РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.07.2019Справа № 910/3500/19

За позовомДержавного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
доАкціонерного товариства "Банк Альянс"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера"
про стягнення 5168693,96 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачаІорданов К.І.
від відповідачане з`явилися
від третьої особи не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Банк Альянс" 5168693,96 грн, з яких: 4727957,64 грн - сума гарантії, 316773,16 грн - інфляційні втрати, 123963,16 грн - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за гарантією на авансовий платіж №364-18 від 18.01.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2019 відкрито провадження у справі №910/3500/19; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера" третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; підготовче засідання у справі призначено на 24.04.2019; встановлено відповідачу строки для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановлено строк для подання пояснень третьою особою щодо позову - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

10.04.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив та зазначив, серед іншого, про те, що згідно з умовами наданої гарантії, банк зобов`язався на першу вимогу позивача заплатити останньому грошові кошти у розмірі 4727957,64 грн у випадку порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвера" зобов`язань за договором №09-4/3794-17 від 26.12.2017, укладеним між третьою особою,як підрядником, та позивачем, як замовником, щодо використання авансового платежу, тобто використання грошових коштів на придбання (виробництво) необхідних для виконання робіт обладнання, матеріалів, інших матеріальних ресурсів, спрямованих на виконання умов договору. Однак, як стверджує відповідач, звіт про використання коштів був надісланий на адресу позивача вчасно, що підтверджується доданим до цінного листа описом вкладення у цінний лист від 23.04.2018, а жодних доказів нецільового використання авансу позивачем до позовної заяви не долучено.

Також за твердженнями відповідача, банком було правомірно відмовлено позивачу в задоволенні вимоги №01/17060 від 25.04.2018, оскільки вона не містила в собі опису сутності порушення гарантованого зобов`язання відповідно до приписів ч.3 ст.563 Цивільного кодексу України, що в свою чергу є безумовною підставою для відмови в її задоволенні, а крім цього позивачем не доведено факту настання гарантійного випадку. При цьому позивач не звертався до відповідача з повторною вимогою як це передбачено ст.565 Цивільного кодексу України.

Крім того, на думку відповідача, строк дії банківської гарантії на авансовий платіж №364-18 від 18.01.2018 визначений до погашення третьою особою авансового платежу і будь-яка вимога стосовно неї повинна бути одержана банком у цей період, але не пізніше 30.04.2018, а відтак, станом на дату звернення позивача з відповідним позовом до суду (20.03.2019), дія вказаної банківської гарантії є припиненою згідно ст.568 Цивільного кодексу України, а закінчення строку дії гарантії є підставою для того, щоб вважати зобов`язання гаранта перед кредитором припиненими.

15.04.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшли доповнення до відзиву.

24.04.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що правовідносини між позивачем, як бенефіціаром, та Акціонерним товариством "Банк Альянс", як гарантом, визначаються саме змістом гарантії, як зобов`язанням, що має самостійний (автономний) характер по відношенню до основного зобов`язання, встановленого умовами договору №09-4/3794-17 від 26.12.2017, укладеним між третьою особою як підрядником та позивачем як замовником, що кореспондується з положеннями ст.562 Цивільного кодексу України.

За твердженнями позивача, ані чинним законодавством України ані умовами гарантії не передбачено обов`язку позивача надавати разом з вимогою будь-які документи, у тому числі на підтвердження факту попереднього звернення до третьої особи щодо повернення авансового платежу, а отже означене не може бути підставою для відмови у сплаті коштів за гарантією.

Як зауважив позивач, зобов`язання гаранта щодо сплати кредиторові грошової суми відповідно до умов гарантії виникає лише після порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, а для пред`явлення гаранту вимоги достатньо лише факту порушення боржником виконання основного зобов`язання.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує на те, що авансові платежі були одержані третьою особою 19.01.2018, а отже обладнання, матеріали та інші матеріальні ресурси, що необхідні для виконання робіт відповідно до умов договору №09-4/3794-17 від 26.12.2017 мали бути придбані (вироблені) третьою особою не пізніше 19.04.2018. Звіт про використання авансових коштів мав бути наданий у термін до 24.04.2018, однак свої зобов`язання за вказаним договором третя особа не виконала, авансові кошти у строк, визначений п.3.10 договору №09-4/3794-17 від 26.12.2017 не використала, необхідні для виконання робіт обладнання, матеріали, інші матеріальні ресурси не придбала (не виробила).

Крім того, третя особа, як підрядник, звіт про використання авансового платежу надала 27.04.2018 згідно листа №230418/1 від 23.04.2018, тобто з порушенням встановленого п.3.10 договору №09-4/3794-17 від 26.12.2017 строку. При цьому як стверджує позивач, відповідно до відтиску календарного штемпелю відділення зв`язку на описі вкладення у цінний лист, лист №230418/1 від 23.04.2018 із звітом про використання тільки частини авансових коштів був направлений підрядником на адресу позивача 25.04.2018, а часткове використання авансових коштів в свою чергу є порушенням п.3.10 договору №09-4/3794-17 від 26.12.2017. За умовами гарантії гарантійним випадком є порушення третьою особою зобов`язань за договором №09-4/3794-17 від 26.12.2017 щодо використання авансового платежу, а отже у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу грошову суму відповідно до умов гарантії

Щодо строку дії банківської гарантії, то позивач зазначив, що звернувся до відповідача із вимогою про сплату коштів за гарантією №01/17060 від 25.04.2018 у визначеному гарантією порядку (через банк бенефіціара - Акціонерне товариство "Укрексімбанк", який направляв вимогу гаранту), а вказана вимога була отримана відповідачем 27.04.2018, тобто в межах строку, встановленого в гарантії. При цьому кредитор може звернутися до суду за захистом своїх прав в межах загального строку позовної давності, перебіг якого розпочався з 10.05.2018, тобто з дня отримання позивачем листа відповідача про відмову у сплаті коштів за гарантією.

У підготовчому засіданні 24.04.2019 було оголошено перерву до 16.05.2019; встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив - 5 днів з дня отримання такої відповіді. Третій особі направлено повідомлення про судове засідання 16.05.2019 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

02.05.2019 через канцелярію Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява в порядку ч.2 ст.119 Господарського процесуального кодексу України.

11.05.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній додатково зазначив про те, що в порушення п.п.3.11.3 п.3.11 договору №09-4/3794-17 від 26.12.2017 позивачем було направлено вимогу про повернення авансового платежу одразу на адресу відповідача без зазначення суті порушення гарантованого зобов`язання, а не на адресу третьої особи як це передбачено вказаним правочином.

На думку відповідача, оскільки позивач звернувся до третьої особи із вимогою про повернення авансового платежу 24.09.2018, право на звернення до відповідача з вимогою про повернення авансового внеску згідно наданої гарантії виникло у позивача лише через три дні з цієї дати, тобто з 28.09.2018, внаслідок чого зобов`язання гаранта перед кредитором є припиненими внаслідок закінчення строку дії гарантії, а позовні вимоги як наслідок є необґрунтованими.

11.05.2019 через канцелярію Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення щодо відповіді на відзив. Третя особа зазначила, що станом на 25.04.2018 (дата вимоги до відповідача) третьою особою, як підрядником, у встановлені договором №09-4/3794-17 від 26.12.2017 строки було використано авансовий платіж позивача на суму 3622794,00 грн, а отже Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" не мало право вимагати від гаранта сплати 4727957,64 грн. Крім того за твердженнями третьої особи, за умовами самої гарантії визначено, що сума гарантії може зменшуватись пропорційно вартості виконаної роботи/поставленого обладнання, що в свою чергу свідчить про неправомірність вимоги позивача від 25.04.2018, тобто про дефект вимоги.

16.05.2019 від відповідача та третьої особи через канцелярію суду надійшли клопотання про зупинення провадження у справі.

Означені клопотання мотивовані тим, що існує об`єктивна неможливість вирішення справи №910/3500/19 до набрання законної сили рішенням Господарського суду Харківської області від 05.03.2019 у справі №922/3187/18 за позовом Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвера", яким стягнуто з останнього на користь позивача за договором №09-4/3794-17 від 26.12.2017: 1848995,38 грн пені, 782282,58 грн штрафу, збитки в сумі 4727957,64 грн, а також витрати по сплаті судового збору на суму 110418,54 грн. При цьому відповідач вказує на те, що розгляд справи №910/3500/19 без урахування висновків Східного апеляційного господарського суду у справі №922/3187/18 може призвести до порушення вимог ст.61 Конституції України та подвійного притягнення третьої особи до відповідальності за одне і те саме правопорушення.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі є об`єктивна неможливість її розгляду до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Під об`єктивною неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Проте, за висновком суду розгляд справи №922/3187/18 у Східному апеляційному господарському суді жодним чином не перешкоджає розгляду справи №910/3500/19, будь-яких обставин, що унеможливлюють самостійне дослідження судом наданих сторонами доказів під час розгляду даної справи і встановлення відповідних фактів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідачем та третьою особою не надано.

Отже, у даному випадку відсутня така умова зупинення провадження у справі як об`єктивна неможливість розгляду справи.

Крім того суд зазначає, що правовідносини сторін у справі №910/3500/19 визначаються умовами наданої відповідачем гарантії, а не договором №09-4/3794-17 від 26.12.2017.

З огляду на викладене, обставини, наведені відповідачем та третьою особою у клопотаннях про зупинення провадження у справі, не є підставами для зупинення провадження у справі №910/3500/19, у зв`язку з чим вказані клопотання задоволенню не підлягають.

У підготовчому засіданні 16.05.2019 було оголошено перерву до 11.06.2019 та продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

05.06.2019 до канцелярії суду від Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" надійшла відповідь на пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвера", в якій позивач навів свої заперечення на твердження третьої особи, які викладені у поясненнях по суті спору, та зазначив, що факт невикористання суми авансу в порушення умов п.3.10 договору підтверджується, зокрема, відсутністю в матеріалах справи актів приймання-передачі обладнання, складених відповідно до умов п.п.4.6.4.3, 4.6.4.4 договору №09-4/3794-17 від 26.12.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.06.2019.

В судовому засіданні 26.06.2019 оголошено перерву до 02.07.2019.

27.06.2019 через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові пояснення по суті заявлених позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні 02.07.2019 заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач та третя особа у судове засідання представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

02.07.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача та третьої особи надійшли клопотання про відкладення розгляду справи №910/3500/19, у зв`язку з участю адвокатів відповідача та третьої особи в судових засіданнях по іншим справам.

Судом відмовлено в задоволенні означених клопотань відповідача та третьої особи з огляду на те, що у судовому засіданні 26.06.2019 після проголошення учасниками справи вступного слова, відповідно до ч.5 ст.185 Господарського процесуального кодексу України судом було з`ясовано думку учасників справи щодо дати призначення наступного судового засідання для розгляду справи по суті та погоджено дату та час такого засідання з усіма учасниками справи.

В судовому засіданні 02.07.2019 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2017 між Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвера" (підрядник, третя особа) укладено договір №09-4/3794-17 (далі - договір підряду) відповідно до умов якого підрядник зобов`язується виконати (за завданням замовника, в обсягах, порядку, строки, обумовлені договірною документацією) роботи з технічного переоснащення ПС 330 кВ "Первомайськ" (за предметом закупівлі ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Виконання робіт з технічного переоснащення ПС 330 кВ "Первомайськ" шляхом заміни автотрансформатора 2АТ типу АТДЦТН - 200000/330/110/10 кВ та пристроїв РЗА на сучасні, смт.Первомайськ Харківської обл. інв. №6369) та передати замовнику результат робіт, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити підряднику належно виконані роботи (результат робіт) в порядку, визначеному договором. Перелік обладнання, яке передається (поставляється) підрядником замовнику з оформленням актів приймання-передачі обладнання та з подальшим встановленням на об`єктах замовника у ході виконання робіт за договором та (або) передається на підставі актів про змонтоване обладнання (устаткування) після його монтажу, кількість такого обладнання, його номенклатура, комплектність, інші показники (як-то характеристики, вимоги до якості обладнання) визначено в додатку 3 до договору (п.1.1).

Підрядник виконує роботи в період з дати набуття договором чинності по 20.12.2018 згідно з завданням (п.1.2 договору підряду).

Відповідно до п.2.3 договору підряду ціна договору (на підставі додатку №2 до договору), становить 12555199,20 грн в т.ч. ПДВ 2092533,20 грн.

У відповідності до п.3.3 - 3.4 договору підряду оплата підряднику здійснюється у формі: часткової попередньої оплати (аванс) та подальшої оплати - проміжними платежами (після погашення підрядником авансового платежу). Розмір авансу становить: - не більше 30% від загальної вартості робіт; - не більше 50% від вартості обладнання (устаткування). Аванс сплачується підряднику протягом двадцяти п`яти банківських днів з дати надання ним (після набуття договором чинності) рахунку-фактури.

Підрядник зобов`язується використати одержаний авансовий платіж на придбання (виробництво) необхідних для виконання робіт обладнання, матеріалів, інших матеріальних ресурсів протягом 30 днів (але не більше 90 днів) після одержання авансового платежу. Підрядник протягом 35 днів (але не більше 95 днів) з дня надходження авансового платежу повинен надати звіт про використання авансових коштів (за формою згідно з додатком 6 до договору) разом з підтверджуючими документами (копії накладних/актів, платіжних доручень з відміткою банку тощо). В разі ненадання у встановлений строк такого звіту або виявлення факту нецільового використання та/або невикористання авансового платежу замовник вправі достроково розірвати договір, повідомивши підрядника та/або вимагати повернення всієї суми авансового платежу з урахуванням індексу інфляції та відсотків річних 14% (п.3.10 договору підряду).

Підрядник зобов`язаний надати гарантію повернення авансового платежу (у вигляді безумовної і безвідкличної банківської гарантії, оформленої на паперовому носії) на суму, рівну сумі авансового платежу. Гарантія повернення авансового платежу є чинною від дня її видачі та протягом строку, на який вона видана: з дати її видачі та по 30.04.2018; при цьому (період дії гарантії закінчується не раніше дати підписання акту (ів) приймання-передачі обладнання, актів про належно виконані роботи (на суму авансового платежу) або повернення підрядником авансу відповідно до вимоги замовника). Гарантія втрачає свою чинність після погашення підрядником авансу чи його повернення відповідно до умов даного пункту договору. Гарантія не може бути анульована або змінена без попереднього узгодження із замовником. За гарантією банк-гарант здійснює платіж замовнику за його письмовою вимогою без надання замовником інших документів або виконання інших умов. У разі невиконання підрядником вимоги замовника щодо повернення авансового платежу гарантія направляється замовником банку-гаранту (для стягнення) з вимогою платежу за цією гарантією (п.п.3.11, 3.11.1, 3.11.2, 3.11.3).

Відповідно до п.п.4.6.4, 4.6.4.4 договору підряду підрядник здійснює передачу (поставку) обладнання, яке передається (поставляється) замовнику з оформленням актів приймання - передачі обладнання (за переліком згідно з додатком 3 до договору), датою поставки (передачі) обладнання визнається дата підписання замовником акту приймання-передачі обладнання.

Пунктом 5.3 договору підряду встановлено, що передача підрядником виконаних робіт та приймання їх замовником (уповноваженим представником замовника) оформлюється відповідним актом про приймання належно виконаних робіт (етапу робіт за визначений звітний період), про змонтоване обладнання (устаткування).

Договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами та діє по 31.03.2019, а в частині виконання гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання (п.11.1 договору підряду).

Згідно з графіком поставки обладнання, що є додатком №4 до договору підряду все обладнання за договором підряду мало бути поставлене підрядником протягом грудня 2017 року-лютого 2018 року.

Крім того, відповідно до графіку виконання робіт, що є додатком №5 до договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера" зобов`язалося виконати частину робіт протягом грудня 2017 року - лютого 2018 року, а усі передбачені договором підряду роботи у термін не пізніше вересня 2018 року.

На виконання умов договору №09-4/3794-17 від 26.12.2017, на підставі рахунків-фактур Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвера" №09012018/1 від 09.01.2018 та №09012018/2 від 09.01.2018 позивачем було перераховано підряднику авансовий платіж на загальну суму 4727957,64 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №40 від 19.01.2018 на суму 2403494,52 грн з призначенням платежу - аванс 50% на постачання обладнання та №41 від 19.01.2018 на суму 2324463,12 грн з призначенням платежу - аванс 30% на виконання робіт.

За своєю правовою природою укладений між позивачем та третьою особою договір є договором підряду.

Згідно ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст.854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. (за змістом ст.846 Цивільного кодексу України).

Стаття 525 Цивільного кодексу України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, за умовами договору підряду Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера" було зобов`язано використати авансовий платіж у строк до 19.04.2018 включно та надати звіт про використання авансових коштів (за формою згідно з додатком 6 до договору) разом з підтверджуючими документами (копії накладних/актів, платіжних доручень з відміткою банку тощо) у строк до 24.04.2018 включно.

14.03.2018 на адресу позивача від Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвера" надійшов лист за вих.№120318/1 від 12.03.2018, в якому останній просив замовника продовжити використання авансового платежу та надання відповідної звітності шляхом підписання додаткової угоди до договору підряду.

Листом за вих.№10/12178 від 23.03.2018 у відповідь замовник повідомив підрядника про умови договору підряду щодо використання авансового платежу та наданої гарантії.

27.03.2018 на адресу позивача від підрядника надійшов лист за вих.№260318/1 від 26.03.2018, в якому останній повторно просив замовника продовжити використання авансового платежу та надання відповідної звітності.

Листом за вих.№190418/1 від 19.04.2018 підрядник, зокрема, просив продовжити строк використання авансу та надання звітності на 60 діб.

Листом за вих.№10/16980 від 25.04.2018 у відповідь замовник просив підрядника надати звіт про використання авансу про умови договору підряду щодо використання авансового платежу та наданої гарантії.

Згоди на продовження строку використання авансового платежу сторони договору підряду не досігли.

27.04.2018 на адресу позивача надійшов звіт про використання авансового платежу станом на 23.04.2018 із супровідним листом за вих.№230418/1 від 23.04.2018, які були направлені на адресу позивача 25.04.2018, що підтверджується відповідним описом вкладення у цінний лист.

Листом за вих.№10/38627 від 24.09.2018 позивач повідомив підрядника про відмову від договору №09-4/3794-17 від 26.12.2017 з 17.10.2018 та просив останнього повернути аванс у розмірі 4727957,64 грн. Вказаний лист підрядник отримав 08.10.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 28.09.2018.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.03.2019 у справі №922/3187/18 за позовом Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвера", яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2019 стягнуто з підрядника на користь замовника за договором №09-4/3794-17 від 26.12.2,38 грн пені, 782282,58 грн штрафу, збитки в сумі 4727957,64 грн, а також витрати по сплаті судового збору на суму 110418,54 грн.

Цим рішенням встановлено, що станом на дату звернення позивача з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера" до виконання своїх зобов`язань за договором №09-4/3794-17 від 26.12.2017 не приступило, обладнання (устаткування) замовнику не поставило, виконання робіт не розпочало, а невиконання підрядником робіт та нездійснення поставки обладнання є порушенням умов договору, і фактично позивач, сплативши аванс, розраховував на отримання робіт та обладнання в повному обсязі, однак був цього позбавлений, внаслідок чого отримав збитки. За висновками суду договір №09-4/3794-17 від 26.12.2017 є розірваним, а зобов`язання за ним припинені.

Суд зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення cуду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, на момент розгляду справи №910/3500/19 набрало законної сили судове рішення у справі №922/3187/18, яким встановлений факт порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвера" зобов`язань за договором №09-4/3794-17 від 26.12.2017, і ці обставини не підлягають повторному доказуванню.

Як встановлено судом, на виконання умов договору №09-4/3794-17 від 26.12.2017, з метою забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвера" (принципал, генпідрядник, учасник торгів, третя особа) зобов`язань за цим договором, Публічним акціонерним товариством "Банк Альянс" (зміна найменування на Акціонерне товариство "Банк Альянс") (гарант, відповідач) надано Державному підприємству "Національна енергетична компанія "Укренерго" (бенефіціар, позивач) гарантію на авансовий платіж №364-18 від 18.01.2018 (гарантія), відповідно до якої Акціонерне товариство "Банк Альянс" безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично приймає на себе зобов`язання заплатити бенефіціару протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, передбаченою цією гарантією, грошову суму, що не перевищує 4727957,64 грн у випадку порушення принципалом зобов`язань за договором щодо використання авансового платежу.

Виплата по гарантії здійснюється на користь Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго", АТ "Укрексімбанк" (), місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул.Антоновича, 127 (банк бенефіціара), МФО 322313, р/р НОМЕР_1 . Гарант протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання письмової вимоги зобов`язується сплатити бенефіціару грошову суму в межах суми гарантії. Письмова вимога бенефіціара надсилається через банк бенефіціара. Письмова вимога бенефіціара має бути підписана належним чином уповноваженою особою бенефіціара, яка має право першого підпису згідно з карткою із зразками підписів бенефіціара та скріплена печаткою бенефіціара. Справжність підпису на письмовій вимозі бенефіціара має бути підтверджена банком бенефіціара. За письмовою згодою бенефіціара можуть бути внесені зміни до цієї гарантії шляхом направлення гарантом повідомлення із зазначенням змін до умов гарантії за 20 банківських днів до передбачуваної дати набрання чинності відповідними змінами. Зміни набувають чинності після отримання від бенефіціара повідомлення про прийняття запропонованих змін. У разі продовження строку дії договору генпідрядник зобов`язаний продовжити строк дії банківської гарантії на строк продовження строку дії договору.

Сума гарантії може зменшуватись пропорційно вартості виконаної роботи/поставленого обладнання (згідно з підписаними бенефіціаром актами про приймання належно виконаної роботи/поставленого обладнання), а також на суму здійснених гарантом виплат у задоволення вимоги бенефіціара за цією гарантією. Відповідальність гаранта не повинна перевищувати суму, на яку видано цю гарантію. Ця гарантія набирає чинності з моменту видачі та залишається дійсною до погашення учасником торгів авансового платежу і будь-яка вимога стосовно неї повинна бути одержана гарантом у цей період, але не пізніше 30 квітня 2018 року включно. Ця гарантія має бути повернена гарантові після припинення її дії чи виконання гарантом обов`язків за нею. У разі припинення дії гарантії вона втрачає силу незалежно від того буде вона повернена гарантові чи ні. Ця гарантія є безвідкличною та безумовною. В разі повернення бенефіціаром оригіналу гарантії до гаранта, дана гарантія буде анульована. Гарантія підпорядковується Уніфікованим правилам для гарантій за вимогою (публікація МТП №758).

Внаслідок того, що підрядник не виконав своїх зобов`язань щодо використання авансового платежу у встановлені договором №09-4/3794-17 від 26.12.2017 строки, а виконання такого зобов`язання було забезпечено гарантією, позивач звернувся до відповідача із вимогою №01/17060 від 25.04.2018 про сплату грошових коштів за гарантією.

Вказана вимога була надіслана відповідачу в порядку, визначеному умовами гарантії, через банк АТ "Укрексімбанк" 26.04.2018 і була одержана відповідачем 27.04.2018, тобто в межах строку гарантії.

Як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач повинен був сплатити на користь Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" грошові кошти за гарантією на авансовий платіж №364-18 від 18.01.2018 у строк до 04.05.2018 включно, однак незважаючи на наявність гарантійного випадку, а також того, що пред`явлена позивачем вимога відповідала умовам гарантії та була надіслана відповідачу в порядку і в межах строків, встановлених гарантією, Акціонерним товариством "Банк Альянс" у задоволенні вимоги позивача було відмовлено листом за вих.№21/4-760 від 08.05.2018.

Спір у справі виник внаслідок того, що позивач вважає відмову відповідача у виплаті за гарантією на авансовий платіж №364-18 від 18.01.2018 необґрунтованою та просить суд стягнути з відповідача 5168693,96 грн, з яких: 4727957,64 грн - сума гарантії, 316773,16 грн - інфляційні втрати, 123963,16 грн - 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Акціонерного товариства "Банк Альянс" підлягають задоволенню в повному обсязі, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією.

Згідно зі ст.560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст.200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Суд зазначає, що гарантія може забезпечувати як грошове так і не грошове зобов`язання боржника, оскільки законом не встановлено будь-яких обмежень щодо можливості застосування такого способу забезпечення в залежності від правової природи основного зобов`язання.

При цьому, відповідальність гаранта перед кредитором носить виключно грошовий характер. При порушенні боржником основного зобов`язання гарант повинен лише сплатити грошову суму відповідно до умов гарантії, а не виконати забезпечене зобов`язання в натурі (передати товар, виконати роботи, надати послуги, тощо).

Відповідно до п.2 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Національного банку України 15.12.2004 №639, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №41/10321 (тут і далі в редакції, яка була чинна станом на дату надання гарантії) (надалі - Положення) гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант (банк, який надає гарантію на користь бенефіціара) бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (особа, на користь якої надається гарантія) сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії; безвідклична гарантія - гарантія, умови якої не можуть бути змінені і вона не може бути припинена банком-гарантом згідно із заявою принципала без згоди та погодження з бенефіціаром; безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов;

Відповідно до п.5 розділу 1 вказаного Положення банк-гарант може надавати такі види гарантій: платіжні гарантії, гарантії повернення авансового платежу, тендерні гарантії (гарантії забезпечення пропозиції), гарантії виконання, гарантії повернення позики тощо.

Відповідно до ст.562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Суд зазначає, що гарант відповідає перед кредитором за порушення основного зобов`язання боржником. Проте, особливістю гарантії є те, що її чинність не залежить від дійсності або чинності основного зобов`язання, що забезпечується гарантією. Отже, гарантійне зобов`язання носить самостійний характер по відношенню до основного зобов`язання.

Водночас, оскільки гарант відповідає перед кредитором за порушення основного зобов`язання боржником, законне право вимоги кредитора до гаранта може виникнути лише у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником.

Відповідно до ст.561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Згідно з п.5 глави 2 розділу 2 Положення гарантія вважається чинною з дати її видачі, якщо в ній не зазначено інше. Датою видачі гарантії вважається день надіслання бенефіціару або банку бенефіціара, або авізуючому банку, або банкам-кореспондентам повідомлення із зазначенням умов гарантії або дата, зазначена на поштовій квитанції, що свідчить про надіслання гарантії поштовим зв`язком, або день передавання її представнику бенефіціара або принципала для подальшого передавання її бенефіціару. Облік наданої гарантії здійснюється в день набрання нею чинності за відповідними позабалансовими рахунками.

Судом встановлено, що Акціонерним товариством "Банк Альянс", як гарантом, надано Державному підприємству "Національна енергетична компанія "Укренерго", як бенефіціару, гарантію на авансовий платіж №364-18 від 18.01.2018, відповідно до якої Акціонерне товариство "Банк Альянс" безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично прийняло на себе зобов`язання заплатити бенефіціару протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, передбаченою цією гарантією, грошову суму, що не перевищує 4727957,64 грн у випадку порушення принципалом - Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвера" зобов`язань за договором №09-4/3794-17 від 26.12.2017 щодо використання авансового платежу.

Виплата по гарантії здійснюється на користь Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго", АТ "Укрексімбанк" (), місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул.Антоновича, 127 (банк бенефіціара), МФО 322313, р/р НОМЕР_1 . Гарант протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання письмової вимоги зобов`язується сплатити бенефіціару грошову суму в межах суми гарантії. Письмова вимога бенефіціара надсилається через банк бенефіціара. Письмова вимога бенефіціара має бути підписана належним чином уповноваженою особою бенефіціара, яка має право першого підпису згідно з карткою із зразками підписів бенефіціара та скріплена печаткою бенефіціара. Справжність підпису на письмовій вимозі бенефіціара має бути підтверджена банком бенефіціара.

Відповідно до ч.1 ст.563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Таким чином зобов`язання гаранта здійснити його виконання відповідно до умов гарантії виникає лише після порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. При цьому, для пред`явлення гаранту вимоги кредиторові достатньо лише факту порушення боржником виконання основного зобов`язання.

Отже враховуючи зміст гарантії на авансовий платіж №364-18 від 18.01.2018, суд дійшов висновку, що останньою було забезпечено належне виконання боржником (принципалом) негрошового зобов`язання, а саме зобов`язання принципала щодо використання одержаного авансового платежу на придбання (виробництво) необхідних для виконання робіт обладнання, матеріалів, інших матеріальних ресурсів протягом 30 днів (але не більше 90 днів) після одержання авансового платежу та надання принципалом протягом 35 днів (але не більше 95 днів) з дня надходження авансового платежу звіту про використання авансових коштів (за формою згідно з додатком 6 до договору) разом з підтверджуючими документами (копії накладних/актів, платіжних доручень з відміткою банку тощо).

Як вже зазначалось судом, відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до умов п.3.10 договору №09-4/3794-17 від 26.12.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера" як підрядник зобов`язалося використати одержаний авансовий платіж на придбання (виробництво) необхідних для виконання робіт обладнання, матеріалів, інших матеріальних ресурсів протягом 30 днів (але не більше 90 днів) після одержання авансового платежу. Підрядник протягом 35 днів (але не більше 95 днів) з дня надходження авансового платежу повинен надати звіт про використання авансових коштів (за формою згідно з додатком 6 до договору) разом з підтверджуючими документами (копії накладних/актів, платіжних доручень з відміткою банку тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, авансові платежі позивача були одержані третьою особою 19.01.2018, а отже обладнання, матеріали та інші матеріальні ресурси, що необхідні для виконання робіт мали бути придбані (вироблені) третьою особою не пізніше 19.04.2018 включно, а звіт про використання авансових коштів мав бути наданий третьою особою у термін до 24.04.2018 включно.

Однак, як встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера" як підрядник свої зобов`язання за договором №09-4/3794-17 від 26.12.2017 не виконало, авансові кошти у визначений п.3.10 договору №09-4/3794-17 від 26.12.2017 строк не використало, необхідні для виконання робіт обладнання, матеріали, інші матеріальні ресурси не придбало (не виробило), що підтверджується також рішенням Господарського суду Харківської області від 05.03.2019 у справі №922/3187/18 за позовом Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвера", яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2019.

При цьому 27.04.2018 на адресу позивача надійшов звіт про використання авансового платежу станом на 23.04.2018, який складався з переліку платіжних доручень із супровідним листом за вих.№230418/1 від 23.04.2018, які були направлені на адресу позивача 25.04.2018, що підтверджується відповідним описом вкладення у цінний лист, тобто з прострочкою.

Як встановлено судом, що даний лист був направлений на адресу позивача із прострочкою та не містив підтверджуючих документів, зокрема, копій накладних/актів, платіжних доручень з відміткою банку тощо.

Суд зауважує, що відповідно до п.4.6.4 договору №09-4/3794-17 від 26.12.2017 приймання-передача (поставка) обладнання засвідчується шляхом підписання акту приймання-передачі обладнання, датою поставки (передачі) обладнання визнається дата підписання замовником акту приймання-передачі обладнання.

Будь -яких доказів підписання таких актів відповідно до умов договору матеріали справи не містять.

Наразі відповідачем та третьою особою не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували використання третьою особою авансу на суму 3622794,00 грн та своєчасне направлення звіту на адресу позивача відповідно до умов договору №09-4/3794-17 від 26.12.2017.

Оскільки сторонами договору №09-4/3794-17 від 26.12.2017 погоджено строк використання авансу на придбання (вироблення) третьою особою обладнання, матеріалів та інших матеріальних ресурсів, що необхідні для виконання робіт не пізніше 19.04.2018 (включно) та надання звіту про використання авансових коштів третьою особою у термін до 24.04.2018 включно, то суд дійшов висновку, що принципал - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера" порушив виконання своїх зобов`язань за договором підряду.

З огляду на те, що принципал порушив свої зобов`язання та умови договору №09-4/3794-17 від 26.12.2017 щодо використання авансового платежу та надання позивачу відповідного звіту у строки, встановлені договором підряду, а виконання принципалом зобов`язання було забезпечено гарантію на авансовий платіж №364-18 від 18.01.2018, наданою Акціонерним товариством "Банк Альянс", враховуючи положення ч.1 ст.563 Цивільного кодексу України, у відповідача (гаранта) виник обов`язок сплатити позивачу (кредитору) грошову суму відповідно до умов гарантії.

У виданій позивачу відповідачем гарантії вказується, що сума гарантії може зменшуватися пропорційно вартості виконаної роботи/поставленого обладнання згідно з підписаними бенефіціаром актами про приймання належно виконаної роботи/поставленого обладнання. Проте, твердження відповідача та третьої особи про часткове використання авансу принципалом не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи. Направлення третьою особою звіту про використання авансу із порушенням строку для його надання та без підтверджуючих документів не є доказом належного виконання зобов`язання щодо освоєння авансу; актів приймання - передачі поставленого обладнання третя особа суду не надала. Третя особа не довела, що платіжні доручення про перерахування коштів третьою особою на користь ТОВ «Будимпекс плюс», стосуються виконання договору підряду, укладеного з позивачем.

Те, що принципал не виконав зобов`язання з використання авансу та своєчасного надання звіту з підтверджуючими документами в повному обсязі є підставою для виплати гарантом грошової суми відповідно до умов гарантії, оскільки судом встановлено факт порушення принципалом зобов`язань за договором №09-4/3794-17 від 26.12.2017.

Суд зазначає, що враховуючи правову природу гарантії (її автономність та відсутність залежності від обставин припинення основного зобов`язання, про що зокрема свідчать також положення ч.3 ст.565 та ст.568 Цивільного кодексу України) та характер основного зобов`язання, яке забезпечене гарантією (негрошове зобов`язання) - виплата гарантом суми, на яку видано гарантію, жодним чином не може зараховуватись в рахунок виконання основного зобов`язання. При цьому враховуючи умови гарантії - одного лише факту наявності прострочення виконання основного зобов`язання достатньо для звернення бенефіціара з вимогою до гаранта про виплату відповідного забезпечення, а отже фактичне виконання у повному обсязі рішення Господарського суду Харківської області від 05.03.2019 у справі №922/3187/18 за позовом Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвера", яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2019 жодним чином не впливає на обов`язок відповідача з виплати гарантійної суми, який виник у зв`язку з настанням гарантійного випадку в межах, обумовлених гарантією.

Згідно з ч.ч.2-4 ст.563 Цивільного кодексу України вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Судом встановлено, що відповідно до змісту гарантії гарант протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання письмової вимоги зобов`язується сплатити бенефіціару грошову суму в межах суми гарантії. Письмова вимога бенефіціара надсилається через банк бенефіціара. Письмова вимога бенефіціара має бути підписана належним чином уповноваженою особою бенефіціара, яка має право першого підпису згідно з карткою із зразками підписів бенефіціара та скріплена печаткою бенефіціара. Справжність підпису на письмовій вимозі бенефіціара має бути підтверджена банком бенефіціара.

Жодних інших умов та документів, які мають бути надані до гарантії зміст гарантії не містить.

Судом встановлено, що вимога Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (№01/1760 від 25.04.2018) була надана ним у порядку, передбаченому банківською гарантією (через банк бенефіціара - АТ "Укрексімбанк", який направляв гаранту вимогу), відповідає вимогам, встановленим у банківській гарантії та отримана відповідачем 27.04.2018, тобто у строки, встановлені гарантією.

Відповідно до ч.2 ст.564 Цивільного кодексу України гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Відповідно до ст.565 Цивільного кодексу України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.

Відповідно до п.1 глави 4 розділу 2 Положення банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, має переконатися в достовірності цієї вимоги. У разі отримання вимоги від бенефіціара банк-гарант (резидент) повинен перевірити справжність підписів на вимозі або в разі отримання повідомлення від іншого банку про виставлення бенефіціаром вимоги - перевірити ключі, підписи, формат SWIFT. У разі потреби банк-гарант (резидент) надсилає запит до банку бенефіціара або іншого банку, через який було передано вимогу, для уточнення достовірності цієї вимоги/повідомлення. Банк-гарант (резидент) приймає вимогу, яка відповідає умовам гарантії, надсилає копію цієї вимоги принципалу (разом з копіями документів, якими вона супроводжувалась, якщо подання таких документів передбачалось умовами гарантії) після отримання відповідних уточнень, що підтверджують її достовірність, або до отримання таких уточнень. Якщо після подання копії вимоги принципалу банк-гарант отримує письмове підтвердження недостовірності пред`явленої вимоги, то банк-гарант надсилає письмове повідомлення про такий факт принципалу та бенефіціару.

Згідно з п. 2 глави 4 розділу 2 Положення одержана вимога/повідомлення бенефіціара або банку бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком-гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.

Відповідно до п.3 глави 4 розділу 2 Положення сплата за вимогою/повідомленням коштів бенефіціару за гарантією здійснюється банком-гарантом (резидентом) на умовах і в строки, передбачені гарантією для оплати вимоги/повідомлення, та згідно з інструкціями і реквізитами, зазначеними в тексті гарантії та/або у вимозі/повідомленні, отриманими від бенефіціара/банку бенефіціара або іншого банку. Банк-гарант (резидент) здійснює перерахування коштів з рахунку, на якому обліковувалися кошти принципала для грошового забезпечення (покриття) гарантії, або з інших відповідних рахунків банку-гаранта (резидента). Якщо гарантія надавалася за рахунок іншого забезпечення, прийнятного для банку, то банк-гарант вирішує питання щодо погашення заборгованості принципала шляхом звернення стягнення на предмет застави або договірного списання коштів з поточних/депозитних рахунків принципала, або шляхом проведення інших дій, передбачених законодавством України (за умови, якщо це передбачено договором).

Судом встановлено, що відповідач направив позивачу відповідь за вих.№21/4-460 від 08.05.2018, у якій відмовив у задоволенні вимоги щодо сплати гарантії у розмірі 4727957,64 грн.

Підставами, на які відповідач посилався для відмови у виплаті грошових коштів за гарантією було виконання принципалом зобов`язань за договором підряду щодо використання частини авансу на суму 3622794,00 грн, а отже відповідач вважає, що вимога бенефіціара про сплату за гарантією повної суми гарантії є необґрунтованою та безпідставною та не надання бенефіціаром доказів звернення з вимогою про повернення авансового платежу до принципала згідно умов п.3.11.3 договору підряду.

Однак суд вважає вказані доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими та спростованими судом вище, оскільки умовою виплати гарантії є допущення порушення принципалом зобов`язань за договором №09-4/3794-17 від 26.12.2017 щодо використання авансового платежу, яке у даному випадку мало місце, що встановлено судом.

Крім того суд звертає увагу відповідача на те, що ані чинним законодавством України, ні умовами гарантії не передбачено обов`язку позивача додавати до вимоги документи, що підтверджують факт звернення позивача до третьої особи. Тим більше, не передбачено право гаранта (відповідача) відмовляти у сплаті коштів у зв`язку з відсутністю у нього будь-яких документів, надання яких не вимагається згідно з умовами гарантії.

Враховуючи викладене, оскільки судом встановлено факт настання гарантійного випадку за гарантію на авансовий платіж №364-18 від 18.01.2018 (порушення виконання принципалом зобов`язання щодо використання авансу та надання звіту у строк, визначений договором №09-4/3794-17 від 26.12.2017) та невиконання відповідачем (гарантом) обов`язку з виплати грошової суми у розмірі 4727957,64 грн відповідно до умов гарантії у строки, встановлені у гарантії, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Акціонерного товариства "Банк Альянс" про стягнення 4727957,64 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За прострочення виконання зобов`язання по сплаті гарантії, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 123963,16 грн за період прострочки з 05.05.2018 по 19.03.2018 та інфляційні втрати на суму 316776,16 грн за період з травня 2018 року по лютий 2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання по сплаті гарантії, то вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який судом перевірено та з яким суд погоджується.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір у розмірі 77530,41 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Банк Альянс" (04053, м.Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 50, ідентифікаційний код 14360506) на користь Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м.Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний код 00100 (чотири мільйони сімсот двадцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн 64 коп. основного боргу, 316773 (триста шістнадцять тисяч сімсот сімдесят три) грн 16 коп. інфляційних втрат, 123963 (сто двадцять три тисячі дев`ятсот шістдесят три) грн 16 коп. 3% річних та 77530 (сімдесят сім тисяч п`ятсот тридцять) грн 41 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 17.07.2019

Суддя Ю.М.Смирнова