РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.07.2019Справа № 910/6208/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРТІН"

до Акціонерного товариства "КИЇВГАЗ"

про стягнення 603 706,75 грн.

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МАРТІН" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "КИЇВГАЗ" (відповідач) про стягнення 603706,75 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не було надано позивачу послуги з газопостачання відповідно до укладеного між сторонами Договору № 232443 від 04.11.2014, за які позивачем здійснено передоплату (авансовий платіж) у загальному розмірі 568987,60 грн., у зв`язку з чим позивачем в порядку ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України заявлено вимогу в судовому порядку про стягнення авансового платежу в наведеній сумі, а також, сум 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з простроченням повернення авансового платежу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРТІН" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

23.05.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 17.05.2019 у справі № 910/6208/19, в якості додатків до якої додано виправлену та доповнену позовну заяву ТОВ "МАРТІН" від 14.05.2019, а також, безпосередньо у позовній заяві позивач звернувся до суду з клопотанням про витребування у Акціонерного товариства "КИЇВГАЗ" доказів.

Виходячи зі змісту поданої позивачем виправленої та доповненої позовної заяви, а також змісту первісно поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, суд прийняв до розгляду виправлену та доповнену позовну заяву від 14.05.2019 про стягнення з Акціонерного товариства "КИЇВГАЗ" 603706,75 грн., з яких: 568987,60 грн. авансового платежу на підставі Договору № 232443 від 04.11.2014, 8090,53 грн. 3% річних та 26628,62 грн. інфляційних втрат, у зв`язку з простроченням повернення авансового платежу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2019 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 910/6208/19, розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання), зобов`язати відповідача надати суду: належним чином завірену копію Договору № 232443 від 04.11.2014, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАРТІН" та Публічним акціонерним товариством "КИЇВГАЗ"; належним чином завірену копію авансового рахунку на оплату від 04.11.2014 № 232443/17852, виставленого Публічним акціонерним товариством "КИЇВГАЗ" Товариству з обмеженою відповідальністю "МАРТІН".

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 27.05.2019 про відкриття провадження у справі № 910/6208/19.

04.06.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до якого відповідач просить суд постановити ухвалу про розгляд справи № 910/6208/19 за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2019 клопотання Акціонерного товариства "КИЇВГАЗ" із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження залишено без задоволення.

14.06.2019 через відділ діловодства суд від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач в повному обсязі не погоджується з доводами та обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві, просить суд застосувати строк позовної давності за позовом ТОВ "МАРТІН" до АТ "КИЇВГАЗ" та у задоволенні позову відмовити повністю. В якості додатків до відзиву на позовну заяву відповідачем додано документи на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі від 27.05.2019.

Позивач не подав відповідь на відзив протягом строку, встановленого в ухвалі Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі від 27.05.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву і додані до неї докази, а також відзив та додані до нього докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Товариство з обмеженою відповідальністю "МАРТІН" (далі - позивач, ТОВ "МАРТІН") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "КИЇВГАЗ" (далі - відповідач, АТ "КИЇВГАЗ") про стягнення 603706,75 грн., з яких: 568987,60 грн. авансового платежу на підставі Договору № 232443 від 04.11.2014, 8090,53 грн. 3% річних та 26628,62 грн. інфляційних втрат, у зв`язку з простроченням повернення авансового платежу.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив наступне:

- на підставі авансових рахунків на оплату від 04.11.2014 № 232443/17852, від 17.03.2015 № 232443/4608 та відповідно до умов Договору № 232443 від 04.11.2014 позивач сплатив на рахунок відповідача авансовий платіж за послуги з газопостачання у загальному розмірі 568987,60 грн.;

- сплата авансового платежу в наведеній сумі підтверджується платіжним дорученням № В230 від 18.03.2015 та довідкою №02/217 від 07.05.2019, виданою Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БАНК "НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ" Луньо І.В., на підтвердження платежів, здійснених ТОВ "МАРТІН" на користь AT "КИЇВГАЗ";

- однак, відповідач не надав позивачу послуги з газопостачання на суму авансового платежу у розмірі 568987,60 грн.;

- у зв`язку з тим, що відповідач тривалий час взагалі не надавав послуги з газопостачання, позивач відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України листом від 22.10.2018 № 22/10/2018 звернувся до відповідача з вимогою про повернення протягом 7 банківських днів з дати її отримання авансового платежу у розмірі 568987,60 грн.;

- вказану вимогу відповідач залишив без задоволення та листом від 06.11.2018 № 3030/03 повідомив позивача про те, що кошти в сумі 568987,60 грн. були списані як безнадійна кредиторська заборгованість, по якій минув термін позовної давності згідно ст. 257 Цивільного кодексу України;

- з такою позицією відповідача позивач не погоджується, оскільки сторонами не встановлено строку на повернення авансового платежу. На думку позивача, в силу положень ч. 2 ст. 530 та ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України авансовий платіж підлягає поверненню позивачу протягом 7 днів від дня пред`явлення ним відповідачу вимоги від 22.10.2018 № 22/10/2018, а оскільки вказану вимогу відповідач отримав 24.10.2018, то останній вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з 02.11.2018;

- позивач також стверджує, що про порушення свого права на повернення авансового платежу дізнався лише після отримання від відповідача листа від 06.11.2018 № 3030/03, а тому перебіг позовної давності починається від дня отримання позивачем наведеного листа відповідача, та вимога позивача про стягнення авансового платежу в розмірі 568987,60 грн. підлягає задоволенню;

- крім того, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач заявив до стягнення з відповідача 8090,53 грн. 3% річних та 26628,62 грн. інфляційних втрат за період з 02.11.2018 по 24.04.2019.

Відповідач заперечив проти позову повністю, просив застосувати строк позовної давності за позовом ТОВ "МАРТІН" до АТ "КИЇВГАЗ", зазначивши у відзиві на позовну заяву наступне:

- між позивачем та відповідачем був укладений Договір № 232423 від 04.11.2014 та Додаткова угода до нього;

- на виконання п. 4.6 Договору позивачем були здійснені авансові платежі на рахунок відповідача: 05.11.2014 у розмірі 466987,60 грн. за послуги газопостачання за листопад 2014 згідно авансового рахунку на оплату № 232443/17852 від 04.11.2014 та Договору; 17.03.2015 у розмірі 102000,00 грн. за послуги газопостачання за березень 2015 згідно авансового рахунку на оплату № 232443/4608 від 17.03.2015 та Договору;

- з незалежних від відповідача обставин, за місяці, за які були сплачені авансові платежі, позивач не отримав природний газ, а саме по причині того, що вхідна засувка до позивача була опломбована в закритому стані та лише 15.11.2018 позивач звернувся до відповідача про дозвіл пуску газу до ТРЦ "Ретровіль" для проведення пусконалагоджувальних робіт, а 27.11.2018 для пуску газу було знято пломбу з вхідної засувки та позивачу дозволено споживати природний газ;

- враховуючи зміст ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, відповідач вважає, що право вимагати повернення авансових платежів виникло у позивача 01.12.2014та 01.04.2015 відповідно;

- враховуючи ст. 261 Цивільного кодексу України, відповідач вважає, що строк позовної давності щодо вимого про повернення суми у розмірі 466987,60 грн. сплинув 01.12.2017, а суми у розмірі 102000,00 грн. - 01.04.2018;

- заявлені позивачем вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідач вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

2. Норми права.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 11, 509, 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1); якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2).

Виходячи із змісту правовідносин між позивачем та відповідачем по Договору № 232423 на постачання природного газу за регульованим тарифом для промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання від 04.11.2014, останні є відносинами з постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, відтак, права і обов`язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 54 ЦК України (купівля продаж).

Згідно статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (ч. 1); до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч. 2).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Враховуючи вищевказане, договір купівлі-продажу є складним зобов`язанням, що складається з двох поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому продавець повинен передати майно, а покупець наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому покупець зобов`язаний оплатити переданий товар, а продавець має право вимагати від покупця відповідної оплати.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 693 ЦК України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 74 Господарського кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

04.11.2014 між відповідачем (постачальник) та позивачем (споживач) укладено Договір № 232423 на постачання природного газу за регульованим тарифом для промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання (далі - Договір), згідно пункту 1.1 якого постачальник постачає природний газ (далі - газ) споживачу в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

Зокрема, умовами Договору передбачено:

- договірні обсяги постачання газу споживачу наводяться в Додатку № 2 до Договору (п. 2.1 Договору);

- постачальник забезпечує постачання газу в пункти призначення в обсягах, підтверджених оператором, де передає газ споживачу (п. 2.3 Договору);

- при опломбуванні (роз пломбуванні) газоспоживаючого устаткування роботи по закриттю (відкриттю) засувки виконує відповідальна особа споживача в присутності представника постачальника (п. 3.11 Договору);

- розрахунковий період за Договором становить один місяць - з 8-00 години першого дня місяця до 8-00 години першого дня наступного місяця включно (п. 4.5 Договору).

- оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем в такому порядку:

авансовий платіж споживач здійснює до 25 числа місяця, що передує місяцю поставки газу у розмірі 100% вартості послуг з постачання, передбачених Договором на місяць поставки газу;

остаточний розрахунок здійснюється протягом п`яти календарних днів наступного місяця після надання послуг, виходячи з вартості фактично отриманих, але не сплачених постачальнику послуг за звітний місяць (п. 4.6 Договору);

- в платіжних дорученнях споживач повинен обов`язково зазначити призначення платежу: за послуги постачання газу, номер договору, дату його підписання (п. 4.7 Договору).

Додатком № 2 до Договору передбачено, що постачальник здійснює протягом 2014 постачання природного газу споживачу для власного споживання в обсязі 182 тис. куб. м., у тому числі по місяцях та кварталах: в листопаді 2014 - 70 тис. куб. м., в грудні 2014 - 112 тис. куб. м. Згідно Додатку № 2 визначено, що він є невід`ємною частиною Договору.

Додатковою угодою до Договору сторони домовились:

- п. 10.1. Договору викласти в наступній редакції: "10.1. Даний договір набирає чинності з дати його підписання і діє в частині постачання газу з 01 листопада 2014 до 31 грудня 2015, а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення;

- викласти Додаток № 2 "Договірні обсяги постачання природного газу на 2015" до Договору в новій редакції, згідно якої постачальник здійснює протягом 2015 постачання природного газу споживачу для власного споживання в обсязі 532 тис. куб. м., у тому числі по місяцях та кварталах - в березні - 50 тис. куб. м., квітні - 50 тис. куб. м., травні - 40 тис. куб. м., червні - 40 тис. куб. м., липні - 40 тис. куб. м., серпні - 40 тис. куб. м., вересні - 40 тис. куб. м., жовтні - 50 тис. куб. м., листопаді - 70 тис. куб. м., грудні - 112 тис. куб. м;

- решта умов Договору залишаються незмінними і обов`язковими до виконання сторонами;

- дана Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору.

Отже, укладений між сторонами Договір діяв в частині постачання газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Щодо позовних вимог про стягнення авансового платежу.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що позивач на виконання п. 4.6 Договору здійснив на рахунок відповідача авансові платежі в загальній сумі 568987,60 грн., а саме:

- 05.11.2014 в сумі 466987,60 грн. за послуги газопостачання за листопад 2014 року згідно авансового рахунку на оплату № 232443/17852 від 04.11.2014 та Договору;

- 17.03.2015 в сумі 102000,00 грн. за послуги газопостачання за березень 2015 року згідно авансового рахунку на оплату № 232443/4608 від 17.03.2015 та Договору.

При цьому суд відзначає, що здійснення авансового платежу в сумі 466987,60 грн. саме за листопад 2014 року безпосередньо вбачається з "призначення платежу", зазначеного у довідці №02/217 від 07.05.2019, виданій Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "БАНК "НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ" Луньо І.В. на підтвердження цього платежу, а здійснення авансового платежу в сумі 102000,00 грн. саме за березень 2015 року безпосередньо вбачається з "призначення платежу" платіжного доручення № В230 від 18.03.2015.

За своєю правовою природою сплачені кошти в загальному розмірі 568987,60 грн. є передоплатою, тобто коштами, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх зобов`язань.

Як встановлено судом, послуги з газопостачання за листопад 2014 року та березень 2015 року, за які позивачем були сплачені наведені авансові платежі, відповідачем надані не були, що не заперечувалось останнім.

У зв`язку з неотриманням від відповідача оплаченого на авансовій основі газу, позивач на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України звернувся до відповідача листом від 22.10.2018 № 22/10/2018 з вимогою про повернення протягом 7 банківських днів з дати отримання даної вимоги авансового платежу у розмірі 568987,60 грн. Матеріали справи містять докази направлення даної вимоги відповідачу та її отримання останнім 24.10.2018.

Відповідач вимогу позивача не задовольнив, грошові кошти в наведеній сумі не повернув, разом з цим листом від 06.11.2018 № 3030/03 повідомив позивача про те, що кошти в сумі 568987,60 грн. були списані як безнадійна кредиторська заборгованість, по якій минув термін позовної давності згідно ст. 257 Цивільного кодексу України.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву, поданому 14.06.2019 через відділ діловодства суду, заявлено про застосування строку позовної давності за позовом ТОВ "МАРТІН" до АТ "КИЇВГАЗ".

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові, у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску.

Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07.11.2018 у справі № 575/476/16-ц та міститься у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.01.2018 у справі № 910/7394/17, від 14.08.2018 у справі № 9/057-09/6/13, від 18.07.2018 у справі № 910/24346/16, від 17.07.2018 у справі № 910/10056/17 та від 10.07.2018 у справі № 922/1898/17.

Судом встановлено, що постачання газу за листопад 2014 та березень 2015 в загальній сумі 568987,60 грн. відповідачем не було здійснене, що свідчить про порушення прав позивача на отримання газу, оплаченого згідно спірних авансових платежів.

Отже, з огляду на встановлене порушення і наявність заяви відповідача про застосування позовної давності, судом досліджено наявність підстав для застосування позовної давності та наслідків її спливу в спірному випадку.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як встановлено судом, спірні авансові платежі сплачено позивачем на підставі Договору, предметом якого визначено постачання газу позивачу в обсягах і порядку, передбачених Договором.

Аналіз змісту умов Договору свідчить, що сторони передбачили поставку газу за Договором по місяцях та кварталах. Зокрема, згідно Додатку № 2 (в тому числі і в новій редакції згідно Додаткової угоди до Договору), який є невід`ємною частиною Договору, передбачено постачання газу в листопаді 2014 року в обсязі 70 тис.куб.м, в березні 2015 року - в обсязі 50 тис.куб.м.

Тобто, про те, що газ (за який було здійснено передоплату) не було поставлено в листопаді 2014 року та в березні 2015 року, а відповідно про своє порушене право на отримання газу за Договором, позивач довідався або міг довідатись не пізніше 01.12.2014 та 01.04.2015, і таке не спростовано позивачем жодними належними та допустимими доказами в розумінні ст. 76, 77 ГПК України.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати в порядку частини 2 статті 693 ЦК України, виникло у позивача в спірному випадку з 01.12.2014 та 01.04.2015 відповідно.

Таким чином, здійснивши аналіз умов укладеного сторонами Договору та зміст зазначених правових норм, суд дійшов висновку про те, що в спірному випадку неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором з поставки газу за листопад 2014 року та березень 2015 року, позовна давність тривалістю у три роки до вимог про стягнення авансового платежу в сумі 466987,60 грн. (за послуги газопостачання за листопад 2014 року) повинна обчислюватися з 01.12.2014, а до вимог про стягнення авансового платежу в сумі 102000,00 грн. (за послуги газопостачання за березень 2015 року) повинна обчислюватися з 01.04.2015.

Тобто, з вимогою про стягненням спірних авансових платежів позивач міг звернутися до суду із позовом протягом 3 років, а саме: авансового платежу в сумі 466987,60 грн. - до 01.12.2017, авансового платежу в сумі 102000,00 грн. - до 01.04.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом до суду позивач звернувся 14.05.2019, що підтверджується датою реєстраційного штампу відділу діловодства Господарського суду міста Києва № 6208/19 від 14.05.2019, що, в свою чергу, свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогою про стягнення авансового платежу в загальній сумі 568987,60 грн. та в силу приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в позові в наведеній частині.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

З встановлених судом обставин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини з з постачання природного газу, в межах яких відповідач повинен був поставити відповідачу товар (природний газ).

У цій справі право на повернення грошових коштів виникло у кредитора внаслідок порушення боржником обов`язку передати кредиторові відповідний товар, це право не становить зміст основного зобов`язання. Грошовим є зобов`язання, що передбачає передачу грошей як предмета договору або їх сплату як ціни договору.

Зобов`язання поставити товар за своєю природою не є грошовим зобов`язанням.

Положеннями статті 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором поставки, не вважається грошовим зобов`язанням у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, то застосування позивачем частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних є помилковим.

Суд вважає за необхідне відзначити, що частиною 3 статті 693 ЦК України передбачено спосіб захисту покупця товару, який здійснив попередню оплату, від неналежного виконання зобов`язань з боку продавця, відповідно до якої на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

За приписами статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом, укладеним між сторонами Договором розмір таких процентів встановлено не було.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 910/8318/16, постановах Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 923/1151/17, від 01.07.2019 у справі № 910/5773/18.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 8090,53 грн. 3% річних та 26628,62 грн. інфляційних втрат, отже в цій частині позовних вимог слід відмовити.

При цьому, враховуючи, що відповідачем у відзиві заявлено про застосування строку позовної давності за позовом ТОВ "МАРТІН" до АТ "КИЇВГАЗ", суд відзначає, що з огляду на встановлену судом відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, відповідне право позивача не порушене, а отже суд відмовляє в позові в частині стягнення вищенаведених сум 3% річних та інфляційних втрат з підстав необґрунтованості позову в цій частині.

4. Оцінка аргументів учасників справи.

Доводи позивача стосовно того, що про порушення свого права на повернення авансового платежу він дізнався лише після отримання від відповідача листа від 06.11.2018 № 3030/03, а тому перебіг позовної давності починається від дня отримання позивачем наведеного листа, судом відхиляються як безпідставні, оскільки за приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України право вимагати, зокрема, повернення суми попередньої оплати, виникає у покупця лише у випадку не поставки товару у встановлений строк, тобто у разі коли буде порушене право покупця на отримання товару.

5. Висновки суду.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку зібраним у справі доказам та аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в позові ТОВ "МАРТІН" до АТ "КИЇВГАЗ" про стягнення 568987,60 грн. авансового платежу на підставі Договору № 232443 від 04.11.2014, 8090,53 грн. 3% річних та 26628,62 грн. інфляційних втрат.

6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову в позові, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 124, 129, 232, 233, 236-238, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку, передбаченому ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 17.07.2019

Суддя Гумега О.В.