ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2019 року м.Дніпро Справа № 908/1576/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

секретар судового засідання: Вітко Г.С.,

представники сторін:

від позивача: Пищенко Є.Ю., посвідчення №ЗП001331 від 29.06.2017 р., адвокат; від Міністерства Юстиції України: Кравченко О.Г., свідоцтво №89-Дн від 22.06.2018 р., експерт;

від відповідача: Коссе Є.К., посвідчення №2198 від 28.02.2018 р., адвокат;

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ" на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.12.2018 (повний текст складено 29.12.2018, суддя Дроздова С.С.) у справі №908/1576/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ" (юридична адреса: 02160, м. Київ, пр. Соборності, буд. 15, оф. 202; поштова адреса: 69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 19, )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Гончар Сергія Олександровича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІДНА" ( , 03049, м.Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 25)

про стягнення 105 971 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

13.08.2018 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ" про стягнення з Фізичної особи-підприємця Гончара Сергія Олександровича матеріальної шкоди в розмірі 105 971 грн. 00 коп.

Позивач зазначив, що 05.10.2016 р., приблизно о 21:06 годин, у темний час доби, водій пасажирського автобуса "Volkswagen LT 35", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу належить на праві власності ФОП Гончару Сергію Олександровичу (номер запису у реєстрі 2 005152 від 18.10.2005 р.), відповідно до шляхового листа № 1357 здійснював рух за маршрутом № 120 "Дніпро - Бердянськ". В районі 139 км авто дороги "Енергодар - Василівка - Бердянськ" у Приморському районі Запорізької області водій пасажирського автобусу "Volkswagen LT 35" ОСОБА_2 , який відповідно до трудового договору № 26 від 04.10.2016 року є працівником ФОП Гончара Сергія Олександровича проявив неуважність, яка виявилась у злочинній недбалості, а саме, не передбачив можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити, та не виконав згідно висновку судової інженерно-транспортної експертиз за експертною спеціальністю дослідження механізму дорожньо-транспортних пригод № 9-1008 від 25.01.2017 року, проведеної Запорізьким НДЕКЦ МВС України, вимоги правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 130П6(ПДР), в результаті чого позивачу була нанесена матеріальна шкода, а саме: пошкоджено належний йому автомобіль марки "УАЗ" модель 315195 - 0303 НГ , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 на суму 106 465 грн. 43 коп. Проте, подальша експлуатація автомобіля неможлива у зв`язку з тим, що він відновленню не підлягає. Вартість аналогічного транспортного засобу з пробігом 00 кілометрів складає 171000 грн. згідно з даних ресурсу http://rst.ua/o1dсars/uaz /hunter/uaz_hunter_8010554.html, та 161 820 грн., згідно з даних https://auto.ria.com/auto_uaz_hunter_21588018.html. Таким чином, вартість нового транспортного засобу складає 00 грн. Приватним акціонерним товариством страхова компанія "ПРОВІДНА" завдані збитки частково відшкодовані у розмірі 65 028 грн. 20 коп. Згідно з вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача 105 971 грн. 00 коп. матеріальної шкоди.

Оспорюваним рішення господарського суду Запорізької області у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення мотивовано тим, що відсутня вина ОСОБА_2 , відсутній оригінал звіту про оцінку автомобіля.

Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись із рішеннями місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 27.10.2018 у справі №908/1576/18 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що позивачем до матеріалів справи долучено копію ухвали Приморського районного суду Запорізької області від 21.06.2017 року по справі №326/323/17 (далі - Ухвала), якою встановлено вину ОСОБА_2 , та звільнено його від кримінальної відповідальності, згідно із ст.46 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, оскаржуваним Рішенням підтверджено, що «водій ОСОБА_2 проявив неуважність, яка виявилася у злочинній недбалості».

Відповідно до ст. 23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

За ст. 25 КК України необережність поділяється на злочинну самовпевненість та злочинну недбалість.

Таким чином, судом встановлені дійсні факти, щодо вини ОСОБА_2 у формі злочинної недбалості, але в подальшому їм надана неправильна оцінка, що в результаті стала причиною невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи .

Отже, надаючи оцінку доказам, судом першої інстанції без наявності обґрунтованих підстав для сумніву, порушено імперативні принципи доказування фактів, які раніше вже були підтверджені які повторному доказуванню не підлягають.

Між тим, відійшовши від правової дійсності, загальних принципів інституту доказування, основ логіки та теорії права, суд прийшов до висновку, що ухвала про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.286 КК, що постановлена у відповідності до ст.46 КК України (де підставою для закриття кримінального провадження є не відсутність складу злочину, а примирення сторін) нівелює вину обвинуваченої особи.

Звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом (Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Більш того, якщо в рамках вчинення кримінального правопорушення, була нанесена матеріальна шкода - вона підлягає відшкодуванню винною особою.

Позивачем надавалась вичерпна інформація стосовно попереднього звернення до страхової компанії та отримання страхового відшкодування заподіяної шкоди.

Однак, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду).

Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному.

Тобто, потерпілий вільно й на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав.

Право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14.02.2018р. у справі № 754/1114/15-ц.

Таким чином, Позивач правомірно звернувся до страхової компанії для відшкодування шкоди в межах, визначеної договором, суми страхового відшкодування та до Відповідача в частині різниці, якої недостатньо для компенсації спричиненої матеріальної шкоди.

Крім того, на підтвердження отримання Позивачем грошового відшкодування від «СК Провідна» в розмірі 65028,20 грн., суду надавалося для ознайомлення платіжне доручення №0035028 від 21.07.2017р., та в залі засідання суд не ставив під сумніви факт сплати страховою компанією грошового відшкодування, до того ж це і не виступає предметом спору між Позивачем та Відповідачем.

Позивачем до матеріалів справи долучено належним чином завірену копію Звіту № 138 про оцінку автомобіля УАЗ-НГ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , складеного 24.01.2017 року судовим експертом Маляр М.І., ремонтні калькуляції № 138/16 від 01.012017року, протокол огляду транспортного засобу, витяг з Інтернет ресурсу, щодо вартості аналогічного транспортного засобу, матеріалів та інформації щодо відшкодування частини збитків страховою компанією, з урахуванням коефіцієнту зносу.

Однак, судом неправомірно не взято до уваги надані Позивачем докази.

В обґрунтування відхилення доказів Позивача, суд посилається на ч. 6 ст.91 ГПК України, а саме наявність у сторони або суду сумнівів щодо відповідності поданої копії оригіналу.

Відповідачем по справі жодних заяв про те, що доданий до справи документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, не подавав, не просив суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Виходячи з цього, саме у суду виникли сумніви щодо достовірності копії долученого Звіту.

Разом з тим, на виконання вимог ст.162 ГПК України, при поданні позовної заяви Позивачем зазначено інформацію щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Так, згідно з наданими експертом Маляром М.І. письмовими поясненням, оригінал звіту знаходиться у замовника цієї експертизи - ПрАТ «СК Провідна».

Він також підтвердив, що здійсненне ним експертне дослідження відповідає дійсності та вимогам чинного законодавства (це суд першої інстанції підтвердив та не піддав сумніву).

Однак, відповідний факт не може позбавити Позивача права на доведення обставин, на які він посилається на підтвердження заявлених вимог. За ч. 1 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Узагальнені доводи інших учасників справи.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.01.2019 року, у складі колегії суддів головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ" на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.12.2018 у справі №908/1576/18 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 18.02.2019 року.

18.02.2019 року у судовому засіданні оголошено перерву до 20.03.2019 року.

20.03.2019 року у судовому засіданні оголошено перерву до 17.04.2019 року.

Розпорядженням керівника апарату суду від 16.04.2019 року, у зв`язку з відпусткою судді Верхогляд Т.А. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі №908/1576/18, за результатами якої змінено склад судової колегії на головуючого суддю: Білецьку Л.М., суддів: Парсунікова Ю.Б., Коваль Л.А.

18.04.2019 року розгляд справи відкладено на 29.05.2019 року.

29.05.2019 року розгляд справи відкладено на 08.07.2019 року.

Розпорядженням керівника апарату суду від 08.07.2019 року, у зв`язку з відпусткою судді Коваль Л.А. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі №908/1576/18, за результатами якої змінено склад судової колегії на головуючого суддю: Білецьку Л.М., суддів: Парсунікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.

В судовому засіданні представники позивача та відповідача надали пояснення по справі та навели обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.

Представник третьої особи не скористався своїм правом бути присутнім у судовому засіданні, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином.

08.07.2019 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Запорізької області від 27.12.2019 у справі №908/1576/18 слід залишити без змін.

Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

05.10.2016 року, приблизно о 21-06 години, у темний час доби водій пасажирського автобуса "Volkswagen LT 35". державний реєстраційний номер номер НОМЕР_2 , здійснював рух по маршруту № 120 "Дніпро - Бердянськ".

В районі 139 км автодороги "Енергодар - Василівка - Бердянськ" у Приморському районі Запорізької області водій ОСОБА_2 , проявив неуважність, яка виявилась у злочинній недбалості (не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити), та не виконав згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження механізму дорожньо-транспортних пригод № 9-1008 від 25.01.2017 року, проведеної Запорізьким НДЕКЦ МВС України, вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (ПДР),:

п. 10.1 "Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху";

п. 11.3 "На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу", внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу для руху, яка позначена дорожньою розміткою 1.5 ПДР "Поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають дві або три смуги. Позначає межі смуг руху, за наявності двох і більше смуг, призначених для руху в одному напрямку", по якій у зустрічному йому напрямку здійснював рух автомобіль "УАЗ" модель 315195 - 030 ЗНГ , державний реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_3 , де сталося зіткнення вказаних транспортних засобів.

По даному факту було відкрито кримінальне провадження № 1-кп/З26/58/2017, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000859 від 06 жовтня 2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

У зв`язку з тим, що позивачу була нанесена матеріальна шкода, а саме: пошкоджено належний йому автомобіль марки "УАЗ" модель 315195 - 0303 НГ , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 на суму 106 465 грн. 43 коп., він був змушений звернутися з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 105 971 грн. 00 коп. матеріальної шкоди.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 21 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 6 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Суд важав, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував зверненням страхувальника до ПАТ СК "Провідна" з заявою про виплату страхового відшкодування, не надано відповідного страхового акту, та договору страхування, наказ на здійснення виплати страхового відшкодування страхувальникові у розмірі 65 028 грн. 20 коп., не зазначено суму франшизи, якщо така є (франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ст. 9 Закону України "Про страхування"), однак колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, оскільки здійснення позивачу виплати страхового відшкодування у розмірі 65 028,20 грн. сторонами визнається, а відтак дана обставина не підлягає доказування в силу ст. 75 ГПК України.

Відповідно до ст. 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, крім загальних підстав, відповідальність суб`єкта господарювання за шкоду настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з особою до якої подано позов у трудових відносинах, і шкода заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Суд зазначає, що доказом вини особи в скоєнні ДТП є постанова суду якою встановлено факт вини особи у скоєні ДТП або про притягнення до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду, що на момент розгляду справи позивачем не надано доказів вини ОСОБА_2 , який перебуває у трудових відносинах з ФОП Гончар С.О. (відповідачем) в скоєнні ДТП, зокрема суду не надано постанову суду якою встановлено факт вини особи у скоєні ДТП.

Так, відповідно до ухвали Приморського районного суду Запорізької області від 21.06.2017 р. клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідує за № 0000859 від 06 жовтня 2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - задоволено. Звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000859 від 06 жовтня 2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим згідно із ст. 46 КК України. Цивільний позов ТОВ "ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ" до СПД Гончар Сергія Олександровича , ОСОБА_2 про стягнення шкоди, спричиненої в результаті ДТП. в розмірі 150 000 грн., на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України - залишено без розгляду. Цивільний позов ОСОБА_3 до ФОП Гончар Сергія Олександровича , ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, в розмірі 41 950 грн., на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України - залишено без розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи, що ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 21.06.2017 р (т.1 а.с. 32-37), встановлено вину ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, безпідставним є посилання суду першої інстанції на відступіть вини ОСОБА_2 у скоєнні ДТП та спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 ЦК України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2 статті1166 ЦК України).

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1. Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. 2. Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). 3. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. 4. Вина особи, що завдала шкоду.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Оскільки, позивачем не було надано доказів в обгрунтування завленої до стягнення суми матеріальної шкоди в розмірі 105 971, 00 грн., суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Довід скаржника стосовно того, що позивач правомірно звернувся до страхової компанії для відшкодування шкоди в межах, визначеної договором, суми страхового відшкодування та до відповідача в частині різниці, якої недостатньо для компенсації спричиненої матеріальної шкоди слід зазначити наступне.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За змістом ст.ст. 9, 22 - 31, 35, 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Отже, до винної в ДТП особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, в силу ст. 1194 ЦК України покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність, як на власника джерела підвищеної небезпеки - учасника ДТП, яка наступає лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди.

Згідно з Полісом ОСЦПВ серія АВ №9604428 від 14.06.2016 року цивільно - правова відповідальність ФОП Гончар С.О. , як власника наземного транспортного засобу була застрахована у Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Провідна».

Відповідно до п.4 Полісу ОСЦПВ серія АВ №9604428 від 14.06.2016 року страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого , за заподіяну шкоду становить 100 000, 00 грн.

Так, відповідно до звіту № 138 про оцінку автомобіля УАЗ-НГ реєстраційний номер НОМЕР_4 від 24.01.2017 року вартість матеріальної шкоди, нанесеного власнику автомобіля УАЗ-НГ реєстраційний номер НОМЕР_4 в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, станом на 11.11.2016 року складає з ПДВ 78 033,84 грн, без ПДВ 65028, 20 грн.

Відповідно до п. 4.3 Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу - відновлювальний ремонт та визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу (далі за текстом - КТЗ) здійснюється на принципах: а) відновлення права особи користуватися КТЗ у тому технічному стані та з такими ж можливостями, які мали місце до пошкодження; б) технічної можливості відновлювального ремонту; в) економічної доцільності відновлювального ремонту. Якщо відновлювальний ремонт є технічно неможливим чи економічно недоцільним (необгрунтованим) КТЗ вважається фізично знищеним.

Крім того, в п.3.7 Звіту №138, де У - збиток; КТЗ - колесний транспортний засіб; С- ринкова вартість КТЗ; Свр - вартість відновлювального ремонту без врахування значення коефіцієнта фізичного зносу; Сврз- вартість відновлювального ремонту з врахування значення коефіцієнта фізичного зносу; ВТВ - величина втрати товарної вартості КТЗ зазначено наступне:

Для визначення вартості матеріального збитку (У), заподіяної власнику КТЗ, застосовуємо витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту.

Вартість матеріального збитку (У), заподіяної власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижченаведених умов:

а) якщо, незважаючи на принцип внесення і найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ (Свр) не менше за нього ринкову вартість;

б) якщо, сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менш ринкової вартості КТЗ за умови, що С менше Свр.

Згідно вимог н.8.2 "Методики" для визначення розміру матеріальної шкоди (У), проводимо такі дії:

а) порівняємо суму вартості відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ(Свр) з його ринковою вартістю (С).

В даному випадку вартість відновлювального ремонту КТЗ Свр = 106345,43 грн. менше ринкової вартості С - 195075,9 грн.

б) порівняємо суму вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТС (Сврз) і ВТВ з його ринковою вартістю (С).

В даному випадку сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТС Сврз = 78033,84 грн. і ВТВ = 0 грн. менша ринкової вартості С = 195075,9 грн.

в) встановлений факт дає можливість відновлення КТЗ відповідно до вимог технічних умов виробника.

З вищенаведеного п.3.7 Звіту № 138 вбачається, що експертом було встановлено факт можливості відновлення КТЗ, що спростовує твердження скаржника про те, що автомобіль відновленню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, Приватним акціонерним товариством страхова компанія «Провідна» завдані позивачу збитки відшкодовані в у розмірі 65028,20 грн., тобто позивач у повному обсязі отримав страхове відшкодування, яке відповідно до наданого ним Звіту №138, покриває завдані збитки та дає змогу відновити транспортний засіб.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які могли б підтвердити, що відновлювальний ремонт транспортного засобу позивача є технічно неможливим чи економічно недоцільним.

Враховуючи, що скаржником не доведено недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.

Права позивача не порушено.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 277 ГПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права, знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження, але враховуючи що ці порушення не є обов`язковою підставою для скасування рішення і це не призвело до неправильного вирішення справи, та з огляду на те, що позивачем не доведено обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду від 27.12.2018 року у справі №908/1576/18 без змін

Судові витрати.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОХОРОННИЙ ХОЛДІНГ" на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.12.2018 у справі №908/1576/18 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 27.12.2018 у справі №908/1576/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 15.07.2019 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Судді Ю.Б. Парусніков

Т.А. Верхогляд