ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"10" липня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/3115/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача (стягувача) не з`явився,

від відповідача (боржника скаржника) Логовський В.В.,

від ВДВС Анісімова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Золота чайка на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області (вх. № 2-2851/19 від 13.06.2019 р.) в порядку ст. 339-342Господарського процесуального кодексу України по справі № 916/3115/17 за позовом Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси до Товариства з обмеженою відповідальністю Золота чайка про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 1143709,83 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Теплопостачання міста Одеси звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Золота чайка про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 1143709,83 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 26.02.2018 р. у справі № 916/3115/17 позов КП Теплопостачання міста Одеси до ТОВ Золота чайка про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 1143709,83 грн. задоволено, стягнуто з ТОВ Золота чайка на користь КП Теплопостачання міста Одеси заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 1143709,83 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 17155,65 грн. Крім того, вказаним рішенням суду надано ТОВ Золота чайка розстрочку виконання рішення суду щодо сплати стягнутої суми боргу в розмірі 1143709,83 грн. строком на 6 місяців шляхом її погашення за наступним графіком: з першого по п`ятий місяць по 190618,30 грн. щомісячно, шостий місяць 190618,33 грн.

28.03.2018 року на виконання вказаного судового рішення господарським судом Одеської області були видані відповідні накази про стягнення з ТОВ Золота чайка на користь КП Теплопостачання міста Одеси заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 1143709,83 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 17155,65 грн.

13.06.2019 р. від ТОВ Золота чайка до господарського суду Одеської області надійшла скарга на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області (вх. № 2-2851/19) в порядку ст. 339Господарського процесуального кодексу України, в якій скаржник вказує на неотримання постанови державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області про відкриття виконавчого провадження № 58721933, тим самим вказуючи на передчасність застосування до ТОВ Золота чайка заходів примусу у вигляді накладення арешту на майно та кошти підприємства.

Зокрема, скаржник у поданій скарзі вказує, що 07.06.2019 р. ТОВ Золота чайка звернулось до відділення Райффайзен Банку Аваль з приводу здійснення деяких розрахункових операцій, однак працівником фінансової установи Товариству було повідомлено, що на кошти підприємства, розміщені на його поточному рахунку, накладено арешт за постановою державного виконавця. При цьому, як стверджує скаржник, 10.06.2019 р. директором ТОВ Золота Чайка було подано до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області клопотання про ознайомлення з матеріалами провадження, в результаті чого було з`ясовано, що на примусовому виконанні державного виконавця Другого Київського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гуменюка В.В. перебуває виконавче провадження № 58721933 про стягнення з ТОВ Золота Чайка на користь КП Теплопостачання м. Одеси заборгованості за спожиту теплову енергію, постанову про відкриття виконавчого провадження було винесено 26.03.2019 р. Однак, за ствердженнями скаржника, матеріали виконавчого провадження не містять жодних документів та/або відомостей про надсилання та/або вручення вказаної постанови боржнику (відповідачу). При цьому скаржник зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 58721933 не надсилалась на адресу підприємства та не доводилась до його відома в інший спосіб. Проте, незважаючи на це, 17 квітня 2019 р. державним виконавцем Гуменюком В.В. було прийнято постанови про арешт майна боржника та про арешт його коштів, які були фактично виконані, в результаті чого на даний час заблоковано можливість ТОВ Золота Чайка щодо проведення розрахунків з постачальниками комунальних послуг. Крім того, як вказує скаржник, при накладенні арешту на майно та кошти боржника, розрахунку суми виконавчого збору та винагороди державного виконавця, останній виходив з того, що сума боргу ТОВ Золота Чайка складає 476798,62 грн., однак ця сума наразі є меншою, оскільки 21.05.2019 р. та 29.05.2019 р. боржником було проведено часткову оплату заборгованості.

Відтак, скаржник просить суд:

- скасувати постанову державного виконавця Другого Київського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гуменюка Валентина Вікторовича від 17.04.20019 р. про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 58721933;

- скасувати постанову державного виконавця Другого Київського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гуменюка Валентина Вікторовича від 17.04.20019р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 58721933.

