ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

15 липня 2019 року, м. Херсон, справа № 923/152/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромашинобудівний завод»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТЕК»

про виселення з приміщень,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «НКЕМЗ»,

у с т а н о в и в:

18.03.2019 судом відкрите провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромашинобудівний завод» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТЕК» про виселення з приміщень комплексу транспортного цеху, площею 5089,80 м кв та частини нежитлової будівлі, площею 1798 м кв.

Безпосередньо позовні вимоги ґрунтуються на усуненні перешкод у користуванні майном, яке є власністю позивача, шляхом виселення з нього відповідача, з посиланням на положення статті 391 ЦК України.

23.04.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «ІТЕК» звернулося до суду у межах даної справи із зустрічним позовом до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромашинобудівний завод» та Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «НКЕМЗ» про визнання договору суборенди № 0116 від 04.01.2016, укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «НВП «НКЕМЗ» (тобто третьою особою), продовженим до 31.12.2019, а також про солідарне стягнення з вказаних осіб спричинених збитків у сумі 1 772 675 грн.

Ухвалою від 02.05.2019 зустрічна позовна заява повернута заявнику, виходячи з того, що зустрічний позов не пов`язаний із первісним своєю правовою природою.

За результатами апеляційного перегляду цієї ухвали постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.06.2017 ухвала скасована, а безпосередньо справа повернута до місцевого суду для подальшого розгляду зі стадії «вирішення питання щодо можливості відкриття провадження за зустрічним позовом».

Вирішуючи повторно можливість відкриття провадження у справі за зустрічним позовом суд зазначає, що у відповідності до частин 1 та 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред`явити зустрічний позов, якщо він пов`язаний із первісним і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Водночас, у відповідності до частини 6 тієї ж статті у випадку, якщо зустрічна позовна заява подана з порушенням частини 2 цієї статті вона повертається заявникові.

Так, за зустрічнім позовом предметом спору є дві вимоги, а саме: 1) про визнання договору суборенди № 0116 від 04.01.2016 продовженим до 31.12.2019; 2) про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромашинобудівний завод» та Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «НКЕМЗ» спричинених збитків у сумі 1 772 675 грн.

Отже, фактично, відповідач заявив вимоги:

- про продовження строку дії договору суборнеди до особи, у даному випадку третьої особи, яка не є позивачем за первісним позовом, оскільки позовні вимоги за ним заявлені особою, яка не укладала договір суборенди;

- про солідарне стягнення збитків не тільки з позивача, але й з третьої особи, при цьому безпосередньо до позивача (відповідача за зустрічним позовом), який знаходиться на банкрутстві.

Зокрема, відповідаючи на питання правової природи зустрічного позову, суд вважає за необхідне зазначити, що вона пов`язана із самим визначенням зустрічного позову, який фактично є позовом, що заявляється відповідачем до позивача з метою виключення повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, зустрічний позов не може бути заявленим до іншої особи, яка не є позивачем у справі, оскільки це суперечило б самій природі зустрічності позовної вимоги за зустрічним позовом.

У даному випадку позивачем є лише Товариство з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромашинобудівний завод», але відповідач заявив зустрічний позов і до іншої особи, яка у справі не є позивачем, а залучена лише у якості третьої особи (без самостійних вимог на предмет спору).

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги за зустрічним позовом, які заявлені до особи, котра не є позивачем у справі, не мають характеру зустрічності по відношенню до первісного позову, а тому не можуть бути визнані як зустрічний позов.

Суд також зазначає, що зустрічний характер позову повинен визначатися також і з іншої умови, а саме «взаємопов`язаності» як вимог, так і наявних правовідносин.

Так, позовні вимоги за первісним позовом стосуються виселення відповідача із спірних приміщень з посиланням на положення статті 391 ЦК України, якою урегульовані правовідносин застосування негаторного позову.

За визначенням негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння. Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними.

Негаторний позов є речово-правовим і може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобов`язальних відносин та бути поданим щодо індивідуально-визначеного майна.

Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин.

Резюмуючи наведене, суд приходить до висновку, що використання позивачем положень статті 391 ЦК України при визначені правової природи взаємовідносин з відповідачем, вказує на сприйняття їх як позадоговірних, тобто таких, які виникли поза умов будь-якого договору.

Аналогічний висновок сприйняття статті 391 ЦК України наданий Верховним Судом у справах № 916/1366/18, № 583/3745/16-ц, № 653/1096/16-ц та Верховним Судом України у справі № 6-32цс15.

Водночас, позовні вимоги за зустрічним позовом про продовження строку дії договору суборенди вказують на інше сприйняття (відповідачем) правової природи взаємовідносин між сторонами, а саме договірних, зобов`язальних.

Не вдаючись до правильного визначення наявних взаємовідносин сторін та не ставлячи перед собою мети вирішення спору, суд вказує лише на відсутність зустрічності вимог відповідача, які охарактеризовані ним як зобов`язальні, по відношенню до вимог позивача, які охарактеризовані позадоговірними.

З наведеного слідує висновок, що вимоги за зустрічним позовом не мають характеру зустрічності по відношенню до первісного позову (з наведених причин), а тому не можуть бути визнані як зустрічний позов.

Крім того, судом установлено, що ухвалою Господарського суду Херсонської області від 24.07.2015 у справі № 923/1151/15 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод». Постановою від 09.03.2017 у тій же справі ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

У свою чергу, відповідно до частини 4 статті 10 того ж Закону суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Отже, за наявності справи про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю названого Закону, який фактично передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

У даному випадку відповідачем заявлені майнові вимоги за зустрічним позовом до позивача, який знаходиться у процедурі банкрутства, а тому розгляд таких вимог повинен здійснюватися у суддею, у провадженні якого знаходиться справа № 923/1151/15, та одночасно такі вимоги не можуть розглядатися іншим суддею, тобто у межах даної справи.

У відповідності до частини 6 статті 173 ГПК України суд може роз`єднати позовні вимоги, але за результатами такого роз`єднання у самостійне провадження справа підлягає розгляду тим же суддею, тобто який прийняв рішення про роз`єднання.

Проте, за вказаних вище положень діючого законодавства суд позбавлений можливості розглядати майнові вимоги до боржника, який знаходиться у процедурі банкрутства, поза межами самої справи про банкрутство, а тому і позбавлений можливості роз`єднати самі вимоги у такому випадку.

Резюмуючи наведені обставини, суд приходить до загального висновку про те, що зустрічний позов не має характеру зустрічності, а тому не пов`язаний із первісним своєю правовою природою, у зв`язку з чим не є зустрічним у розумінні статті 180 ГПК України. Крім того, розгляд у межах даної справи вимог до позивача, який знаходиться у процедурі банкрутства, унеможливлений положеннями частини 4 статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та частини 6 статті 173 ГПК України.

За таких обставин зустрічна позовна заява підлягає поверненню заявникові.

Поряд з цим суд зазначає, що сплачений позивачем судовий збір платіжними дорученнями № 1577 від 17.04.2019 на суму 26 590,13 грн та № 1578 від 17.04.2019 на суму 1 921 грн підлягає поверненню заявникові на підставі пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись статтею 180 ГПК України,

у х в а л и в:

1. Зустрічну позову заяву повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ІТЕК».

2. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ІТЕК» судовий збір, сплачений платіжними дорученнями № 1577 від 17.04.2019 на суму 26 590,13 грн та № 1578 від 17.04.2019 на суму 1 921 грн.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до частини 2 статті 235 ГПК України з моменту її підписання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга у відповідності до пункту 6 частини 1 статті 255 та частини 1 статті 256 ГПК України протягом десяти днів з дня її підписання.

Ухала підписана - 15.07.2019

Суддя М.К. Закурін