ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/625/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька інвестиційна компанія", вул. Січових Стрільців 78, м. Івано-Франківськ, 76018

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська будівельна компанія" вул. Січових Стрільців 78-Д, м.Івано-Франківськ,76018

про: стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 66685,00 грн.

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Галицька інвестиційна компанія" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська будівельна компанія" про стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди №1 від 01.05.2018 в сумі 66685,00 грн., з яких: 59101,72 грн. - основний борг, 587,78 грн. - три відсотки річних, 6995,05 грн. - пеня.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька інвестиційна компанія" (вх. № 11311/19) прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі; відповідно до приписів ст. 252 ГПК України, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідачу строк для подання заяви у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з відповідним обґрунтуванням (ухвала про відкриття провадження у справі від 13.06.2019).

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди № 1 від 01.05.2018 в частині орендної плати внаслідок чого в останнього виникла заборгованість в сумі 59101,72 грн.; з огляду на прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідачу до стягнення пеню в сумі 6995,05 грн. та 3 % річних в сумі 587,78 грн.

Позивач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі ухвалою суду від 13.06.2019; інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних у матеріалах справи, на час розгляду справи по суті позивачем суду не надано.

Позиція відповідача.

Згідно з ухвалою про відкриття провадження у справі від 13.06.2019 суд встановив відповідачу строк до 15 днів з дня отримання цієї ухвали для надання суду відзиву на позовну заяву і всіх наявних у нього доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 19.06.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Станом на 17.07.2019 відповідач відзиву на позов або будь-яких заперечень на позов не надіслав.

Як вбачається із ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Обставини встановлені судом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.

01 травня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Галицька інвестиційна компанія" (далі - Орендодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатська будівельна компанія" (далі - Орендар) уклали договір оренди №1 (далі -договір).

Відповідно до п. 1.1 цього договору, орендодавець надає, а орендар отримує в строкове платне користування нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 27,6 м2. Передача орендареві майна в користування майна підтверджується актом прийому-передачі, який підписується сторонами та є невід`ємною частиною даного договору (додаток 1) (п.1.2. договору). Плата за оренду та інші платежі. Порядок розрахунків визначені в розділі 2 Договору.

Пунктом 2.2. сторони погодили, що орендна плата складає 100 грн. за 1 м2.

Орендна плата вноситься орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця в наступному порядку: пізніше 10 числа кожного місяця, на підставі виставлених рахунків (п.2.3. Договору). Згідно пунктів 2.4, 2.5. Договору Орендар сплачує комунальні послуги (тепло, електроенергію, водовідведення, вивіз сміття). Розмір орендної плати не включає в себе вартість комунальних послуг. У відповідності до п.8.1. цей Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 01 травня 2019 року включно. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії, про його припинення не було письмово заявлено однією із сторін. Якщо сторони після спливу терміну дії Договору продовжують співпрацювати в сфері визначеній розділом 1 цього договору та не заявляють про зміну або припинення умов договору, вважається, що даний договір пролонгується на один рік без укладення окремої письмової угоди про таке. На виконанням умов договору сторони підписали акт прийому-передачі нежитлових приміщень в оренду, згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв відповідно до умов договору частину нежитлового приміщення, загальною площею 27,6 м2, за адресою: АДРЕСА_1 . Приміщення в хорошому стані. Відповідно до умов договору позивач направляв відповідачу акти наданих послуг, копії яких приєднані до матеріалів справи. В порушення умов договору, відповідач прийняті на себе договірні зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 59101,72 грн. В матеріалах справи наявний лист відповідача вих. № 01/03 від 13.03.2019 в якому останній гарантує позивачу, до 31 березня 2019 року, погасити заборгованість по Договору оренди №1 від 01.05.2018 року, проте, ТОВ Карпатська будівельна компанія" свої гарантійні зобов`язання не виконало. 31.05.2019 сторони підписали Акт звірки взаємних розрахунків, згідно якого станом на 31.05.2019 борг відповідача становить 59101,72 грн.; копія акта приєднана до матеріалів справи. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, позивач нарахував останньому пеню і три відсотки річних та звернувся за захистом свого порушеного права до господарського суду.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення. Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору оренди нежитлового приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України). На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.173,174 ГК України). Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Вказані приписи кореспондуються з ч. 1 ст. 759 ЦК України. Частиною 1 статті 286 ГК України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України). Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму (ч. 2 ст. 762 ЦК України). Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України). Згідно з ст.525,526,530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлений факт неналежного виконання орендарем договірних зобов`язань з оплати орендних платежів. Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями статті 625 чинного Цивільного кодексу України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язанння, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Факт порушення виконання зобов`язання підтверджується матеріалами справи, отже вимоги позивача щодо стягнення 3% річних за період прострочення в сумі 587,78 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно нарахування та заявлення до стягнення пені господарський суд зауважує наступне.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України). За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пеня, за визначенням ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. З ч.1 ст.547 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

За змістом ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Тобто, пеня стягується тільки у тому разі, коли її розмір визначено в договорі. Наразі, умовами спірного правочину не визначено розміру пені, що підлягає оплаті у разі порушення виконання грошового зобов`язання. Інших додатків до спірного правочину матеріали справи не містять. Таким чином, оскільки контрагентами не було визначено відповідальність відповідача у формі пені у разі несвоєчасного виконання грошового зобов`язання (порядок її сплати та розмір), господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені в сумі 6995,05 грн. Суд зазначає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом. Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України). Cудом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку з оплати орендної плати та плати за комунальні послуги не виконав, обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не навів, доказів виконання зобов`язання не надав, доводи позивача не спростував, заборгованість в сумі 59101,72 грн. визнав шляхом підписання акту звірки взаємних розрахунків. За наведених обставин та правових норм, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача основної заборгованість в сумі 59101,72 та трьох відсотків річних в сумі 587,78; суд відмовляє в частині позовних вимог про стягнення пені в сумі 6995,05 грн.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За поданий позов позивач сплатив судовий збір у розмірі 1921 грн.

Враховуючи часткове задоволення позову, судовий збір в сумі 1719,30 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача, а судовий збір в сумі 201,70 грн. покласти на позивача.

Керуючись статтями 74-80, 129, ч.9 ст. 165, 232, 236, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька інвестиційна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська будівельна компанія" про стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди нерухомого майна від 01.05.2018 в сумі 66685,00 грн., з яких: 59101,72 грн. - основний борг, 587,78 грн. - три відсотки річних, 6995,05 грн. - пеня задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська будівельна компанія", вул. Січових Стрільців 78-Д, м.Івано-Франківськ,76018 (ідентифікаційний код 38163336) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька інвестиційна компанія", вул. Січових Стрільців 78, м. Івано-Франківськ, 76018 (ідентифікаційний код 34078394) - заборгованість в сумі 59101,72 (п`ятдесят дев`ять тисяч сто одна гривня сімдесят дві копійки), три відсотки річних в сумі 587,78 (п`ятсот вісімдесят сім гривень сімдесят вісім копійок) та 1719,30 (одну тисячу сімсот дев`ятнадцять гривень тридцять копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька інвестиційна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська будівельна компанія" про стягнення пені в сумі 6995,05 (шість тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять гривень п`ять копійок) відмовити.

Судовий збір в сумі 201,70 (двісті одна гривня сімдесят копійок) покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне рішення складено 17.07.2019

Суддя Л.М. Неверовська