ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2019 р. Справа№ 910/11058/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 25.04.2019 (вх. №09.1-04.1/3743/19 від 20.05.2019) Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.04.2019

за скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України

у справі №910/11058/17 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»

до 1) Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач»

2) Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про внесення змін до акту

за участю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за участю представників сторін:

від позивача: Фесенко О.М., довіреність №26 від 22.01.2019

від відповідача-1: Ковтонюк Ю.А., довіреність №ЦХП-2 від 23.01.2019

від відповідача-2: Корсун Ю.Ю., довіреність №Ц/6-63/275-18 від 28.12.2018

від Державної виконавчої служби: не з`явились

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» та Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов`язання відповідачів внести зміни до заключного передавального акту від 01.12.2015 шляхом включення до заключного передавального акту існуючих перед позивачем зобов`язань відповідача-1 згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2012 у справі №34/16 на суму 49 058 287,30 грн боргу та 42 738,84 грн судового збору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 у справі №910/11058/17 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2017, залишеною без змін постановою Верховного суду від 14.03.2018, рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 у справі №910/11058/17 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задоволено повністю. Зобов`язано Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» та Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» внести зміни до заключного передавального акту від 01.12.2015 шляхом включення до нього існуючих перед Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» зобов`язань Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2012 у справі №34/16 на суму 49 058 287,30 грн боргу та 42 738,84 судового збору. Стягнуто з Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» судовий збір за розгляд позовної заяви в сумі 800,00 грн, за розгляд апеляційної скарги в сумі 880,00 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» судовий збір за розгляд позовної заяви в сумі 800,00 грн, за розгляд апеляційної скарги в сумі 880,00 грн.

13.12.2017 на виконання вказаного судового рішення Господарським судом міста Києва видано відповідні накази.

12.03.2019 від Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшла скарга на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України про визнання незаконною та скасування постанови Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 18.02.2018 ВП №58397836.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця» у задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись з даною ухвалою суду, відповідач-2 - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 26.04.2019 подав апеляційну скаргу б/н від 25.04.2019, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/11058/17 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення скарги на дії державного виконавця щодо визнання незаконною та скасування постанови Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ про відкриття виконавчого провадження №58397836 від 18.02.2019.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вказує на те, що судом не було взято до уваги, що заява про примусове виконання рішення суду підписана особою, повноваження якої не підтверджені належним чином. Також, скаржник стверджує, що у постанові про відкриття виконавчого провадження всупереч нормам Закону України «Про виконавче провадження» зазначено двох боржників.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою б/н від 25.04.2019 (вх. №09.1-04.1/3743/19 від 20.05.2019) Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/11058/17. Встановлено позивачу та відповідачу-1 процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, учасникам справи визначено процесуальний строк для подання заяв, клопотань, пояснень. Справу призначено до розгляду на 01.07.2019.

07.06.2019 від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вважає апеляційну скаргу безпідставною, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 законною та обґрунтованою. Позивач зазначає, що повноваження представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» у виконавчому провадженні були підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до законодавства України. Також, позивач звертає увагу на те, що у постанові про відкриття виконавчого провадження в графі «Боржник» вказано тільки Акціонерне товариство «Українська залізниця», відтак, на думку позивача, жодних порушень закону державним виконавцем допущено не було.

Крім того, позивач у відзиві просить суд апеляційної інстанції розглянути питання про застосування до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» заходів для запобігання зловживання процесуальними правами шляхом прийняття ухвали про стягнення з відповідача-2 в дохід державного бюджету штрафу у сумі, розмір якої визначений ст. 135 ГПК України.

10.06.2019 від Державної виконавчої служби України надійшли пояснення по справі, в яких старшим державним виконавцем зазначено, що повноваження представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», підпис якого міститься на заяві про відкриття виконавчого провадження, було підтверджено відповідною довіреністю, на підставі чого державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідач-1 не скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 263 ГПК України, та у строк, встановлений судом, не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Представники Державної виконавчої служби в судове засідання 01.07.2019 не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчить повідомлення установи поштового зв`язку за кодом 023 про вручення рекомендованого поштового відправлення 04.06.2019 територіальному відділу Державної виконавчої служби (вх. №09.2-04/62150/19).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

У відповідності до п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання розумних строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, враховуючи те, що явка представників учасників справи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників Державної виконавчої служби, які належним чином повідомлені про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні 01.07.2019 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив суд ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/11058/17 скасувати, та прийняти нове рішення, яким скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії державного виконавця задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні 01.07.2019 проти задоволення апеляційної скарги заперечив з підстав, зазначених у відзиві, та просив суд оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні 01.07.2019 просив суд оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з п. 25 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/11058/17, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/11058/17, постановою державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ВП№58397836 від 18.02.2018 відкрито виконавче провадження на виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/11058/17 від 13.12.2017.

Звертаючись із апеляційною скаргою, відповідач-2 зазначив, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено двох боржників - Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» та Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». Колегія суддів відхиляє вказані доводи скаржника з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про відкриття виконавчого провадження не має статусу виконавчого документа. Тобто, положення ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» до постанови ВП№58397836 від 18.02.2018 не застосовуються. Відтак, доводи апеляційної скарги у цій частині судовою колегією не приймаються.

Крім того, з тексту зазначеної постанови вбачається, що боржником вказано Акціонерне товариство «Українська залізниця», а стягувачем - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (а.с. 12). Тобто твердження відповідача-2 про те, що у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП№58397836 від 18.02.2018 зазначено двох боржників, не відповідає встановленим обставинам.

Також, в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що заява про примусове виконання рішення підписана особою, повноваження якої не підтверджено належним чином. Скаржник посилається на ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначає, що до заяви про відкриття виконавчого провадження для підтвердження повноважень представника юридичної особи мав бути доданий статут Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк». Із зазначеними твердженням судова колегія також не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Інструкції заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа та квитанцією про сплату авансового внеску, крім випадків, коли стягувач звільняється від сплати авансового внеску відповідно до частини другої статті 26 Закону та у разі виконання рішення Європейського суду з прав людини. До заяви про примусове виконання рішення, яка подається представником стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження» представництво юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом чи установчими документами юридичної особи, або через представників юридичної особи. Представником юридичної особи у виконавчому провадженні може бути особа, яка відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довіреності. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи у виконавчому провадженні можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або у виданій довіреності.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством України не передбачено подання статуту юридичної особи-стягувача разом із заявою про відкриття виконавчого провадження, а тому доводи скаржника про те, що до заяви про примусове виконання рішення суду у справі №910/11058/17 не додано статуту Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» судом апеляційної інстанції відхиляються.

Матеріалами оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/11058/17 підтверджується, що заява про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 13.12.2017 у справі №910/11058/17 підписана представником стягувача, Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_1 , на підтвердження повноважень якого до заяви було додано належним чином засвідчену копію довіреності №222 від 18.05.2018. Вказана довіреність підписана головою правління АБ «УКРГАЗБАНК» ОСОБА_2 та скріплена печаткою юридичної особи стягувача.

Відповідно до ст. 246 Цивільного кодексу України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Як вірно вказав місцевий господарський суд, згідно з інформацією, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 з 28.05.2015 є керівником та підписантом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», будь-яких обмежень щодо його повноважень в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не міститься.

У тексті довіреності №222 від 18.05.2018 зазначено, що ОСОБА_1 уповноважений, зокрема, звертатися до установ та органів державної виконавчої служби, а також до приватних виконавців з метою виявлення інформації про майно та особу клієнта довірителя, подавати виконавчі листи до стягнення, отримувати інформацію, що стосується майна та особи клієнта довірителя, вчиняти всі дії та користуватись всіма правами, що надані Законом України «Про виконавче провадження» стороні виконавчого провадження, в тому числі подавати виконавчі документи до виконання.

Враховуючи вищезазначене, доводи скаржника про те, що заява про примусове виконання рішення суду подана особою, повноваження якої не підтверджено належним чином, а також те, що наказ Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі №910/11058/17 мав би бути повернутий стягувачу без прийняття до виконання, колегією суддів Північного апеляційного господарського суду не приймаються.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що у поданій відповідачем-2 апеляційній скарзі не міститься обґрунтувань з наданням відповідних доказів стосовно того, яким чином дії державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, а саме прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, порушує права скаржника.

В пп. 51-53 рішення Європейського Суду з прав людини від 15.01.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» зазначено, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову в задоволення скарги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України про визнання незаконною та скасування постанови Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 18.02.2018 ВП №58397836. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Стосовно клопотання позивача щодо застосування до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» заходів для запобігання зловживання процесуальними правами шляхом постановлення ухвали про стягнення з відповідача-2 штрафу у розмірі, визначеному ст. 135 ГПК України, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 135 ГПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Частиною 2 статті 43 ГПК України встановлено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Водночас, подання апеляційної скарги на ухвалу суду про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби передбачене п. 25 ч. 1 ст. 255 ст. ГПК України, та є правом учасника справи. Судова колегія не вважає подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції зловживанням позивачем своїми процесуальними правами, а тому не вбачає підстав для задоволення заявленого позивачем клопотання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що враховуючи приписи ст. 135 ГПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у випадках зловживання процесуальними правами, а не з метою запобігання такого зловживання, як помилково вважає позивач.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/11058/17 відповідає загальним вимогам, встановленим статтями 234, 342 ГПК України, а тому правових підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (відповідача-2).

Керуючись ст. ст. 129, 253-255, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/11058/17 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/11058/17 залишити без змін.

3. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/11058/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст.ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 11.07.2019