За положеннями ч. 1 ст. 340 Господарського процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.06.2019 р. у справі № 916/3115/17 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Золота чайка на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області прийнято до провадження, при цьому розгляд скарги призначено в засіданні суду.

Відповідач (боржник-скаржник) у судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити.

ВДВС не погоджується із скаргою, про що зазначає у відзиві на скаргу (а.с. 152-154). Зокрема, посилаючись на ч. 7 ст. 26, ст. ст. 48, 56 Закону України Про виконавче провадження, п. 9.10 Постанови Пленуму ВСУ Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження, ВДВС вказує, що в заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження зазначалось про те, що державний виконавець відповідно до ст. 19 Закону України Про виконавче провадження повинен накласти арешт на все майно та кошти боржника. При цьому, як вказує ВДВС, 17.04.2019 р. державний виконавець отримав відповідь від ДФС України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, а тому в цей же день державний виконавець наклав арешт на кошти боржника, враховуючи ст. 13 Закону України Про виконавче провадження, а саме те, що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого ч. 7 ст. 26 цього закону. Водночас, як зазначає ВДВС, текст скарги містить посилання на обставини, які не підтверджені будь-якими фактами, що суперечить приписам ст. 74 ГПК України, де визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

08.07.2019 р. представником Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області до господарського суду електронною поштою подано клопотання про приєднання до матеріалів справи копії матеріалів виконавчого провадження та витягу з журналу вихідної кореспонденції.

Представник стягувача (позивача) пояснення щодо скарги не надав, також представник позивача (стягувача) у судове засідання не з`явився, хоча про дату і час розгляду скарги повідомлявся судом належним чином, у зв`язку з чим з`ясувати думку стосовно поданої скарги не уявляється можливим.

Так, за приписами ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та скарги, заслухавши пояснення представника скаржника (боржника) і ВДВС, господарський суд зазначає наступне.

Як з`ясовано судом, наказ господарського суду Одеської області від 28.03.2018 р. про примусове виконання рішення суду у справі № 916/3115/17 щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Золота чайка на користь Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси заборгованості за спожиту теплову енергію був пред`явлений Комунальним підприємством Теплопостачання міста Одеси (стягувачем) до примусового виконання. При цьому з супровідного листа (вих. № 02.01.-22-51 від 13.02.2019 р.), надісланого стягувачем до Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області, вбачається, що боржником частково сплачена заборгованість за спожиту теплову енергію, а тому КП Теплопостачання міста Одеси було пред`явлено до виконання наказ господарського суду Одеської області від 28.03.2018 р. частково на суму 476798,62 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 р. виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

В ч. 1 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, 26.03.2019 р. державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області Гуменюком В.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № ВП 58721933 з виконання виданого господарським судом Одеської області наказу по справі №916/3115/17 від 28.03.2018 р. про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Золота чайка заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 476798,62 грн. При цьому у вказаній постанові про відкриття виконавчого провадження від 26.03.2019 р. зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено останнього про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

В подальшому 17.04.2019 р. державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області Гуменюком В.В. була винесена постанова про арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт на все майно ТОВ Золота чайка.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 163833729 від 17.04.2019 р. державним виконавцем Гуменюком В.В. накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна ТОВ Золота чайка () щодо всього нерухомого майна останнього.

Крім того, згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 60215034 від 12.06.2019 р. ОСОБА_1 накладено арешт на рухоме майно ТОВ Золота чайка із забороною його відчуження.

Також 17.04.2019 р. державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області Гуменюком В.В. була винесена постанова про арешт коштів боржника, згідно якої державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках у ПАТ КБ Приватбанк, ПАТ АБ Укргазбанк, ПАТ ОТПБанк, ПАТ Укрсиббанк, ПАТ Райффайзен Банк Аваль, ПАТ Укрсоцбанк, ПАТ Універсал Банк, ПАТ Прокредит Банк, ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний Банк, ПАТ Державний ощадний банк України, ПАТ Альфа-Банк, ПАТ Банк Кредит Дніпро, ПАТ Кредит Агріколь Банк, ПАТ Сбербанк, ПАТ Державний експортно-імпорний банк України, ПАТ Сітібанк, ПАТ АБ Південний, ПАТ Банк Восток, ПАТ Мегабанк, ПАТ Банк Січ, ПАТ Вест Файненс Енд Кредит Банк, ПАТ МТБ Банк та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

Не погодившись з вказаними постановами ВДВС про накладення арешту, боржник звернувся до суду зі скаргою, вважаючи такі дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області неправомірними.

Згідно ч. 1, 5 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права (п. ч. 1 ст. 341 ГПК України)

Так, з матеріалів скарги вбачається, що про зміст оскаржуваних постанов Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17.04.2019 р. про арешт майна і коштів ТОВ „Золота чайка стало відомо під час ознайомлення представника Товариства з матеріалами виконавчого провадження згідно клопотання від 10.06.2019 р. Вказані обставини ВДВС не спростовані. Наразі про наявність арешту Товариство дізналося 07.06.2019 р. від працівників Відділення „Райффайзен Банку Аваль під час здійснення розрахункових операцій.

В свою чергу з огляду на вказане та враховуючи те, що заявлену скаргу подано до господарського суду 13.06.2019 р., відповідно суд вважає, що скарга заявлена у встановлений п. 1 ч. 1 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України та ч. 5 ст. 74 Закону України „Про виконавче провадження строк для оскарження дій органу ДВС.

Проаналізувавши зміст скарги, суд вважає, що подана ТОВ Золота чайка скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Так, в обґрунтування своїх вимог у скарзі боржник зазначає, що постанову від 26.03.2019 р. про відкриття виконавчого провадження № 58721933 не отримувало, а відтак, на його думку, застосування з боку ВДВС заходів примусу у вигляді накладення арешту на кошти та майно боржника було передчасним.

Наразі слід зазначити, що з наявних в матеріалах справи копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 26.03.2019 р. підлягала направленню боржнику - ТОВ Золота чайка згідно супровідного листа ВДВС від 26.03.2019 р. Однак, в матеріалах справи відсутні докази направлення вказаного супровідного листа разом з постановою скаржнику або докази вручення боржнику цієї постанови.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 р. виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України Про виконавче провадження копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Враховуючи вищенаведені обставини щодо відсутності належних доказів надсилання боржнику (скаржнику) постанови про відкриття виконавчого провадження, суд доходить висновку про неповідомлення ВДВС боржника про початок примусового виконання рішення суду.

Між тим слід зазначити, що діючі норми чинного законодавства не ставлять в залежність накладення ВДВС арешту на майно боржника від вказаних обставин щодо неповідомлення останнього про початок примусового виконання.

Зокрема, згідно положень ч. 7, 8 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону. У разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.

Так, з наведених положень Закону випливає, що за заявою стягувача виконавець може накласти арешт на відповідне майно боржника при відкритті виконавчого провадження. У даному випадку стягувач КП Теплопостачання міста Одеси в своїй заяві за вих. № 02.01.-22-51 від 13.02.2019 р. просив ВДВС накласти арешт на майно та кошти боржника. У зв`язку з незазначенням відповідачем рахунків та конкретного майна боржника ВДВС були вжиті відповідні заходи у вигляді направлення запитів щодо виявлення рахунків та майна скаржника.

