ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/2261/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Браславець Ю.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 про повернення зустрічної позовної заяви

у справі №910/2261/19 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Профітранс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс"

про стягнення 239 157, 76 грн.

В судовому засіданні 17.07.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/2261/19 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Профітранс" про визнання договору недійсним повернуто заявнику.

Ухвала обґрунтована поданням зустрічної позовної заяви з порушенням вимог частин першої та другої статті 180 ГПК України.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс" 26.04.2019 звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити до Господарського суду м. Києва для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального права (ст.ст. 174, 180 ГПК України).

Апелянт зазначає про помилковість висновків суду, що доводи відповідача у відзиві на позовну заяву та в зустрічній позовній заяві суперечать один одному. В порушення норм ГПК України суд аналізує можливість задоволення позову, а не вирішує питання про прийняття зустрічної позовної заяви.

Щодо відсутності прохальної частини в зустрічному позові апелянт зазначає, що вимоги ст. 164 ГПК України не містять чіткої структури процесуального документа, а відтак учасники справи вільні у викладенні своїх міркувань та вимог.

На переконання скаржника, несплата судового збору не є підставою для повернення зустрічної позовної заяви, а є підставою для залишення заяви без руху та надання часу заявнику для усунення недоліків, шляхом сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Скаржник вказує, що оскаржувана ухвала не містить аргументів та посилань на норми процесуального законодавства, якими керувався суд при поверненні зустрічного позову, посилання суду на ст.ст. 180, 234, 235 ГПК України не дають з`ясувати реальні причини повернення зустрічного позову, що є порушенням права на справедливий суд у світлі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

03.07.2019 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Профітранс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема викладено клопотання про поновлення строку на подання відзиву.

Відповідно до приписів ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Профітранс" про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач за зустрічним позовом заперечує щодо її доводів, просить її відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. Зазначає, що в апеляційній скарзі відсутній опис порушень чинного законодавства, допущених судом першої інстанції, відсутні докази протиправності застосування судом норм чинного законодавства.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 17.05.2019 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 у справі №910/2261/19 апеляційну скаргу залишено без руху, з огляду на неподання належних доказів сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 у справі №910/2261/19 поновлено ТОВ "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс" строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 ч. 1 ст. 256 ГПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Враховуючи те, що предметом апеляційного перегляду наразі є ухвала про повернення зустрічної позовної заяви у справі (п.6 ч.1 ст. 255 ГПК України), яка входить до визначеного у ч. 2 ст. 271 ГПК України переліку та з огляду на відсутність обставин справи, що зумовлюють необхідність розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Профітранс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс" про стягнення 293 157,76 грн., з яких 211 213,60 грн. основного боргу, 49 490,16 грн. пені, 7 220,53 грн. 3% річних, 25 233,47 грн. інфляційних втрат.

Позов обґрунтовано невиконанням відповідачем умов Договору поставки № 12/09/16 від 12.09.2016 в частині неповної оплати поставленого позивачем відповідачу товару на підставі двох видаткових накладних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 відкрито провадження у справі № 910/2261/19, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

03.04.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс" надійшов відзив на позовну заяву, в якому він підтверджує, що ним підписано обидві видаткові накладні, на підставі яких позивачем пред`явлено позовні вимоги, та вказує, що позивачем поставлено не той товар та не в тій кількості, яка була передбачена договором поставки №12/09/16 від 12.09.2016. Також позивач заперечує проти нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат.

04.04.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс" надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "Профітранс" про визнання недійсним договору поставки товару № 12/09/16".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/2261/19 зустрічну позовну заяву повернуто заявнику на підставі ч. 6 ст. 180 ГПК України.

Вирішуючи питання про повернення зустрічної позовної заяви, місцевий господарський суд дійшов висновку, що доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс", викладені в письмовому відзиві на позовну заяву та в зустрічній позовній заяві суперечать один одному.

Судом першої інстанції зазначено, що навіть за умови задоволення зустрічного позову про визнання договору поставки недійсним, судом враховано, що сторонами не заперечується факт поставки за двома спірними видатковими накладними та факт часткової оплати товару відповідачем, з огляду на що задоволення зустрічного позову не виключить ні повністю, ні частково задоволення первісного позову.

При цьому, Договір поставки № 12/09/16 підписано між сторонами 12.09.2016, спірні поставки відбулись в жовтні, грудні 2017, проте, лише в квітні 2019 відповідачем пред`явлено вимоги з обґрунтуванням неукладеності та недійсності вказаного договору, лише після звернення позивача з позовом про стягнення грошових коштів за таким договором.

Судом додатково зазначено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс" не подано жодного доказу оплати судового збору за подання зустрічного позову, що суперечить приписам ГПК України.

Колегія суддів вважає такі висновки місцевого господарського суду передчасними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Зокрема, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Частиною 1 статті 180 ГПК України передбачено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Частиною 6 ст. 180 ГПК України визначено, що зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 178 ГПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідно до частини 8 статті 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Статтею 113 ГПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно зі статтею 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку.

Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця.

Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію тільки в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 про відкриття провадження у справі встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали.

Відповідно до наявного в матеріалах справи (а.с. 3) рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 про відкриття провадження у справі уповноважений представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс" отримав 19.03.2019.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії поштового конверту (а.с. 55), зустрічний позов відповідачем було подано 02.04.2019, тобто з додержанням вищевказаних строків, передбачених ч. 1 ст. 180 ГПК України.

Частиною 2 статті 180 ГПК України передбачено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Місцевим господарським судом зазначено наступне:

- доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс" викладені в письмовому відзиві на позовну заяву та в зустрічній позовній заяві суперечать один одному;

- навіть за умови задоволення зустрічного позову про визнання договору поставки недійсним, судом враховано, що сторонами не заперечується факт поставки за двома спірними видатковими накладними та факт часткової оплати товару відповідачем, з огляду на що задоволення зустрічного позову не виключить ні повністю ні частково задоволення первісного позову;

- Договір поставки № 12/09/16 підписано між сторонами 12.09.2016, спірні поставки відбулись в жовтні, грудні 2017, проте, лише в квітні 2019 відповідачем пред`явлено вимоги з обґрунтуванням неукладеності та недійсності вказаного договору лише після звернення позивача з позовом про стягнення грошових коштів за таким договором.

Не здійснивши аналіз зустрічного позову на предмет його взаємопов`язаності з первісним позовом та доцільності його спільного розгляду з первісним, судом фактично розпочато його розгляд по суті та аналіз неможливості задоволення зустрічного позову на стадії вирішення питання щодо прийняття його до спільного розгляду з первісним позовом.

Колегія суддів враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 922/1469/18, де зазначено, що взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у такому:

- обидва позови взаємно пов`язані і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору. Взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах;

- вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись;

- задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.

З матеріалами справи вбачається, що предметом первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Профітранс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс" є стягнення 293 157,76 грн. заборгованості за договором поставки товару №12/09/16 від 12.09.2016, з яких 211 213,60 грн. основного боргу, 49 490,16 грн. пені, 7 220,53 грн. 3% річних, 25 233,47 грн. інфляційних втрат.

Первісний позов обґрунтовано невиконанням відповідачем умов Договору поставки № 12/09/16 від 12.09.2016 в частині неповної оплати поставленого позивачем відповідачу товару на підставі двох видаткових накладних.

У зустрічному позові Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс" зазначає про недійсність Договору поставки № 12/09/16 від 12.09.2016, з підстав його невідповідності нормам чинного законодавства.

Зустрічний позов обґрунтовано відсутністю погодження істотних умов договору поставки, передбачених нормами ст.ст. 266-271 ГК України, ст.ст. 669-692 ЦК України, що відповідно до ст. 180 ГК України, на думку відповідача, свідчить про його неукладеність.

В обґрунтування такого способу захисту порушеного права, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс" посилається на висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 14.01.2002.

Враховуючи положення частини другої статті 180 ГПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду.

Взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Отже, задоволення зустрічного позову про визнання договору поставки №12/09/16 від 12.09.2016 недійсним, може виключити можливість задоволення первісного позову про стягнення заборгованості за товар, поставлений відповідно до умов вказаного договору, як вважає позивач, та можливість стягнення штрафних санкцій і пені, передбачених договором.

Одночасно, судом першої інстанції вірно встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс" до зустрічної позовної заяви не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі за подання зустрічного позову, що суперечить приписам ГПК України.

Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

У свою чергу, частина 1 ст. 174 ГПК України містить положення, відповідно до якого суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 5 ст. 174 ГПК України визначено вичерпний перелік підстав для повернення позовної заяви, і таких підстав як несплата судового збору, відсутність прохальної частини позову визначена частина статті не містить.

Отже, встановивши, що до зустрічної позовної заяви не подано документів, що підтверджуються сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі, місцевий господарський суд повинен був залишити таку заяву без руху, та надати заявнику строк для усунення зазначених недоліків.

З огляду на викладене, помилковим є висновок місцевого господарського суду про подання зустрічної позовної заяви з порушенням вимог частин першої та другої ст. 180 ГПК України та повернення зустрічної позовної заяви на підставі частини 6 статті 180 ГПК України, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 03.07.2014 зазначено, що ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Принцип рівності сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом".

Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі "Скорик проти України" Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачених статтею 6 Конвенції. Суд також зазначив, що мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

У справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 та в рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс" з підстав, викладених у ній, підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/2261/19 про повернення зустрічної позовної заяви підлягає скасуванню з передачею справи до Господарського суду міста Києва в частині вирішення питання щодо можливого прийняття зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс" до розгляду та відкриття провадження.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, п. 6 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/2261/19 про повернення зустрічної позовної заяви задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/2261/19 про повернення зустрічної позовної заяви скасувати.

3. Справу №910/2261/19 направити до Господарського суду міста Києва в частині вирішення питання щодо можливого прийняття зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Бенефіс" до розгляду та відкриття провадження.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 22.07.2019.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко