РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.07.2019Справа № 910/5772/19
Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
про стягнення 31 459, 00 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Без повідомлення (виклику) учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (надалі - відповідач) про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в сумі 31 459, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як страхувальник за договором добровільного страхування майна підприємств та підприємців № 331ип6к3 від 22.12.2016 здійснив виплату страхового відшкодування страховику, як власнику застрахованого майна за даним договором майна, а саме - приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у підвальному приміщенні за вказаною адресою сталося залиття та при цьому прорив відбувся у мережі, як знаходиться на балансі відповідача, а тому, з урахуванням ст. 993 Цивільного кодексу України від та ст. 27 Закону України «Про страхування», до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як до винної особи, у розмірі виплаченого позивачем на користь страхувальника страхового відшкодування в сумі 31 459, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження від Сторін до суду не надходило та про розгляд справи судом Сторони були повідомлені належним чином.

Натомість 17.05.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому він зокрема зазначив, що внутрішньобудинкові мережі по АДРЕСА_1 на баланс відповідачеві не передавалися та враховуючи відсутність будь-яких договорів на обслуговування вказаних мереж, відсутність законодавчо закріпленого обов`язку відповідача обслуговувати внутрішньобудинкові мережі холодного водопостачання - відсутні будь-які правові підстави відшкодування завданої шкоди внаслідок залиття приміщення з боку відповідача на користь позивача, у зв`язку із чим відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

Також, розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.12.2016 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія «Страхова компанія «АХА Страхування» (за договором - Страховик) га ОСОБА_2 (за договором - Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування майна підприємств та підприємців № 331ип6к3 (надалі - Договір страхування), предметом якого є, зокрема, майнові інтереси Страхувальника (Вигодонабувача), що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим майном вказаним в п. 5.1 цього Договору (згідно з додатком № 2 до договору), а саме - приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, пунктом 13.1 Договору визначено, що за цим Договором страховими ризиками визнаються втрата (загибель) або пошкоджений застрахованого. майна в результаті, зокрема дії води - аварій водопровідних, каналізаційних, опалювальних, протипожежних (спринклерних) систем або інших гідравлічних систем, проникнення води або інших рідин із сусідніх помешкань (які не належать Страхувальнику), раптових (не викликаних необхідністю їхнього вмикання) спрацьовувань протипожежних (спринклерних) систем (п. п. 13.1.7. Договору страхування).

Так, мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що 22.11.2017 близько 10:00 із застрахованим майном Страхувальника, що знаходиться в підвальному приміщені за адресою: АДРЕСА_1 трапився страховий випадок - пошкодження застрахованого майна внаслідок його залиття, а саме виник прорив на мережі, яка знаходиться на балансі відповідача та в результаті залиття було пошкоджено підвальне приміщення, на підтвердження чого позивач надав акт про залиття/аварію, що трапилась на системі астрального опалення гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 30.11.2017 і тим самим було завдано матеріальної шкоди її власнику, розмір якої становить 31 459,00 грн. на підтвердження чого позивач надав розрахунок страхового відшкодування від 30.01.2017 до страхового акту № АХА2359429 від 12.02.2018 та при цьому, на підставі заяви про настання страхового випадку позивачем здійснено виплату страхового відшкодування Страхувальнику в сумі 31 459, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученнях № 421397 від 13.02.2018, а відтак, до позивача, як до Страховика, який виплатив страхове відшкодування та договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, мас до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто - до відповідача.

За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом із тим, суд приймає до уваги приписи статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон), якими встановлено, що балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону балансоутримувач зобов`язаний, зокрема, забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил.

Окрім того, пунктом 1 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (далі - Правила), встановлено, що ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Відповідно до пункту 32 Правил виконавець зобов`язаний, зокрема: утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт; інформувати споживача протягом доби з дня виявлення недоліків у роботі внутрішньобудинкових інженерних систем та/або інженерного обладнання, що розташовані за межами багатоквартирного будинку або житлового будинку (у разі його особистого звернення - невідкладно), про причини та очікувану тривалість зупинення надання послуг або обмеження їх кількості, а також про причини порушення якісних показників надання послуг; відшкодовувати збитки, завдані майну та/або приміщенню споживача та/або членів його сім`ї, шкоду, заподіяну його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг, а також моральну шкоду в порядку та розмірі, які визначаються відповідно до законодавства і договору.

Також, відповідно до пункту 8 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869, витрати на технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання, водовідведення включаються до складу тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.

Поряд із тим, згідно п. 1.3 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 р. № 190, закріплено, що виробник послуг обслуговує вуличні, квартальні та дворові мережі водопостачання та водовідведення, споруди і обладнання, а також технологічні прилади й пристрої на них, які перебувають у нього на балансі або на які є відповідний договір на обслуговування із споживачем.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що він є лише виконавцем послуг з постачання питної води та приймання стічних вод, однак не є особою, яка зобов`язана утримувати, слідкувати та обслуговувати внутрішньобудинкові мережі, тобто не надає послуги з управління багатоквартирним будинком (що є окремою житлово-комунальною послугою). Окрім того, відповідач зазначає, що внутрішньобудинкові мережі по АДРЕСА_1, що були обстежені 30.11.2017 на баланс відповідача не передавалися та враховуючи відсутність будь-яких договорів на обслуговування вказаних мереж, відповідач вказує на відсутність законодавчо закріпленого обов`язку з обслуговувати внутрішньобудинкових мережі холодного водопостачання, а тому відсутні будь-які правові підстави відшкодування завданої шкоди внаслідок залиття приміщення.

При цьому, в силу приписів ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Разом із тим, в силу приписів ст. ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Між тим, наданий позивачем акт про залиття/аварію, що трапилась на системі астрального опалення гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 30.11.2017 не підтверджує того факту, що саме відповідач є балансоутримувачем внутрішньобудинкових мереж, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки з даного акту вбачається проведення обстеження підвального приміщення та відповідно, його систем водопостачання та водовідведення, тобто внутрішньобидинкових мереж холодного водопостачання. Водночас даний акт був складений за відсутності представників відповідача, що є виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення та окрім того, у даному акті не деталізоване місце на мережі холодного водопостачання, де сталася аварія - чи то на трубі, чи то на з`єднанні чи в іншому місці, а також не зазначено жодного типу пошкодження, відсутні припущення внаслідок чого на місці мереж холодного водопостачання сталася аварія, а відтак, даний акт не є належним та допустимим доказом у розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України, на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує власні позовні вимоги у даній справі.

Будь яких інших доказів підтвердження того факту, станом на 30.11.2017 відповідач був балансоутримувачем внутрішньобудинкових мереж, а також доказів наявності договорів на обслуговування відповідачем мереж, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 позивачем суду не надано.

Поряд із тим, з приводу надання оцінці наявності порушеного права позивача у даній справі, суд приймає до уваги, що при здійсненні судочинства, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так, відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права

Відтак, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Разом із тим, правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути тільки порушено у майбутньому і щодо якого не відомо, буде воно порушено чи ні.

При цьому, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що його права, за захистом яких він звернувся до суду порушені саме з боку відповідача ,оскільки позивачем не доведено, що позивач є балансоутримувачем внутрішньобудинкових мереж приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак - вимоги позивача про стягнення з відповідача сплаченого ним страхового відшкодування в сумі 31 459, 00 грн. є необґрунтованими, у зв`язку із чим у позові слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 126, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, 247, ч. 1 ст. 256, ст. 288 Господарського процесуального кодексу України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 15.07.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко