.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

15. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до ст. 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

16. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанцій

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Статтею 9 вказаного Закону визначено, що справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.02.2016 порушено провадження у справі про банкрутство фізичної особи ОСОБА_2 у порядку статті 90 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

У ході здійснення ліквідаційної процедури до місцевого господарського суду в порядку частини 1 статті 92 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" надійшли заяви від ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника та в порядку пункту 5 статті 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" про звернення стягнення на майно боржника.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.07.2016 визнано вимоги кредитора ОСОБА_1 у розмірі 2 601 816,65 грн та включено їх до реєстру вимог кредиторів до першої черги, як такі, що є забезпеченими заставою майна фізичної особи, а також 2 900,00 грн судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.07.2016 заяву фізичної особи ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі та звернено стягнення на майно боржника шляхом набуття ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення цокольного поверху: № 1-12 в літ. "А-4", загальною площею 159,9 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Переглядаючи ухвалу від 18.07.2016 у справі № 922/101/16 (щодо звернення стягнення на майно) в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність її скасування, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено частково; скасовано постанову Господарського суду Харківської області від 02.03.2016 у справі № 922/101/16; залишено без розгляду заяву ОСОБА_2 про порушення справи про банкрутство.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована такими обставинами:

- наявність у справі документів протилежного змісту, поданих від імені заявника, відсутність факту встановлення особи заявника під час вирішення питання щодо визнання боржника банкрутом на підставі поданої ним заяви та відкриття ліквідаційної процедури, що ставить під сумнів дійсне становище особи підписанта заяви про порушення справи про банкрутство або на всіх інших документах, які подавались боржником до суду під час розгляду даної справи за підписом цієї особи;

- підтвердження належними та допустимими доказами того факту, що на момент порушення провадження у справі про банкрутство та визнання боржника банкрутом ОСОБА_2 знаходився за межами України та в подальшому з 26.09.2016 по 13.09.2017 ОСОБА_2 перебував під вартою, яку було змінено на інший запобіжний захід - домашній арешт в період з 14.09.2017 по 19.04.2018, що підтверджується вироком Київського районного суду від 23.10.2018 у справі № 640/9655/17;

- прийняття судом апеляційної інстанції в якості належного та допустимого доказу в розумінні приписів процесуального закону висновків експерта № 10/10СЕ-19 від 22.02.2019 та № 10/11СЕ-19 від 25.02.2019, виконаних в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001257 від 12.10.2018, згідно яких підписи від імені ОСОБА_2 в заяві про порушення справи про банкрутство від 18.01.2016 та клопотанні про відстрочення сплати судового збору виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою.

З урахуванням встановлених вище обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що подальший розгляд справи про банкрутство є неможливим та відповідно про наявність підстав для скасування постанови господарського суду Харківської області від 02.03.2016 у справі № 922/101/16 про визнання боржника банкрутом та залишення без розгляду заяви про порушення справи про банкрутство на підставі пункту 1 статті 226 ГПК України.

Відповідно до частини 3 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (inter alia), який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі, таке рішення не може бути піддано сумніву (рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], №28342/95, пункт 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 91 рішення від 09.11.2004 "Науменко проти України" Європейський суд з прав людини Суд зазначив, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § 1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постанова Східного апеляційного господарського суду від 09.04.2019, якою було скасовано постанову Господарського суду Харківської області від 02.03.2016 та залишено без розгляду заяву ОСОБА_2 про порушення справи про банкрутство, набрала законної сили та є обов`язковою до виконання.

Як наслідок, суд апеляційної інстанції вказав на те, що всі судові рішення та процесуальні дії, в т.ч. ухвала Господарського суду Харківської області від 18.07.2016, не мають будь-якої юридичної сили та не тягнуть будь-яких правових наслідків.

За таких обставин, керуючись принципами розумності, справедливості, законності, правової визначеності з урахуванням вимог цивільного та господарського законодавства, а також Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність скасування ухвали Господарського суду Харківської області від 18.07.2016 (щодо звернення стягнення на майно) та закриття провадження у справі за заявою фізичної особи ОСОБА_1 .

Зважаючи на викладене, заява арбітражного керуючого щодо зміни мотивувальної частини оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції є необґрунтованою.

17. Щодо суті касаційної скарги

Доводи скаржника щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді касаційної інстанції.

18. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 (заява №3236/03), "Рябих проти Росії" від 03.12.2003 (заява №52854/99), "Нєлюбін проти Росії" від 02.11.2006 (заява №14502/04)), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України).

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 та залишення постанови Східного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у справі № 922/101/16 без змін.

19. Судові витрати

У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенні без змін постанови суду апеляційної інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 286, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у справі № 922/101/16 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько
Судді О. В. Васьковський
Л. Й. Катеринчук