РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

18.07.2019Справа № 910/6331/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Фідея»

до Міністерства оборони України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
Публічне акціонерне товариства «Банк Альянс»
про визнання такою, що не підлягає виконанню банківську гарантію

суддя Сівакова В.В.
секретар судових засідань Кимлик Ю.В.

За участю представників сторін:

від позивача Новікова В.О., ордер серії КС № 493978 від 31.01.2019

від відповідача Кривошея Д.А., довіреність № 20/513/Д від 03.12.2018

від третьої особи не з`явився

Суть спору :

16.05.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Фідея» до Міністерства оборони України про визнання такою, що не підлягає виконанню банківську гарантію № 401-18/23 від 05.03.2018, видану ПАТ «Банк Альянс» на суму 5.508.930,00 грн, видану як забезпечення виконання зобов`язань за договором поставки № 286/1/18/23 від 06.03.2018 укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Фідея».

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що між сторонами було укладено договір № 286/1/18/23 від 06.03.2018 про постачання для державних потреб нафти та дистилятів (палива дизельного) для техніки спеціального призначення, умовами якого встановлено, що позивач зобов`язується поставити відповідний товар у строк до 30.04.2018 включно. В забезпечення виконання позивачем своїх зобов`язань та на виконання умов договору, Публічним акціонерним товариством «Банк Альянс» було видано банківську гарантію № 401-18/23 від 05.03.2018 на суму 5.508.930,00 грн, відповідно до якої Банк зобов`язується виплатити відповідачу будь-яку суму, що не перевищує 5.508.930,00 грн, після отримання письмової вимоги з документами, що підтверджують факт невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором № 286/1/18/23 від 06.03.2018. Останню партію товару позивачем поставлено відповідачу на підставі залізничних накладних № 34693028 від 28.04.2018 та № 34699520 від 29.04.2018, тобто у строк визначений договором. Зі змісту вказаних накладних вбачається, що товар було доставлено на станцію призначення 02.05.2018. Позивач вказує на те, що у відповідності до розпорядження Кабінету міністрів України № 1-р від 11.01.2018 «Про перенесення робочих днів у 2018 році» робочий день з понеділка 30 квітня перенесено на 05.05.2018, а отже останнім виконано свої зобов`язання за договором без порушення строків. Проте, всупереч належного виконання позивачем свого зобов`язання за договором № 286/1/18/23 від 06.03.2018, відповідач 04.06.2018 звернувся до ПАТ «Банк Альянс» з вимогою перерахувати Міністерству оборони України грошові кошти у розмірі 5.508.930,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/6331/19 від 22.05.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

27.05.2019 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2019 відкрито провадження у справі № 910/6331/19 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічного акціонерного товариства «Банк Альянс»; підготовче засідання призначено на 18.06.2019.

Даною ухвалою зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 31.05.2019 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 947 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, яка згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 22.05.2019 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 31.05.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 06.06.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 947, а отже відповідач мав подати відзив до 21.06.2019.

18.06.2019 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що позивачем умови договору щодо поставки пального у розмірі 99% у встановлений строк, тобто до 30.04.2018, не виконано, а тому згідно з п. 11.1 договору забезпечення виконання договору (банківська гарантія) не повертається.

В підготовчому засіданні 18.06.2019 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 02.07.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/6331/19 від 24.06.2019 повідомлено сторін про те, що судове засідання, призначене на 02.07.2019, не відбудеться, та призначено судове засідання на 04.07.2019.

02.07.2019 позивачем до суду подано клопотання про відкладення розгляду справи.

02.07.2019 від третьої особи до суду надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання 04.07.2019 без участі представника третьої особи.

03.07.2019 позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що твердження відповідача не відповідають дійсності, оскільки визначений договором строк поставки 30.04.2018 був вихідним днем, наступний за ним 01.05.2018 святковим та неробочим днем, а тому поставка продукції у відповідності до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України здійснена позивачем 02.05.2018 без порушення строків.

В підготовчому засіданні 04.07.2019 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 11.07.2019.

09.07.2019 від третьої особи до суду надійшли пояснення по справі, в яких позовні вимоги підтримує повністю.

В підготовчому засіданні 11.07.2019 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 18.07.2019.

16.07.2019 позивачем до суду подано клопотання про залучення до матеріалів справи судової практики з розгляду аналогічних спорів.

Позивач в судовому засіданні 18.07.2019 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 18.07.2019 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

Третя особа в судове засідання 18.07.2019 не з`явилася.

В судовому засіданні 18.07.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва
ВСТАНОВИВ:

06.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Фідея» (постачальник, позивач) та Міністерством оборони України (замовник, відповідач) було укладено договір про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) № 286/1/18/23 (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити у 2018 році нафти і дистилятів (09130000-9) (паливо дизельне) (лот 4 паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 або еквівалент) (далі продукція) для потреб міністерства оборони України згідно специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно зі специфікацією.

Згідно специфікації визначено продукцію: паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 та/або паливо дизельне ДТ-З-К5, клас 2, (ДП-Арк-Євро5-В0) (код 61-013-3049); строк поставки до 30.03.2018 у кількості 2000 тонн та у строк до 30.04.2018 у кількості 1500 тонн, загальною вартістю 110.178.600,00 грн.

Згідно п. 11.1 договору постачальник забезпечив виконання свої зобов`язань за договором у розмірі 5% від суми договору (банківська гарантія № 401-18/23 від 05.03.2018, видана ПАТ «Банк Альянс» (банк, третя особа) на суму 5.508.930,00 грн.

Позивач зазначає, що станом на 02.05.2018 ТОВ «Фірма «Фідея» виконало свої зобов`язання за договором щодо поставки всього обсягу товару за договором, що підтверджується залізничними накладними щодо поставки товару: № 33977117, № 34075978, № 34081067, № 34079723, № 34141283, № 34168898, № 34693028, № 34699520.

Проте 04.06.2018 відповідач звернувся до банку з вимогою № 286/6/2910 від 30.05.2018, відповідно до якої у зв`язку з порушенням позивачем умов договору, а саме постачання частини продукції у кількості 1435,415 тонн на суму 45.186.290,03 грн з порушенням терміну від 2 до 5 діб, тобто після 30.04.2018, просив перерахувати Міністерству оборони України грошові кошти в розмірі 5.508.930,00 грн.

Спір виник в зв`язку з тим, що на думку позивача відсутні підстави для задоволення зазначеної вимоги відповідача, оскільки зобов`язання позивача за договором виконано повністю та банківська гарантія, згідно з п. 11.1.1 договору, мала бути повернута позивачу, що здійснено відповідачем не було та стало підставою для звернення з відповідним позовом про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 10.1 договору сторони погодили, що договір діє з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що одержувачами продукції є військові частини, склади (бази) пального, Центри забезпечення пальним (далі - одержувачі замовника) згідно із рознарядками Міністерства оборони України, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 5.2 договору постачання продукції одержувача замовника здійснюється постачальником виключно за номенклатурою, у кількості, в строки та за адресами, що зазначені в рознарядках Міністерства оборони України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Рознарядкою (додаток № 12.2 до договору) визначено строк постачання продукції у кількості 1500 тонн до 30.04.2018 включно, станція призначення Куликів Львівської залізниці, отримувачем визначено Військову частину НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управленої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України.

Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За приписами ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Згідно п. 11.1 договору постачальник забезпечив виконання свої зобов`язань за договором у розмірі 5% від суми договору (банківська гарантія № 401-18/23 від 05.03.2018, видана ПАТ «Банк Альянс» (банк, третя особа) на суму 5.508.930,00 грн.

Так, з метою виконання забезпечення договору, на підставі генерального договору про надання гарантій № 401-18 від 23.01.2018 укладеного між ТОВ «Фірма «Фідея» та ПАТ «Банк Альянс», позивачем 05.03.2018 отримано банківську гарантію № 401-18/23.

Зі змісту банківської гарантії випливає, що банк зобов`язався виплатити відповідачу будь-яку суму в межах суми цієї гарантії, що складає 5.508.930,00 грн протягом п`яти банківських днів після дня отримання належно оформленої письмової вимоги відповідача, в якій стверджується про те, що позивач частково або повністю не виконав своїх зобов`язань за договором щодо кількості, якості та термінів виконання, із зазначенням суті невиконаних зобов`язань та суми вимоги.

Отже, 05.03.2018 ПАТ «Банк Альянс» надало Міністерству оборони України (бенефіціар) банківську гарантію № 401-18/23 на суму 5.508.930,00 грн, зі строком дії з дати її надання до 30.01.2019, а також з вимогою про те, що будь-яка письмова вимога бенефіціара на оплату має бути отримана банком-гарантом не пізніше зазначеної дати.

На виконання своїх зобов`язань за договором позивач виконав поставку продукції у повному обсязі, тобто на 100%, що підтверджується залізничними накладними № 33977117, № 34075978, № 34081067, № 34079723, № 34141283, № 34168898, № 34693028, № 34699520 та не заперечується відповідачем.

