РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2019Справа №910/6397/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Блажівської О.Є, розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи №910/6397/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙЛЕНД»

(02105, м.Київ, пр-т.Гагаріна, буд.9, кв.24, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпоратив Альянс Плюс»

(03150, м.Київ, вул.Червоноармійська, буд.139, офіс 315/5, )

про стягнення 18 833,54 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АЙЛЕНД» 17 травня 2019 року звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпоратив Альянс Плюс» про стягнення 18 833,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпоратив Альянс Плюс» неналежно виконано умови Договору поставки №2628 від 16.11.2015, в частині здійснення своєчасної та повної оплати за поставлений товар, у зв`язку з чим, позивач просить стягнути суму основної заборгованості у розмірі 13 339,50 грн, 10 % річних у розмірі 2 627,70 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 866,34 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/6397/19, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Айленд» (надалі - Позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпоратив Альянс Плюс» (в подальшому - Відповідач, Покупець) укладено договір поставки за №2628 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору Позивач зобов`язується передавати у встановлений строк алкогольні та безалкогольні напої (далі - Товар) у власність Відповідача, а Відповідач зобов`язувається прийняти Товар й оплатити його в об`ємах і по ціні згідно видаткових накладних в строк визначений даним Договором.

Згідно із п.2.1. Договору поставка кожної партії Товару здійснюється протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту погодження Сторонами замовлення. Покупець здійснює замовлення на підставі Прайс-листа, що діє на дату замовлення, у якому зазначено список Товарів, що поставляються за даним Договором та їх ціни. Замовлення передається Покупцем в будь-якій зрозумілій Сторонами формі (шляхом заповнення бланку замовлення, факсом, телефоном, електронною поштою тощо). Поставка Товару здійснюється при умові, що мінімальна вартість замовлення становить не менше 500, 00 грн. (п`ятсот гривень 00 копійок). Відпуск Товару здійснюється на підставі видаткової накладної, в якій зазначається назва, асортимент, кількість та ціна Товару (п.2.2.Договору).

Відповідно до Розділу 3 Договору загальна ціна Договору складається із сум, вказаних у видаткових накладних до даного Договору, оформлених належним чином протягом дії даного Договору. Поставка Товару може здійснюватися на умовах попередньої оплати або відстрочення платежу. При відстрочці платежу Товар повинен бути оплачений не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту підписання видаткової накладної (або фактичної передачі Товару Покупцю). Датою передачі Товару у власність Покупця вважається дата фактичної передачі Товару Постачальником, яка зазначається в накладній. Сторонами підписується Акт звірки розрахунків за кожне півріччя в термін до 5-го числа наступного місяця за звітний період. В Акті звірки розрахунків відображається вартість Товару, що була поставлена Постачальником та сума грошових коштів, перерахована Покупцем в рахунок оплати поставленого Товару.

Згідно із п.5.1.Договору за несвоєчасну оплату Товару, у відповідності з пунктом 3.2. даного Договору, Покупець сплачує, Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожну добу затримки. Крім того, Сторони дійшли згоди, що в разі прострочення грошового зобов`язання Покупець сплачує Постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 (десять) процентів річних від прострочена Суми відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України. Покупець сплачує зазначені в даному пункті штрафні санкції за увесь період прострочення оплати.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та є безстроковим. Сторони мають право достроково розірвати даний Договір, при умові обов`язкового письмового повідомлення іншої Сторони не менше ніж за тридцять календарних днів до моменту, коли одна із Сторін має намір розірвати Договір (п.8.2.Договору).

Позивачем зазначено, що 5 травня 2017 року Позивач поставив, а Відповідач прийняв товар згідно умов Договору та видаткової накладної PH-201705134 (ТТН № 134) на суму 13 339,50 грн., яка Відповідачем залишились несплаченою.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «АЙЛЕНД» просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпоратив Альянс Плюс» суму основної заборгованості у розмірі 13 339,50 грн, 10 % річних у розмірі 2 627,70 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 866,34 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст.626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України).

У статті 655 Цивільного кодексу України вказано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «АЙЛЕНД» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпоратив Альянс Плюс» прийняло товар загальною вартістю 13 339,50 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи накладною №РН-201705134 від 05.05.2017, підписаною представниками сторін договору без зауважень.

Відповідно до Наказу Міністерства Фінансів України Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку №88 від 24.05.1995 накладна - документ, що використовується при передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій. Є декілька видів накладних, наприклад, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, тощо. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем. Видаткова накладна може бути замінена актом здачі-приймання. Первинні документи повинні мати всі обов`язкові реквізити.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов`язку, що не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і, яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 14.03.2017 у справі №904/6090/16).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що сторонами 05.05.2017 було підписано видаткову накладну, з урахуванням ст.692 Цивільного кодексу України, у відповідача як покупця виникло зобов`язання з оплати вартості товару після прийняття останнього від позивача.

Крім того, одним із основних принципів цивільного права є принцип добросовісності, розумності та справедливості.

Так, позивач, уклавши Договір і передавши продукцію відповідачу, розраховує на отримання оплати у розумні строки.

Вказана правова позиція підтверджується також Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.01.2019 у справі №904/887/18: «оскільки видаткова накладна, складена відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", засвідчує факт здійснення господарської операції та договірних відносин. Відсутність певного документа за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.04.2015 у справі №3-77гс15)».

Враховуючи вищевикладене, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження оплати прийнятого відповідачем товару на суму 13 339,50 грн, строк оплати для відповідача є таким, що настав, а отже позовна вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпоратив Альянс Плюс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙЛЕНД» заборгованості у вигляді неоплаченого товару у розмірі 13 339,50 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, крім основної суми заборгованості позивач просить також стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпоратив Альянс Плюс» інфляційні втрати у розмірі 2 866,34 грн та 10 % річних у розмірі 2 627,70 грн.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ст.216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Разом з тим, зідно із п.5.1.Договору сторони дійшли згоди, що в разі прострочення грошового зобов`язання Покупець сплачує Постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 (десять) процентів річних від простроченої суми відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України. Покупець сплачує зазначені в даному пункті штрафні санкції за увесь період прострочення оплати.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування інфляційних втрат, 10 % річних та інфляційних втрат за допомогою Системи Ліга, суд визнає його арифметично вірним, а отже позовні вимоги щодо стягнення 2 866,34 грн - інфляційних втрат, 2 627,70 - 10 % річних підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпоратив Альянс Плюс» (03150, м.Київ, вул.Червоноармійська, буд.139, офіс 315/5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙЛЕНД» (02105, м.Київ, пр-т.Гагаріна, буд.9, кв.24, ) основну заборгованість у розмірі 13 339 (тринадцять тисяч триста тридцять дев`ять) грн 50 коп, інфляційні втрати у розмірі 2 866 (дві тисячі вісімсот шістдесят шість) грн 34 коп та 10 % річних у розмірі у розмірі 2 627 (дві тисячі шістсот двадцять сім) грн 70 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпоратив Альянс Плюс» (03150, м.Київ, вул.Червоноармійська, буд.139, офіс 315/5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙЛЕНД» (02105, м.Київ, пр-т.Гагаріна, буд.9, кв.24, ) судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.Є. Блажівська