ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.07.2019р. Справа №905/936/19

за позовом Державного підприємства «Шахта ім. М.С.Сургая», м.Вугледар

до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м.Лиман

про стягнення збитків сумі 31095,11 грн.

Суддя Г.В. Левшина

при секретарі судового засідання Купченко Р.В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Державне підприємство «Шахта ім. М.С.Сургая», м.Вугледар, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м.Лиман, про стягнення збитків в сумі 31095,11 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на залізничні накладні №52988268 від 23.11.2018р., №53331401 від 13.12.2018р., №47155627, комерційні акти №463003/199/577 від 26.11.2018р., №482004/8/2 від 04.01.2019р., довідку про вартість вугілля від 12.03.2019р., посвідчення про якість рядового вугілля (продуктів збагачення) №237 від 27.11.2018р., №201 від 13.12.2018р., договір №10651/ЦТЛ-2018 про надання послуг від 16.02.2018р., договір поставки рядового вугілля №02-16/ВР від 29.07.2016р. та додаткову угоду №20-12/18 від 20.12.2018р. до нього, специфікації №11/18-1 від 31.10.2018р. та №12/18-1 від 30.11.2018р. до договору №02-16/ВР від 29.07.2016р., розрахунок знижок/надбавок ціни та вартості вугілля №б/н від 12.03.2019р.

Відповідач у відзиві на позовну заяву №2022/705 від 11.05.2019р. заперечив проти позовних вимог, посилаючись на недоведеність позивачем факту, що вантаж не було частково втрачено під час перевезення. При цьому, відповідач посилається на те, що позивачем в порушення ст.115 Статуту залізниць України не надано належних та допустимих доказів отримання збитків, а саме, на відсутність документів на підтвердження оплати оспорюваного вантажу з додаванням податкової накладної.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

29.07.2016р. між Державним підприємством «Держвуглепостач» (покупець) та Державним підприємством «Шахта ім. М.С.Сургая» (постачальник) був укладений договір поставки рядового вугілля №02-16/РВ, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити покупцю рядове вугілля в асортименті, по реквізитах, з якісними характеристиками наведеними у відповідних специфікаціях до договору, які є невід`ємними частинами, а покупець зобов`язався прийняти вугілля, оплатити його вартість на умовах встановлених даним договором.

Згідно п.2.1 договору поставки рядового вугілля №02-16/РВ від 29.07.2016р. вугілля постачається залізничним транспортом у відкритих піввагонах рівномірно протягом місяця поставки (згідно планів перевезення) на умовах DDP - залізнична станція призначення (у редакції Інкотермс - 2000). Відвантаження вугілля залізничним транспортом відбувається за реквізитами, вказаними в специфікаціях до договору.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2016р. (п.9.1 договору поставки рядового вугілля №02-16/РВ від 29.07.2016р.).

Додатковою угодою №20-12/18 від 20.12.2018р. до договору поставки рядового вугілля №02-16/РВ від 29.07.2016р. сторони змінили та виклали п.9.1 розділу 9 договору «термін дії договору» у наступній редакції: « 9.1. Цей договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2019р. включно».

31.10.2018р. та 30.11.2018р. було укладено специфікації №11/18-1, №12/18-1 до договору №02-16/РВ від 29.07.2016р., в яких сторони дійшли згоди щодо виду, кількості, ціну товару, показники, строки поставки, строки відвантаження.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного Кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

16.02.2018р. між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (перевідник, відповідач) та Державним підприємством «Шахта ім. М.С.Сургая» (замовник, позивач) укладено договір №10654/ЦТЛ-2018 про надання послуг, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) ц вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за послуги.

Крім того, укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України, підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ст.6 Статуту залізниць України накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Як встановлено, за накладною №52988268 від 23.11.2018р. Державне підприємство «Шахта ім. М.С. Сургая» (надалі - вантажовідправник) зі станції відправлення Південнодонбаська Донецької залізниці відвантажило на адресу ПрАТ «ЦЗФ» Мирноградська» (надалі - вантажоотримувач) у вагоні №61827663 вантаж - вугілля кам`яне марки г - газовий.

При оформленні залізничної накладної №52988268 від 23.11.2018р. відправником у вагоні №61827663 вказано масу вантажу 64100 кг.

У вказаній накладній вантажовідправником зазначено, що навантаження навалом, вологість вантажу 6, 7%, поверхня вантажу нижче рівня бортів вагону, вантаж промаркований поздовжньою смугою білого кольору по всій довжині вагона. Вантаж розміщено й закріплено згідно з п.п. 2.3. гл.14 Додатка 3 до СМГС.

На станції призначення Покровськ Донецької залізниці 26.11.2018р. було складено комерційний акт №463003/199/577.