Згідно з ч. 1, п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 р. виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

У ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 р. передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото - і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

З огляду на вищенаведене, суд вважає вказані доводи скаржника необґрунтованими і безпідставними, оскільки ненаправлення державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.03.2019 р. боржнику ТОВ Золота чайка не є підставою для скасування постанов про арешт майна боржника від 17.04.2019 р. та про арешт коштів боржника від 17.04.2019 р. Адже, Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 р. передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що й здійснювалося державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області в процесі виконання наказу господарського суду Одеської області від 28.03.2018 р. по справі № 916/3115/17. При цьому посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду в постанові від 07.05.2018 р. у справі № 916/1605/15-г судом до уваги не приймаються, оскільки вказані висновки були зроблені ВС щодо положень Закону України Про виконавче провадження 21 квітня 1999 року N 606-XIV, натомість чинним Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 р. не передбачено надання часу боржнику для самостійного виконання рішення, зважаючи на що державний виконавець мав можливість накласти арешт на кошти та майно боржника в день відкриття виконавчого провадження.

Доводи скаржника про те, що при накладенні арешту на майно та кошти боржника, розрахунку суми виконавчого збору та винагороди державного виконавця, останній виходив з того, що сума боргу ТОВ Золота Чайка складає 476798,62 грн., однак ця сума наразі є меншою, оскільки 21.05.2019 р. та 29.05.2019 р. боржником було проведено часткову оплату заборгованості, судом до уваги не приймаються. Адже вказані часткові оплати заборгованості були здійснені боржником вже після накладення державним виконавцем арешту згідно постанов про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника від 17.04.2019 р. Відтак, державним виконавцем правомірно було накладено арешт в межах суми стягнення, виходячи з наявної суми боргу саме в розмірі 476798,62 грн., з урахуванням виконавчого збору та винагороди державного виконавця.

Поряд з цим суд зауважує, що рішенням господарського суду Одеської області від 26.02.2018 р. у справі № 916/3115/17 ТОВ Золота чайка надано розстрочку виконання рішення суду щодо сплати стягнутої суми боргу в розмірі 1143709,83 грн. строком на 6 місяців шляхом її погашення за наступним графіком: з першого по п`ятий місяць по 190618,30 грн. щомісячно, шостий місяць 190618,33 грн. Вказані строки сплинули у вересні 2018 року, тоді як виконавче провадження було відкрито у березні 2019 року, до вказаного часу боржник мав достатню можливість добровільно сплатити заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012р. № 11-рп/2012).

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

У рішенні Європейського суду від 20.07.2004р. у справі Шмалько проти України (заява № 60750/00) зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін. Отже, для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У рішенні у справі Янголенко проти України, no. 14077/05, від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

Правові висновки про те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як складову частину судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якій йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу, містяться також у рішеннях Європейського суду у справах Бурдов проти Росії, Горнсбі проти Греції.

Таким чином, виконання судового рішення повинно розглядатись як складова частина судового розгляду за змістом статті 6 Конвенції.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського суду у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15.10.2009р.).

Згідно зі ст. 1 Протоколу 1 Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини поняття майна охоплює цілу низку інтересів економічного характеру: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема, акції, патенти, відшкодування шкоди згідно з рішеннями арбітражу, право на пенсію, право на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому (рішення Європейського Суду у справі Спорронг і Льоннрот проти Швеції, рішення Європейського Суду у справі Беєлер проти Італії від 05.01.2000 р.).

У рішенні у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012 Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Так, з огляду на вищевикладене, зважаючи на те, що рішення суду від 26.02.2018 р. у справі № 916/3115/17, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання Товариством з обмеженою відповідальністю Золота чайка, а також враховуючи невиконання останнім судового рішення після спливу наданої господарським судом розстрочки виконання цього рішення, господарський суд вважає, що у такому випадку накладення арешту на майно ТОВ Золота чайка сприятиме саме запобіганню порушенню прав стягувача, який був вимушений звернутися до органів ВДВС для примусового виконання вказаного судового рішення.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що доводи заявника, викладені скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 76, ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладені обставини та необґрунтованість вимог скаржника, господарський суд доходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ТОВ Золота чайка на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області.

Керуючись ст.ст. 342, 343, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота чайка» на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області (вх. № 2-2851/19 від 13.06.2019 р.) у справі № 916/3115/17 відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Повний текст ухвали складено та підписано 15.07.2019 р.

Суддя В.С. Петров