При цьому відповідач заперечує своєчасність поставки продукції у кількості 1435,415 тонн, зокрема за залізничними накладними № 34693028 від 28.04.2018 та № 34699520 від 29.04.2018.

Відповідно до п. 1 додатку № 12.1 до договору прийняття продукції за кількістю та якістю (за встановленими документами) здійснюється одержувачем замовника в присутності представника постачальника та оформлюється актом, який складає одержувач замовника у термін до 3 діб після прибуття продукції до місця поставки.

Прийняття продукції за кількістю та якістю оформлюється актом, який повинен бути складений в останній день приймання продукції. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання продукції (п. 3 додатку № 12.1 до договору).

Матеріали справи свідчать, що за залізничними накладними № 34693028 від 28.04.2018 та № 34699520 від 29.04.2018 здійснено приймання продукції шляхом складання актів від 04.05.2018 та від 05.05.2018.

Згідно з п. 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 Залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням у разі перевезення вантажною швидкістю маршрутними відправками 1 доба на кожні повні та неповні 320 км.

Пунктом 2.1 Правил № 644 передбачено, що обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

У залізничних накладних № 34693028 від 28.04.2018 та № 34699520 від 29.04.2018 вказано, що відстань перевезення складає 446 км, а отже вантаж мав прибути на станцію призначення 01.02.2018 та відповідно 02.05.2018.

Зі змісту вказаних накладних вбачається, що цистерни з продукцією прибули на станцію призначення Куликів Львівської залізниці 02.05.2018, отже обов`язок позивача за договором був виконаний 02.05.2018.

Частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1-р від 11.01.2018 «Про перенесення робочих днів у 2018 році», з метою забезпечення раціонального використання робочого часу і створення сприятливих умов для святкування, зокрема 1 травня - Дня праці, рекомендовано керівникам підприємств, установ та організацій для працівників, яким установлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями в суботу та неділю, перенести у 2018 році в порядку та умовах, визначених законодавством, робочий день з понеділка 30 квітня на суботу 5 травня 2018 року.

Наказом № 28/02 від 28.02.2018 «Про перенесення робочих днів ТОВ «Фірма «Фідея» позивач з метою створення сприятливих умов для святкування у 2018 році 1 травня - Дня праці, раціонального використання робочого часу працівників ТОВ «Фірма «Фідея» скористався наданим йому правом та переніс робочий день з понеділка 30.04.2018 на суботу 05.05.2018.

Тобто, понеділок 30 квітня 2018 року у позивача був не робочим днем.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу законів про працю України встановлено святкові дні, зокрема 1 травня - День праці.

Тож, визначений договором строк поставки 30.04.2018 був вихідним днем, наступний за ним 01.05.2018 - святковим та не робочим.

Таким чином, днем закінчення строку поставки за договором є перший робочий день - 02.05.2018, тобто виконання у цей день позивачем свого обов`язку є належним виконанням.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами і одностороння відмова від зобов`язання згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що відповідно до п. 5.1 договору продукція постачається на умовах DDP - склад Замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та збереження в межах термінів установлених діючими технічними умовами.

Преамбула умов DDP Міжнародних правил тлумаченню Термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року (поставка з оплатою мита) встановлює наступне: термін «поставка зі сплатою мита» означає, що продавець надасть товар, який пройшов митне очищення імпорту та без розвантаження з прибулого транспортного засобу у розпорядження покупця в названому місці призначення.

Термін DDP «поставка зі сплатою мита» означає, що продавець здійснює поставку покупцю товару, який пройшов митне очищення для імпорту, без розвантаження з будь-якого прибулого транспортного засобу в названому місці призначення. Продавець несе всі витрати та ризики, пов`язані з доставкою товару до цього місця, включаючи (у відповідних випадках) будь-які «мита» (під словом «мито» тут розуміється відповідальність за виконання та ризики виконання дій з проходження митних процедур, а також оплата витрат митного очищення, податків, митних і інших зборів) на імпорт до країни призначення.

Відповідно до п. а ст. А3 терміну DDP Правил «Інкотермс-2000» продавець зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару до названого місця призначення. Якщо конкретної точки поставки не узгоджено або не визначено практикою поставок, продавець може вибрати точку в межах названого місця призначення, яка найбільш задовольняє його цілям.

Відповідно до ст. А6 терміну DDP Правил «Інкотермс-2000» продавець зобов`язаний, з урахуванням положень статті Б.6, додатково до витрат, що випливають із статті А.3 «а», нести всі витрати, пов`язані з товаром, до моменту здійснення його поставки у відповідності з статтею А.4.

Згідно зі ст. Вб терміну DDP Правил «Інкотермс-2000», покупець зобов`язаний сплатити всі витрати, пов`язані з товаром, із моменту здійснення його поставки у відповідності зі статтею А.4.

Відповідно до ст. А.4 терміну DDP Правил «Інкотермс-2000» продавець зобов`язаний надати не розвантажений товар у розпорядження покупця або іншої особи, призначеної покупцем, на будь-якому прибулому транспортному засобі, у названому місці призначення, в узгоджену дату або в межах періоду, узгодженого для поставки.

У розумінні ст. Вб терміну DDP Правил «Інкотермс-2000» витрати пов`язані з товаром, які покладаються на покупця з моменту здійснення поставки товару у відповідності зі статтею А.4 є і витрати, що пов`язані, зокрема, з розвантаженням товару та подальшим його транспортування.

Статтею 46 Статуту залізниць України встановлено, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу; терміни вивезення і порядок зберігання установлюються Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Мінтранспорту України № 113 від 25.02.1999.

Відповідно до вимог Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Мінтранспорту України № 113 від 25.02.1999 з моменту одержання позивачем вантажу, на останнього покладаються обов`язки по своєчасному розвантаженню перевізних засобів.

Виходячи з викладеного за умовами DDP Інкотермс 2010, які згідно договору розповсюджуються на правовідносини сторін у даній справі, моментом поставки товару є саме момент надання товару у розпорядження покупця на залізничній станції, без розвантаження з прибулого транспорту, а обов`язок розвантаження товару та його подальше транспортування до військових частин покладено саме на покупця, тобто відповідача.

Отже та обставина, що розвантаження продукції здійснено відповідачем після вказаної дати із складанням актів 04.05.2018 та 05.05.2018 не свідчить про прострочення позивача.

Пунктом 5.4 договору встановлено, що продукція, яка буде поставлена без згоди замовника, з порушенням положень договору (у тому числі в більшій кількості, ніж зазначено у специфікації договору) чи поставлена, якщо одержувач замовника відмовився від її прийняття, приймається одержувачем замовника на відповідальне зберігання за винятком випадків, коли відповідно до вимог законодавства одержувач замовника вправі відмовитися приймати її від органів транспорту.

Згідно із абз. 2 ч. 3 та ч. 4 додатку № 12.1. до договору у випадку коли буде встановлено порушення якості продукції замовник пред`являє претензію стороні, що порушила законні інтереси замовника (одержувача замовника). Продукція, яка поставлена з порушенням умов договору, одержувачами замовника не приймається.

Доказів того, що замовником було заявлено претензії щодо якості поставленої продукції, або одержувач замовника відмовився від приймання продукції, яка в подальшому була прийнята одержувачем замовника на зберігання матеріали справи не містять.

Отже поставлена позивачем продукція була прийнята відповідачем, що свідчить про проведення поставки продукції у відповідності з умовами договору.

Згідно із п. 5.5 договору договір вважається виконаним, при умові постачання не менше 99 % продукції.

Судом встановлено, що позивачем зобов`язання за договором № 286/1/18/23 від 06.03.2018 виконані належним чином, в повному обсязі та у встановлені строки.

Відповідно до п. 11.1.1 договору замовник зобов`язується повернути постачальнику забезпечення виконання договору не пізніше 5-ти банківських днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов`язань не менше 99% від загального обсягу за договором та відповідної якості.

Отже, банківська гарантія № 401-18/23 від 05.03.2018 на суму 5.508.930,00 грн, видана ПАТ «Банк Альянс», підлягала поверненню.

Однак, 04.06.2018 відповідач звернувся до банку з вимогою № 286/6/2910 від 30.05.2018, відповідно до якої у зв`язку з порушенням позивачем умов договору (несвоєчасно поставлено продукцію) просив перерахувати Міністерству оборони України грошові кошти у сумі 5.508.930,00 грн.

Суд з урахуванням викладеного, вважає вимоги позивача про визнання банківської гарантії № 401-18/23 від 05.03.2018 як одностороннього правочину такою, що не підлягає виконанню обґрунтованими.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Фідея» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати позивача по сплаті судового збору у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати такою, що не підлягає виконанню банківську гарантію № 401-18/23 від 05.03.2018, видану Публічним акціонерним товариством «Банк Альянс» на суму 5.508.930,00 грн, видану як забезпечення виконання зобов`язань за договором поставки № 286/1/18/23 від 06.03.2018 укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Фідея».

3. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Фідея» (49000, м. Дніпро, вул. Андрія Фарба, буд. 1-А, офіс 10, ) 1.921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 23.07.2019.

СуддяВ.В.Сівакова