Відповідно до комерційного акту №463003/199/577 від 26.11.2018р. було проведено комерційний огляд вагону №61827663, що прибув за груповою накладною на 150т. електронних вагах №89 ст. Пологи (повірка 04.04.18) та встановлено, що фактична маса брутто вагона складає 81040 кг, тара вагона з перевізного документа 23900 кг, маса вантажу нетто за перевізним документом 64100 кг, фактична маса вантажу нетто 57140 кг, що менше документу на 6960 кг. У комерційному акті також вказано, що навантаження нижче бортів 40-50 см, навалом, маркування однією поздовжнього смугою білого кольору, не порушено. В перевізному документі в графі 20 маркування однією поздовжньою смугою білого кольору. Виїмки заглиблення відсутні. Перекоса кузова не має, люка закриті. Вагон у технічному стані справний.

У розділі Є міститься відмітка станції призначення Покровськ Донецької залізниці про те що, під час перевірки, різниці проти цього акту не виявлено.

Крім того, 13.12.2018р. за накладною №53331401 Державне підприємство «Шахта ім. М.С. Сургая» (надалі - вантажовідправник) зі станції відправлення Південнодонбаська Донецької залізниці відвантажив на адресу ПрАТ «ЦЗФ» Україна» (надалі - вантажоотримувач) у вагоні №67908384 вантаж - вугілля кам`яне марки г - газовий.

При оформленні залізничної накладної №53331401 від 13.12.2018р. відправником у вагоні №67908384 вказано масу вантажу 6200 кг.

У вказаній накладній вантажовідправником зазначено, що навантаження навалом, вологість вантажу 6, 7%, поверхня вантажу нижче рівня бортів вагону, вантаж промаркований поздовжньою смугою білого кольору по всій довжині вагона. Вантаж розміщено й закріплено згідно з п.п. 2.3 гл.14 Додатка 3 до СМГС.

На станції призначення Покровськ Донецької залізниці 04.01.2019р. було складено комерційний акт №482004/8/2.

Відповідно до комерційного акту №482004/8/2 від 04.01.2019р. було проведено комерційний огляд вагону №67908384 на 150-т статичних вагах станції, повірені 24.07.18р. та виявлено, що фактична маса брутто вагона склала 76400 кг, тара вагона з ПД 22400 кг, маса вантажу нетто 5400 кг, що менше документа на 8000 кг. У комерційному акті також вказано, що поверхня вантажу нижче бортів 50 см - 60 см, розрівнено, вкрито снігом, маркування під снігом не проглядається. Справа з 2 по 7 люка виїмка 800 см х 50 см - 100 см х 40 см - 60 см сніговий настил не порушено. Вагон бездвірний, люка зачинені, течі вантажу не має. Вагон прибув у технічному стані справний.

У розділі Є міститься відмітка станції призначення Покровськ Донецької залізниці про те що, під час перевірки вантажу , різниці проти цього акту не виявлено.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р., передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, комерційні акти повинні містити підписи трьох працівників залізниці. Однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складання комерційних актів й інших працівників залізниці.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 01.06.2018р. у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018р. у справі №910/11397/17.

Як вбачається з матеріалів справи комерційний акт №463003/199/577 від 26.11.2018р. підписаний: ДС - ОСОБА_1 , начальником вантажного району - Прокопенком Л.О., приймальником поїздів - Сердацовим О.В.

Комерційний акт №482004/8/2 від 04.01.2019р. підписаний: Зас. ДС - Ветошко Д.В., комерційним агентом - ОСОБА_2 , робітником станції - ОСОБА_3 . При цьому, у розділі Д вказаного комерційного акту також зазначено, що посада завідуючого вантажного двору по штату відсутня.

Згідно з п.9 Правил складання актів особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть встановлену законом відповідальність. Як вже встановлено судом, наявний в матеріалах справи комерційний акт в тому числі підписаний заступником начальником станції, отже своїм підписом зазначена посадова особа підтвердила викладені у ньому обставини.

Начальник станції та заступник начальника станції мають повноваження на підписання комерційних актів в силу прямої вказівки в п.10 Правил складання актів.

Правильність оформлення комерційних акт та їх дійсність сторонами не заперечується.

Таким чином, суд визнає наявні в матеріалах справи комерційні акти №463003/199/577 від 26.11.2018р., №482004/8/2 від 04.01.2019р. підписані належними особами у відповідності до п.10 Правил складання актів.

Згідно ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Ст.23 Закону «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно зі ст.110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Згідно зі ст.130 Статут залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст.133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

На залізничних накладних №52988268 від 23.11.2018р., №53331401 від 13.12.2018р. міститься переуступні написи, які свідчать про передачу права пред`явлення на позову від ПрАТ «ЦЗФ» Мирноградська» та ПрАТ «ЦЗФ «Україна» до ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», тобто від вантажоотримувача до вантажовідправника. Переуступні написи засвідчені підписами генерального і головного бухгалтера та скріплені печатками вантажоодержувача - ПрАТ «ЦЗФ» Мирноградська» та ПрАТ «ЦЗФ «Україна».

Згідно з ч.1 ст.31 Статуту залізниць України залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, іншого відповідачами не доведено.

Крім того, залізницею не було зроблено будь-яких зауважень до стану вагонів та вантажу і на проміжних станціях. Комерційні акти №463003/199/577 від 26.11.2018р., №482004/8/2 від 04.01.2019р. не містять відомостей про те, що вагони №61827663, №67908384 мають технічні несправності, які могли призвести до втрати вантажу.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

При цьому, відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не доведено, що недостача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що недостача вантажу виникла внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу на шляху слідування.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним доказом - комерційними актами №463003/199/577 від 26.11.2018р., №482004/8/2 від 04.01.2019р.

Вказані акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнаються судом належними доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В матеріалах справи наявний рахунок Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» (постачальник вантажу) №б/н від 12.03.2019р., з якого вбачається, що вартість вугілля марки Г (Г2) 0-200 який поставлявся до ЦЗФ Мирноградська становить - 1887,93 грн. з ПДВ за 1 т., до ЦЗФ України становить - 2244,39 грн. з ПДВ. за 1 т.

У зв`язку з чим, судом не приймається посилання відповідача на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження розміру дійсної вартості втраченого вантажу.

Положеннями Статуту залізниць України не передбачена необхідність додаткового надання податкової накладної, доказів оплати рахунку, тощо на підтвердження вартості втраченого вантажу.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

У графі 20 залізничних накладних №52988268 від 23.11.2018р., №53331401 від 13.12.2018р. «Найменування вантажу» зазначено, що спірний вантаж (вугілля кам`яне, марки г-газовий) навантажено нижче бортів з вологістю -7%.

Норми природної втрати та граничного розходження у визначені маси нетто встановлені п.27. Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції №862/5083 від 24.11.2000р., у яких закріплено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження для визначення маси нетто) для вугілля кам`яного у вологому стані становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах.

Недостача згідно вищезазначених комерційних актів у вагоні №61827663 складає 6960 кг., у вагоні №67908384 становить 8000 кг.

Перевіривши розрахунок вартості недостачі, здійснений позивачем, суд визнає його невірним, оскільки позивачем всупереч п.27 Правил видачі вантажу не враховано під час розрахунку відповідної недостачі вантажу норму природної втрати та граничного розходження у визначені маси вантажу.

За здійсненим судом перерахунком з урахуванням норм природної втрати мінерального палива, до якого відноситься вугілля кам`яне - 2%, оскільки останнє було відвантажено у стані 7% вологості, становить зокрема:

1) за залізничною накладною №52988268 від 23.11.2018р. у вагоні №61827663 - 10719,67 грн., за розрахунком: 64100 кг х 2% = 1282 кг; 6960 кг -1282 кг = 5678 кг; 5678 кг:1000 = 5,678 т; 5,678 т х 1887,93 грн. = 10719,67 грн., де:

64100 кг - маса нетто у вагоні №61827663;

6960 кг розмір недостачі за комерційним актом №463003/199/577 від 26.11.2018р.;

1282 кг норма природної втрати;

1887,93 грн. вартість 1 т вугільної продукції яка поставлялась ЦЗФ Мирноградській;

2) за залізничною накладною №53331401 від 13.12.2018р. у вагоні №67908384 - 15172,08 грн., за розрахунком: 62000 кг х 2% = 1240 кг; 8000 кг -1240 кг = 6760 кг; 6760 кг:1000 = 6,76 т; 6,76 т х 2244,39 грн. = 15172,08 грн., де:

62000 кг - маса нетто у вагоні №67908384;

8000 кг розмір недостачі за комерційним актом №482004/8/2 від 04.01.2019р.;

1240 кг норма природної втрати;

2244,39 грн. вартість 1 т вугільної продукції яка поставлялась ЦЗФ Україна.

Таким чином, загальна вартість недостачі вугілля у спірних вагонах становить 25891,75 грн.

Як наслідок, за результатами проведеного судом перерахунку збитків стягненню з відповідача на користь позивача підлягає збитки в сумі 25891,75 грн., а решта вимог щодо стягнення збитків в сумі 5203,36 грн. є неправомірною.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 120, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства «Шахта ім. М.С.Сургая», м.Вугледа до Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м.Лиман, про стягнення збитків в сумі 31095,11 грн., задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (84400, м.Лиман, вул.Привокзальна, буд.22, ) на користь Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» (85670, м.Вугледар, ) збитки в сумі 25891,75 грн., судовий збір в сумі 1599,55 грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 17.07.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 17.07.2019р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина