ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2019 р. Справа№ 910/8614/13

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Пашкіної С.А.

Буравльова С.І.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від першого відповідача - представник не прибув;

від другого відповідача - представник не прибув;

від Печерського РВДВС міста Київ Головного ТУЮ у місті Києві - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рекон" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.06.2019 про задоволення скарги на постанову державного виконавця Печерського РВДВС міста Київ Головного ТУЮ у місті Києві про повернення виконавчого документа стягувачу у справі №910/8614/13 (головуючий суддя Котков О.В., судді Босий В.П., Стасюк С.В., повний текст складено - 04.06.2019) за позовом відкритого акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю" до приватного акціонерного товариства "Окма" та товариства з обмеженою відповідальністю "Рекон" про зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2014 у справі №910/8614/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 16.07.2014, вимоги позивача задоволено; зобов`язано приватне акціонерне товариство "Окма" та товариство з обмеженою відповідальністю "Рекон" передати Відкритому акціонерному товариству "Кременчуцький завод технічного вуглецю" первинні документи, на підставі яких здійснювались зміни в системі реєстру власників іменних цінних паперів ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю"; стягнуто з відповідачів по 1 147,00 грн. судового збору.

Господарським судом міста Києва 30.05.2014 видано накази на примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2014 у справі №910/8614/13.

Від приватного акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю" до суду надійшла скарга на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, в якій скаржник просить суд:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського РВДВС міста Київ Головного ТУЮ у місті Києві Кравчук Алли Сергіївни вчинені у виконавчому провадженні № 45063079;

- визнати незаконною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 29 грудня 2018 року винесену у виконавчому провадженні № 45063079 державним виконавцем Печерського РВДВС міста Київ Головного ТУЮ у місті Києві Кравчук А.С. та зобов`язати державного виконавця вчинити наступні виконавчі дії в порядку, встановленому ст. 63 Законом України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2019 у справі №910/8614/13 скаргу приватного акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю" задоволено; визнано неправомірними дії державного виконавця Печерського РВДВС міста Київ Головного ТУЮ у місті Києві Кравчук Алли Сергіївни вчинені у виконавчому провадженні №45063079; визнано незаконною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 29 грудня 2018 року винесену у виконавчому провадженні № 45063079 державним виконавцем Печерського РВДВС міста Київ Головного ТУЮ у місті Києві Кравчук А.С. та зобов`язано державного виконавця вчинити виконавчі дії в порядку, встановленому ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Задовольняючи скаргу місцевий господарський суд виходив з того, що дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Кравчук А.С. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №45063079 від 29.12.2018 року, суперечать нормам закону України "Про виконавче провадження", а тому вказана постанова підлягає визнанню незаконною.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, другий відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу та відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на протокол обшуку від 13.11.2012, складений слідчим Прокуратури Полтавської області, та на який міститься посилання в оскаржуваній постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, вказує на відсутність первинних документів у товариства з обмеженою відповідальністю "Рекон".

Крім цього, апелянт вказує, що зазначені обставини підтверджуються також актом державного виконавця від 26.12.2018, яким встановлено, що рішення суду виконати не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю інформації відносно місця знаходження документів, вказаних в рішенні суду.

Сторони та ВДВС не скористалися правом на участь своїх представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені.

Так, підтвердження отримання позивачем та першим відповідачем ухвали апеляційного суду про призначення апеляційної скарги до розгляду є повідомлення про вручення поштового відправлення.

Крім цього, витягом з офіційного сайту акціонерного товариства "Укрпошта" підтверджується отримання ВДВС ухвали апеляційного суду про призначення апеляційної скарги до розгляду.

Щодо повідомлення про розгляд справи апелянта - другого відповідача у справі, то ухвала суду про призначення справи до розгляду була направлена за адресою офіційного місцезнаходження вказаної особи.

Згідно п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв`язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Згідно витягу з офіційного сайту акціонерного товариства "Укрпошта" об`єктом поштового зв`язку 05.07.2019 адресату повідомлено повторно про надходження на його адресу поштового відправлення за номером 010.

Отже, станом на дату даного засідання другим відповідачем ухвалу суду в органі поштового зв`язку отримано не було, хоча скаржника повторно повідомлено про надходження на його адресу поштового відправлення.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що другий відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, Суд приходить до висновку, що другого відповідача про час та місце судового засідання було повідомлено належним чином.

Застосовуючи відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Державним виконавцем Печерського РВДВС міста Київ Головного ТУЮ у місті Києві Кравчук А.С. 29.12.2018 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, якою наказ Господарського суду міста Києва № 910/8614/13 від 30.05.2014 року повернуто стягувачу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Підставою для винесення оскаржуваної постанови визначено наступне.

Згідно акту державного виконавця від 26.12.2018 року встановлено, що рішення суду виконати не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю інформації відносно місця знаходження документів, вказаних в рішенні суду.

Боржником до відділу подано заяву про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" та надано копію протоколу обшуку слідчого відділу прокуратури Полтавської області, згідно якого документи пов`язані з ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" та системою реєстру цінних паперів ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" в ПАТ "Рекон" не знайдено.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 вказаного Закону).

Статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено наступний порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення:

1. За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

2. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

3. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відділом виконавчої служби не надано до суду доказів застосування заходів, спрямованих на забезпечення виконання рішення суду.

Так само у матеріалах справи відсутні докази винесення державним виконавцем постанов про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин, а також доказів надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення (у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення) в порядку статті 63 Закону України "Про виконавче провадження".

У п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі.

Як вже вказувалося, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.12.2018 року вказано, що згідно акту державного виконавця від 26.12.2018 року, встановлено, що рішення суду виконати не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю інформації відносно місця знаходження документів, вказаних в рішенні суду.

Колегія суддів зазначає, що відсутність інформації відносно місця знаходження документів, вказаних в рішенні суду, з огляду на недоведеність вжиття виконавчою службою заходів, спрямованих на розшук цих документів та відповідно виконання судового рішення, не може бути підставою для повернення виконавчого документу стягувачу.

При цьому, суд зауважує, що направлення виконавчою службою вимоги відповідачам про передання документів не є достатнім заходом, спрямованим на виконання судового рішення.

Отже, апеляційним судом не встановлено обставин того, що прийняттю постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.12.2018 року передувало вжиття виконавцем заходів, спрямованих на виконання судового рішення у даній справі.

Стосовно посилань у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.12.2018 року на протокол обшуку від 13.11.2012, складений слідчим Прокуратури Полтавської області, колегія суддів зазначає наступне.

Так, обставини, які зазначені у вказаному протоколі обшуку (щодо відсутності у приміщенні ТОВ "Рекон" витребуваних документів) не можуть бути покладені в обґрунтування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.12.2018 року, оскільки такий обшук проводився ще у 2012 року, а тому вказаний протокол обшуку від 13.11.2012, не може свідчити про відсутність документів, зазначених у наказі Господарського суду м. Києва, на даний час у другого відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає відсутніми підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, а тому дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Кравчук А.С. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №45063079 від 29.12.2018 року, не можуть бути визнані законними та обґрунтованими.

Таким чином, висновки місцевого господарського суду щодо задоволення скарги позивача визнаються апеляційним судом правильними.

Стосовно доводів скаржника про не зазначення в резолютивній частині рішення у даній справі які конкретно документи зобов`язаний передати другий відповідач позивачу, колегія суддів зазначає, що відповідність резолютивної частини рішення у даній справі вимогам процесуального закону не може бути предметом дослідження в межах розгляду скарги на дії чи бездіяльність органу державної виконавчої служби.

Отже, доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції стосовно відсутності правових підстав для повернення виконавчого документа стягувачу.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на її заявника (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рекон" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.06.2019 у справі №910/8614/13 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - другого відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 18.07.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді С.А. Пашкіна

С.І. Буравльов