ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2019 р. Справа №921/475/18

Місто Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

секретар судового засідання - Борщ І.О.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1 С.С. (адвокат)

від відповідача - Ловчук М.В. (адвокат)

розглянувши апеляційну скаргу: Акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України, м.Київ, вих. №39-119-19 від 29.03.19

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.02.2019 (суддя Чопко Ю.О., м.Тернопіль, повний текст складено - 04.03.19)

у справі №921/475/18

за позовом Акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ,,Тернопільгаз, м.Тернопіль

про стягнення пені та 3 % річних в загальній сумі 735 155,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст вимог позову та рішення суду першої інстанції:

Приватне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Тернопільської області із позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" 735 155,03 грн., з яких 671 535,84 грн. - пеня, 63 619,19 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22.02.2019 у справі №921/475/18: позовні вимоги задоволено; зменшено розмір належної з відповідача пені на 50%; стягнуто з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз", м.Тернопіль, вул. Чернівецька, 54 (код 03353503) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 (код 20077720) 335 767 грн. 92 коп. пені, 63 619 грн. 19 коп. 3% річних і 11 027 грн. 33 коп. судових витрат; у задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення відмовлено.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивоване тим, що позивач виконав свій обов`язок щодо передачі у власність відповідачу природного газу згідно Договору №17-04/2017-ВТВ від 22.11.2017р. в повному обсязі. Натомість, відповідач свої зобов`язання з оплати вартості отриманого газу виконував з порушенням встановленого Договором строку. Відтак, встановлено факт неналежного виконання зобов`язання стосовно оплати вартості товару.

З огляду на встановлений судом та не заперечений відповідачем факт неналежного виконання останнім взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати вартості поставленого позивачем згідно Договору, суд першої інстанції прийшов до висновку, що нарахування пені є правомірним.

Дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, оцінивши надані сторонами докази, зважаючи на те, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, суд першої інстанції прийшов до висновку про винятковість даного випадку та про доцільність використання повноважень, наданими йому чинним законодавством, а саме: ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України, та відповідно до висновку про зменшення розміру заявленої до стягнення пені - до 50% від правомірно нарахованої.

Дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, аналізуючи ступінь вини боржника (відповідача) у виникненні спору, приймаючи до уваги, що вказані відповідачем у відзиві на позов обставини, які мають істотне значення для справи, вже взяті судом до уваги шляхом зменшення розміру правомірно нарахованої пені до 50%, а інших мотивів відповідач не навів, суд першої інстанції визнав клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду на 6 місяців необґрунтованим.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга позивача, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні частини пені та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення пені в цій частині, мотивуючи це тим, що суд першої інстанції при зменшенні розміру пені повинен був брати до уваги баланс інтересів та майновий стан обох сторін у справі. Зазначає, що важкий фінансовий стан боржника не є винятковою обставиною в розумінні ст. 233 ГК України. Скаржник вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази скрутного майнового стану боржника.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги з тих мотивів, що при прийнятті рішення судом першої інстанції повним чином враховано норми чинного законодавства та винятковість обставин справи як підстави для зменшення розміру пені. Зокрема, судом першої інстанції враховано майновий стан обох сторін, стратегічне значення відповідача для суспільства та держави, ступінь вини відповідача у виникненні заборгованості, добровільне погашення заборгованості, незначний строк прострочення, відсутність заподіяння збитків позивачу.

Згідно ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Згідно встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

22.11.2017р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в особі начальника Департаменту реалізації газу Лужанського В ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності від 28.12.2016 №14-195 (далі Постачальник) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", в особі голови правління Караванського О.І., який діяв на підставі Статуту (далі Статуту), керуючись Законом України "Про ринок природного газу" та іншими нормативно-правовими актами, укладено договір №17-04/2017-ВТВ постачання природного газу (надалі Договір). Відповідно до Договору сторони взяли на себе зобов`язання: Постачальник зобов`язується передати у власність Споживача у 2017 році природний газ, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах Договору (п.1.1. Договору).

Газ, що продається за Договором, використовується Споживачем виключно для забезпечення виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат Споживача (п. 1.2. Договору).

Пунктом 2.1. Договору сторони погодили, що Постачальник передає Споживачу з 01 грудня 2017 року по 31 грудня 2017 року (включно) газ обсягом до 4 000,0 (чотири мільйони куб.м.).

Перегляд та коригування планових обсягів природного газу, що планується передати за Договором, відповідно до п.2.1., може змінюватися за ініціативою Споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного місяця постачання газу (п. 2.1.1. Договору).

Відповідно до п.3.3 Договору, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, Споживач зобов`язується надати Постачальнику підписані та скріплені печаткою Споживача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються обсяги використаного за Договором газу, його фактична ціна та вартість.

Пунктом 5.2. договору, сторони погодили, що ціна за 1000 куб.м. газу з 01 грудня 2017 становить 8 265,00 грн, крім того податок на додану вартість(20%) 1653,00 грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 9918,00 грн.

Згідно п.6.1 Договору оплата планових обсягів газу здійснюється Споживачем у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оплата за газ здійснюється Споживачем на поточний рахунок Постачальника. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок Постачальника.

У разі невиконання Споживачем умов п.6.1. та 6.6. Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.8.2 Договору).

Пунктом п.12.1 сторони погодили, що Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 грудня 2017р. і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2017 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення.

На виконання умов укладеного між сторонами договору №17-04/2017-ВТВ від 22.11.2017р., позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу на загальну суму 21600927,94 грн, що підписаний представниками сторін та завірений печатками сторін, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 509, 525, 526 Цивільного кодексу України в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається.

Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати вартості отриманого природного газу в строки, обумовлені у договорі, виконував несвоєчасно.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором постачання природного газу №17-04/2017-ВТВ від 22.11.2017 позивач звернувся до суду.

Предметом позову є вимога про стягнення з відповідача пені в розмірі 671 535,84 грн., нарахованої на підставі п.8.2 Договору; на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 63 619,19 грн.

В силу приписів ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору на постачання природного газу №17-04/2017-ВТВ від 22.11.2017р.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В процесі розгляду справи встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач виконав свій обов`язок щодо передачі у власність відповідачу природного газу згідно Договору №17-04/2017-ВТВ від 22.11.2017р. в повному обсязі. Натомість відповідач свої зобов`язання з оплати вартості отриманого газу виконував з порушенням встановленого Договором строку.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеної норми позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в загальній сумі 63 619,19 грн. за період з 22.01.2018р. по 26.02.2018р.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду від 31 січня 2018 у справі № 915/14/17).

З огляду на встановлений судами та не заперечений відповідачем факт неналежного виконання останнім взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати вартості поставленого позивачем згідно Договору №17-04/2017-ВТВ від 22.11.2017 природного газу, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що вимоги позивача в частині стягнення 63 619,19 грн 3% річних є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, в силу приписів ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею209 ЦК України встановлено, що особа, яка не виконала зобов`язання або виконала його неналежним чином несе майнову відповідальність на умовах, передбачених законом або договором.

Отже, порушення відповідачем строків оплати вартості отриманого природного газу є порушенням зобов`язання, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Згідно ст. ст. 546-551 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч.2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Окрім того, Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.

Згідно вимог ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється в письмовій формі.

Пунктом 8.2. Договору сторони передбачили, що у разі невиконання Споживачем умов п.6.1. та п.6.6. Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) роки (п.10.2. Договору).

На підставі наведених вище норм чинного законодавства та умов Договору, зважаючи на допущене відповідачем порушення щодо строків оплати вартості отриманого природного газу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 671 535,84 грн. за період з 22.01.2018 по 26.02.2018.

З огляду на встановлений судами та не заперечений відповідачем факт неналежного виконання останнім взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати вартості поставленого позивачем згідно Договору №17-04/2017-ВТВ від 22.11.2017 природного газу, нарахування 671 535,84 грн пені є правомірним.

Водночас, відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд першої інстанції на підставі ст.ст. 551 ЦК України, 233 ГК України зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 90%.

Частина 3 ст. 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положеннями п.1 ст.233 ГК України також встановлено право суду на зменшення розміру санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Поряд із цим, зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки також в залежність і від співвідношення її розміру і збитків.

Правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст. 3 ЦК України).

Судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що основний борг за отриманий природний газ підприємством погашено в повному обсязі до звернення позивача до суду з даним позовом. Несвоєчасність розрахунків мала місце лише у певні періоди через відсутність обігових коштів та неодержання грошових коштів від своїх контрагентів і споживачів.

Крім того, згідно долучених Приватним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" до матеріалів справи звітів про фінансовий стан та звіту про фінансові результати за 2016, 2017 та 9 місяців 2018 останнє є збитковим підприємством.

Позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

Предметом судового розгляду є стягнення штрафних санкцій та передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань, що, в свою чергу, не є основним доходом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення про зменшення пені дотримано принципу збалансованості інтересів сторін, всебічно оцінено надані сторонами докази, враховано те, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб збагачення.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про винятковість даного випадку та правомірно скористався повноваженнями, наданими йому чинним законодавством, а саме: ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України, щодо зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій (пені) до 50% (від 671535,84 грн) від правомірно нарахованої на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" пені за неналежне виконання умов Договору на постачання природного газу №17-04/2017-ВТВ від 22.11.2017.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Законом визнання розміру, до якого штрафні санкції підлягають зменшенню, віднесено на розсуд суду Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд, відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Аналогічну правову позицію викладено і у постанові Верховного суду №911/3165/16 від 25.01.2018р., від 19 березня 2019 року у справі № 921/760/17-г/5, від 12 червня 2019 року у справі № 904/4085/18.

Крім того, апеляційний суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про розстрочку виконання рішення суду, оскільки судом першої інстанції при цьому враховано відповідні обставини справи та факти.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

За даних обставин, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.02.2019 у справі №921/475/18 відповідає нормам матеріального права.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та не доводять порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1, 2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Згідно ст.129 ГПК України апеляційний суд дійшов висновку про покладення сплаченого скаржником судового збору на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 255, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України, м.Київ, вих. №39-119-19 від 29.03.19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.02.2019 у справі №921/475/18 залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач): Т.Б. Бонк

Судді С.М. Бойко

Г.Г. Якімець

Повний текст постанови складено 19.07.2019р.