РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.07.2019Справа № 910/5001/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФА-ЛТД"
до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"
про розірвання договору поруки.
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Коновалов С.О.
Представники сторін:
від позивача:Петраш С.А. - представник за довіреністю;
від відповідача:Романченко Т.В. - представник за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СОФА-ЛТД" (надалі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (надалі - відповідач, Банк) про розірвання з 03.11.2016 договору поруки № 4С13268И/П, укладеного 25.10.2016, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "СОФА-ЛТД" та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк". Проте після виконання позивачем основного зобов`язання за вказаними кредитними угодами Банком у порушення умов спірного договору поруки не було передано поручителю відповідних документів за наслідками виконання останнім цього зобов`язання. Зважаючи на те, що такими неправомірними діями Банку були істотно порушені умови договору поруки та завдано позивачу, на його думку, суттєвої шкоди, Товариство, посилаючись на статті 509, 526, 530, 610, 627, 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просило суд розірвати з 3 листопада 2016 року укладений між сторонами договір поруки № 4Я13815И/П від 25.10.2016.

Також, до вказаної позовної заяви позивачем було долучено клопотання від 15.04.2019, в якому останній просив витребувати у відповідача ряд доказів, зокрема, документи, що підтверджують акредитацію Центру Сертифікації Ключів Банку, рішення центрального засвідчувального органу про акредитацію Центру Сертифікації Ключів Банку та свідоцтво про акредитацію Центру Сертифікації Ключів Банку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 відкрито провадження в справі № 910/5001/19, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 24.05.2019.

24.05.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити позивачу в задоволенні його вимог з огляду на їх необґрунтованість. Також у цьому відзиві відповідач просив суд поновити йому процесуальний строк для подання відзиву.

24.05.2019 позивач звернувся до суду із заявою про уточнення реквізитів документу та виправлення технічної помилки (описки) позовної заяви та клопотання про витребування доказів.

Судом вирішено задовольнити клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву, про що вказано у відповідній ухвалі суду.

28.05.2019 відповідачем через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) суду надано пояснення щодо клопотання позивача про витребування доказів.

11.06.2019 позивачем через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) суду подано відповідь на відзив, у якому позивач вказав на те, що відповідач істотно порушив умови Договору, не надаючи позивачеві можливість отримання майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕГІНА".

В судовому засіданні, що відбулось 14.06.2019 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, про що відображено в ухвалі суду від 14.06.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 12.07.2019.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СОФА-ЛТД", як поручителем, та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого Акціонерне товариство Комерційним банком "ПРИВАТБАНК", як кредитором, був укладений договір поруки №4С13268И/П, за умовами якого позивач поручився перед відповідачем за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕГІНА" зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом за кредитними договорами № 4С13268И від 22.04.2013 та від 13.01.2014 №4С14006И.

За умовами пункту 17 договору, даній договір було укладено/підписано сторонами із використанням електронного цифрового підпису (печатки) із посиленим сертифікатом ключа Акредитованого Центру Сертифікації Ключів публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" у порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 03.06.2016, укладеної між сторонами.

У пункті 3 договору передбачено, що поручитель ознайомлений з умовами вищезазначених кредитних договорів.

Відповідно до пункту 4 договору, у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники в сумі заборгованості за кредитом та в сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору.

За змістом пунктів 5-6 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитними договорами, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов`язання. Поручитель зобов`язаний виконати обов`язок, зазначений у письмовій вимозі кредитора, протягом 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної у пункті 5 цього договору.

До поручителя, який виконав обов`язки боржника за кредитним договором, переходять усі права кредитора за кредитним договором і договором (ам) застави (іпотеки), укладеним у цілях забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов`язання (пункт 8 наведеного правочину).

Пунктом 10 оспорюваної угоди встановлено, що кредитор зобов`язаний, у випадку виконання поручителем обов`язку боржника за кредитним договором, передати поручителю протягом 5 робочих днів з моменту виконання обов`язків належним чином посвідчені копії документів, які підтверджують обов`язки боржника за кредитним договором.

У пункті 12 оскаржуваного правочину його сторони дійшли згоди, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, становить 5 років.

Так, згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частин 1, 2 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частиною 1 статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина 2 вищенаведеної статті).

В обґрунтування своєї позовної заяви Товариство посилалося на те, що у зв`язку з невиконанням товариством з обмеженою відповідальністю "СЕГІНА" своїх грошових зобов`язань перед кредитором за кредитними договорами № 4С13268И від 22.04.2013 та від 13.01.2014 №4С14006И, позивачем, як поручителем за спірним договором, було погашено заборгованість боржника перед кредитором з повернення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 307 522 219,01 грн.

На підтвердження наведених обставин позивачем було надано суду копії відповідних платіжних доручень № 363 від 26.10.2016 на суму 276 507 425,34 грн. та №364 від 26.10.2016 на суму 31 014 793,67 грн.

Проте Банком, в порушення передбачених договором поруки положень не було виконано зобов`язання щодо передачі Товариству належним чином засвідчених копій документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитними договорами.

Наведені обставини, які, на думку позивача, свідчать про істотне порушення відповідачем умов оскаржуваного договору та підтверджують завдання Товариству суттєвої шкоди, стали підставою для звернення останнього до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Пунктом 14 договору поруки передбачено, що дострокове розірвання цього договору здійснюється за письмовою згодою сторін.

Статтею 654 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно з частиною 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина 2 статті 651 ЦК України).

Отже, приписи статті 651 ЦК України пов`язують можливість розірвання договору у зв`язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Поняття істотності порушення договору розкривається за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відтак, істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року в справі № 908/491/17.

До інших критеріїв істотності порушення договору законом віднесено розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2018 року в справі № 924/522/17.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проте, всупереч вимогам наведених вище правових норм, позивачем належними та допустимими доказами не було доведено того, що невиконання відповідачем зобов`язань з передання копій документів, які підтверджують обов`язок боржника за кредитними договорами, значною мірою позбавило Товариство того, на що воно розраховувало при укладенні спірного договору поруки.

Крім того, позивачем не було надано суду і доказів звернення до відповідача з відповідною вимогою про надання таких документів, які підтверджують обов`язки боржника за кредитними договорами, а також доказів висловлення відповідачем відмови від передання таких документів.

Суд також звертає увагу на те, що наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про розірвання договору у зв`язку з істотним порушенням другою стороною умов цього договору пов`язується також з наявністю шкоди, завданої цим порушенням другою стороною зазначеного правочину.

Проте у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про завдання Товариству шкоди внаслідок не передання кредитором документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитними договорами.

Разом із тим, статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Відповідно до частини 2 статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

За приписами частини 1 цієї статті після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника.

Водночас наслідки, передбачені цією нормою, настають лише у разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини 1 статті 512 вказаного Кодексу, яка передбачає подібний спосіб заміни кредитора у зобов`язання внаслідок виконання обов`язку боржнику поручителем.

Проте часткове виконання поручителем зобов`язання за кредитним договором не породжує переходу до нього прав кредитора за цим договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 910/21035/17.

У той же час Товариством не було надано суду також і належних та допустимих доказів виконання ним обов`язку боржника за кредитними договорами від 22.04.2013 № С13268И та від 13.01.2014 №4С14006И у повному обсязі, що передбачений зазначеними правочинами. Наведені обставини також свідчать про необґрунтованість вимог Товариства.

Крім того, за змістом статей 15, 16 ЦК України та статті 20 ГК України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством). Відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до положень ГПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів позивача покладено саме на цього суб`єкта.

У рішенні Конституційного суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Суд зазначає, що під поняттям порушеного права слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Враховуючи викладене, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, свідчить про відсутність правових підстав для задоволення відповідних позовних вимог.

Проте позивачем не було доведено суду факту порушення, оспорювання або невизнання його суб`єктивних прав чи охоронюваних законом інтересів Банком, що також свідчить про безпідставність вимог Товариства.

Крім того, у своєму позові Товариство просило суд розірвати спірний договір поруки з 03 листопада 2016 року.

За змістом частини 3 статті 653 ЦК України договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 188 ГК України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Проте позивачем у встановленому законом порядку не було обґрунтовано можливості розірвання спірного договору з дати, що передує зверненню Товариства до суду з даним позовом, прийняття рішення у даній справі та набрання ним законної сили.

За таких обставин, з огляду недоведеність позивачем наявності підстав для розірвання договору поруки в судового порядку, вимоги Товариства з підстав, заявлених у позовній заяві, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2. ч. 5. ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1. ст. 256, ст. 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФА-ЛТД" відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 17.07.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко