ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 908/2060/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В. А. - головуючого, Багай Н. О., Дроботової Т. Б.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.11.2018 (суддя Носівець В.В.)

та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2019 (судді: Коваль Л. А., Білецька Л. М., Парусніков Ю. Б.) у справі

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ ПРОМ-ПАК"

про стягнення 590 662,80 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. У жовтні 2018 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (далі - ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС") звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ ПРОМ-ПАК" (далі - ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК") про стягнення 590 662,80 грн.

1.2. Позов обґрунтовано тим, що відповідач порушив умови договору поставки продукції від 07.11.2017 № 689(3)17УК (далі - договір), оскільки надана ним податкова накладна не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), що позбавляє позивача права на включення сум податку на додану вартість (далі -ПДВ) до складу податкового кредиту та є підставою для нарахування передбаченого пунктом 7.6 договору штрафу в сумі 590 662,80 грн. Посилаючись на положення статей 526, 530, 610, 611 Цивільного кодексу України та статей 217, 230, 232 Господарського кодексу України, позивач просив задовольнити позов.

1.3. У відзиві на позов ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" зазначило, що податкову накладну в електронному виді було доставлено до центрального рівня Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України) у встановлений чинним законодавством для реєстрації податкових накладних строк, однак податковий орган зупинив реєстрацію. Крім цього, відповідач наголосив на передчасності застосування штрафу, передбаченого пунктом 7.6 договору, оскільки термін виконання зобов`язання з реєстрації податкової накладної ще не сплив.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.11.2018, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2019, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду, з яким погодився і суд апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що позивач не довів наявності усіх елементів складу господарського правопорушення, а неналежне виконання умови договору щодо здійснення реєстрації податкової накладної не є правопорушенням у сфері господарювання, що виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у виді сплати штрафних санкцій.

Суд апеляційної інстанцій зазначив про відсутність вини відповідача у недоотриманні податку позивачем в очікуваний час, оскільки ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" не порушило вимог податкового законодавства.

Також, суди дійшли висновку про здійснення відповідачем усіх необхідних та можливих дій щодо виконання зобов`язання з надання належним чином складеної та зареєстрованої електронної податкової накладної в ЄРПН на поставлену позивачу за видатковою накладною від 22.03.2018 №5 продукцію.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись із судовими рішеннями, ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" у касаційній скарзі просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 27.11.2018 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2019 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

3.2. Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України платник податку-продавець зобов`язаний зареєструвати податкову накладну в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Однак у порушення умов договору, статей 526, 530 Цивільного кодексу України відповідач надав позивачу електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН із зазначенням статусу реєстрації: "Документ прийнято. Реєстрація зупинена", що згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України не дає покупцю права на включення сум ПДВ до податкового кредиту. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність порушень правил господарської діяльності відповідачем. Суди не врахували правові позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постановах від 03.12.2018 у справі №908/76/18, від 22.03.2019 у справі №908/2060/18 та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.08.2018 у справі №917/877/17. З урахуванням наведеного заявник зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема вимог Цивільного кодексу України в частині належного виконання зобов`язань та відповідальності за його невиконання.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" просить рішення та постанову судів попередніх інстанцій залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Обґрунтовуючи відзив на касаційну скаргу ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" зазначило, що відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк/термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк/термін. При цьому, ні в позові, ні в апеляційній і касаційній скаргах не зазначено який саме строк/термін виконання зобов`язання було порушено відповідачем. ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" зауважує, що податкова накладна від 22.03.2018 №5 в електронному виді була доставлена до центрального рівня Державної податкової служби України 24.03.2018, про що свідчить квитанція №1, надана позивачем разом з позовом. Таким чином, відповідач вважає, що ним було повністю дотримано строк, встановлений пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України щодо реєстрації податкової накладної від 22.03.2018 №5 в ЄРПН.

Крім того, ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК"зазначає, що ним вжито всіх залежних заходів щодо реєстрації податкової накладної від 22.03.2018 №5 в ЄРПН, тому склад господарського правопорушення, на який посилається скаржник в касаційній скарзі, відсутній.

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржувані у справі рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського суду, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, відзив, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

4.2. Суди попередніх інстанцій установили, що 07.11.2017 ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" (постачальник) та ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" (покупець) уклали договір, відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець - прийняти та оплатити продукцію згідно зі специфікацією на загальну суму 14 550 030,00 грн із ПДВ.

Додатковими угодами від 23.11.2017 №1 та від 23.02.2017 №2 сторони внесли зміни до пунктів 1.1., 1.3 договору, за змістом яких постачальник зобов`язується поставити, а покупець - прийняти та оплатити продукцію згідно зі специфікацією на загальну суму 14 549 993,64 грн з ПДВ. Строк поставки товару - 31.03.2018.

22.03.2018 на виконання умов договору відповідно до видаткової накладної № 5 відповідач поставив позивачу продукцію на загальну суму 3 543 976,80 грн, у тому числі ПДВ - 590 662,80 грн.

За змістом пункту 4.4 договору постачальник зобов`язаний надати покупцю податкову накладну, а також електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН.

У пункті 7.6 договору передбачено, що за невиконання пункту 4.4 договору постачальник зобов`язаний сплатити покупцеві штраф у розмірі податкової ставки ПДВ від вартості продукції, щодо якої допущено таке невиконання.

Суди також установили, що відповідач своєчасно склав і подав в електронному виді до ДФС України податкову накладну від 22.03.2018 № 5 на поставлену позивачу продукцію. Однак відповідно до квитанції № 1 про реєстрацію 24.03.2018 податкової накладної від 22.03.2018 № 5 органом ДФС України "Документ прийнято. Реєстрація зупинена".

ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" направило на адресу ДФС України повідомлення від 12.04.2018 № 1 щодо подання документів про підтвердження реальності здійснення операцій за ПН/РК, реєстрацію якої зупинено.

16.04.2018 Комісія Головного управління ДФС України у Запорізькій області прийняла рішення від 22.03.2018 № 5 про відмову ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" у реєстрації податкової накладної.

23.04.2018 ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" подало до комісії з питань розгляду скарг ДФС України скаргу на рішення комісії Головного управління ДФС України у Запорізькій області про відмову у реєстрації податкової накладної.

02.05.2018 рішенням комісії з питань розгляду скарг ДФС України зазначену скаргу ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" залишено без задоволення.

Відповідач, скориставшись наданим йому законом правом, оскаржив рішення податкового органу у судовому порядку.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2018 у справі №808/1700/18, яке набрало законної сили 27.09.2018, визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління ДФС України у Запорізькій області про відмову ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" у реєстрації податкової накладної від 22.03.2018 №5; зобов`язано ДФС України зареєструвати зазначену податкову накладну в ЄРПН.

16.10.2018 ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" звернулося до голови ДФС України зі скаргою, в якій просило негайних вжити заходів щодо виконання рішення суду від 06.07.2018 у справі №808/1700/18.

31.01.2019 ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" отримало від ДФС України квитанцію №2 про реєстрацію податкової накладної від 22.03.2018 №5 в ЄРПН.

4.3. Звертаючись до суду із зазначеним позовом, ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" зазначило, що в супереч вимогам пункту 4.4 договору надана відповідачем позивачу податкова накладна від 22.03.2018 №5 на суму 590 662,80 грн не зареєстрована в ЄРПН, що позбавило покупця права на включення ПДВ до податкового кредиту за відповідний період. Крім того, посилаючись на положення пункту 7.6 договору, позивач вважає, що невиконання відповідачем вимог пункту 4.4 договору щодо надання зареєстрованої податкової накладної є підставою для нарахування відповідачу штрафу в розмірі податкової ставки ПДВ від вартості продукції, щодо якої допущено таке невиконання.

4.4. Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

За змістом статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені). Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання.

4.5. Відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до ЄРПН є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, яка діяла на час реєстрації відповідачем спірної податкової накладної), встановлено, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 01 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Отже, встановлюючи відповідальність постачальника у виді штрафу у розмірі податкової ставки ПДВ від вартості продукції, щодо якої допущено таке невиконання, сторони у такий спосіб фактично передбачили компенсацію позивачеві негативних наслідків, яких він може зазнати у разі невиконання відповідачем передбаченого нормами податкового законодавства зобов`язання зі складення та реєстрації податкової накладної та неможливості отримання позивачем у зв`язку із цим податкового кредиту.

Тобто, передбачена пунктом 7.6 договору відповідальність продавця не пов`язана із виконанням ним своїх зобов`язань щодо поставки товару, оскільки виникає у разі невиконання продавцем вимог податкового законодавства.

Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду у справах від 02.05.2018 у справі №908/3565/16, від 10.05.2018 у справі №917/799/17, від 07.02.2019 у справі №913/272/18.

4.6. Як зазначалося вище, згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом частини другої статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною першою статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Аналогічні положення містяться в частині першій та другій статті 623 Цивільного кодексу України.

Зазначення сторонами у договорі про обов`язок відповідача здійснити реєстрацію податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у ЄРПН протягом передбаченого законодавством строку не призводить до зміни характеру відповідних правовідносин із податкових на господарські.

Таким чином, невиконання або неналежне виконання таких умов договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання та не може бути підставою для покладення на продавця господарської відповідальності у виді штрафної санкції.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду у справах №913/272/18, №908/3565/16, №917/799/17.

Отже, за змістом статей 173, 174 Господарського кодексу України не здійснення реєстрації податкової накладної у ЄРПН протягом передбаченого законодавством строку не є порушенням відповідачем установленого порядку здійснення господарської діяльності, оскільки такий обов`язок виникає у відповідача на підставі податкового законодавства.

4.7. Відповідно до частини першої статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Як установили суди, відповідач згідно з вимогами статті 201 Податкового кодексу України своєчасно склав та подав в електронному вигляді до ДФС України податкову накладну на поставлену продукцію, оскаржив рішення комісії Головного управління ДФС України у Запорізькій області про відмову у реєстрації податкової накладної до ДФС України, а згодом і в судовому порядку, після набрання рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2018 законної сили, звернувся до ДФС України зі скаргою щодо негайного вжиття заходів щодо виконання зазначеного судового рішення.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли законного та обґрунтованого висновку про здійснення відповідачем усіх необхідних та можливих дій щодо виконання зобов`язання з надання належним чином складеної та зареєстрованої електронної податкової накладної в ЄРПН на поставлену позивачу за видатковою накладною від 22.03.2018 №5 продукцію.

Крім того, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив про відсутність вини відповідача у недоотриманні податку позивачем в очікуваний час, оскільки ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" не порушило вимог податкового законодавства, а ДФС України реалізувала своє право за законом, відмовивши у реєстрації податкових накладних, тому відповідач не вчинив помилкових (неправомірних) дій з приводу реєстрації податкових накладних, оскільки ДФС України самостійно зареєструвала спірні податкові накладні на підставі свого ж рішення і з тими ж самими реквізитами накладних, не застосовуючи санкцій до відповідача.

4.8. Посилання скаржника на постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2018 у справі №908/76/18, від 22.03.2019 у справі №908/2060/18 та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17 є безпідставними, оскільки суди установили різні фактичні обставини справи. Так, у справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили відсутність вини відповідача у недоотриманні податку позивачем в очікуваний час, в той час як у справах №908/76/18, №917/877/17, на рішення в яких посилається заявник, установлено наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. Частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 300 цього Кодексу, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.3. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.4. Відповідно до частини першої статті 309 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.5. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення у справі прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування не вбачається.

5.6. Доводи, викладені у касаційній скарзі, про порушення і неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваних судових рішень не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послалися суди як на підставу для відмови у позові, ґрунтуються на переоцінці доказів, зібраних у справі, що за змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України не належить до повноважень суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржених у справі постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції не вбачається.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 27.11.2018 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2019 у справі №908/2060/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Зуєв

Судді Н. О. Багай

Т. Б. Дроботова