ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2019 р. Справа№ 910/179/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Дідиченко М.А.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 року (дата складення повного тексту 22.04.2019 року)

у справі № 910/179/19 (суддя: Пінчук В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ РЕ"

про стягнення 49 000,00 грн.

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ РЕ" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 49 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не сплатив відповідні кошти за страховим випадком.

Господарський суд міста Києва у задоволені позову відмовив своїм рішенням від 22.04.2019 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 року у даній справі повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Разом з цим скаржник зазначив, що він просив Господарський суд міста Києва витребувати із Подільського райсуду міста Києва постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Проте Господарський суд міста Києва залишив дане клопотання без уваги. В результаті, вказане вище порушення норм процесуального права є підставою для скасування або зміни рішення, оскільки це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2019 року справу № 910/179/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Смірнова Л.Г., Дідиченко М.А.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 у справі № 910/179/19 своєю ухвалою від 10.06.2019 року.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"- без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 30.12.2015 року на вул. Нижній Вал, у м. Київ трапилась дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої відбулось зіткнення автомобіля Nissan Almera (д.н. НОМЕР_1 ), під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Jaguar XF (д.н. НОМЕР_2 ) під керуванням водія ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю Jaguar XF (д.н. НОМЕР_2 ), який був застрахований у позивача, згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №330514670.15 від 10.07.2015 року.

Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду №83966601 від 30.12.2015 року дорожньо - транспортна пригода відбулася внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля Nissan Almera (д.н. НОМЕР_1 ) - ОСОБА_1 .

Згідно рахунку № НОМЕР_3 від 26.01.2016 року вартість ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля Jaguar XF (д.н. НОМЕР_2 ) становить 217062,28 грн.

На виконання умов договору страхування транспортного засобу №330514670.15 від 10.07.2015 року, на підставі заяви страхувальника, страхового акту №136788 від 28.01.2016 року Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" виплатило страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 217062,28 грн, що підтверджується платіжним дорученням №817 від 03.02.2016 року.

Цивільно - правова відповідальність власника автомобіля Nissan Almera (д.н. НОМЕР_1 ) за шкоду, завдану майну третіх осіб під час ДТП за участю вказаного автомобіля, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ003396972 застрахована у відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ РЕ".

Відповідно до вказаного полісу ліміт відповідальності за шкоду завдану майну третіх осіб під час ДТП складає 50000,00 грн. і франшиза 1000,00 грн.

Згідно ч. 2. ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Виключно судами розглядаються справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо порушень правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (ст. 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо порушень правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна).

Згідно ч. 1 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо порушень правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову у справі.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається матеріалів справи, останні не містять , а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказів вини ОСОБА_1 безпосередньо у вчиненні ДТП (вирок суду в кримінальній справі, постанова слідчого про закриття провадження у справі або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою водія було б притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП).

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що як правильно встановлено судом першої інстанції та зазначено в оскаржуваному рішенні «відповідно до інформації на час винесення оскаржуваного рішення, що міститься на інформаційному ресурсі в Єдиному державному реєстрі судових рішень постанова Подільського районного суду у адміністративній справі №758/822/16-п стосовно притягнення до відповідальності водія ОСОБА_1 взагалі відсутня».

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції безпідставно не витребував із Подільського райсуду міста Києва постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та залишив дане клопотання без уваги.

Крім того, Північний апеляційний господарський суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що розумність тривалості провадження по судовій справі повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Відповідно до аналізу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні суди.

Як вбачається з матеріалів справи, останні містять достатньо належних та допустимих доказів, які дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду та винести правомірне рішення по даній справі, а витребування, як встановлено людом відсутньої постанови призвело б лише до затягування розгляду справи, що є неприпустимим.

При цьому, колегія суддів відзначає, що позивач звертався з запитом до Подільського райсуду міста Києва для надання інформації щодо відповідача в 2016 році, тобто майже за два роки до звернення до суду першої інстанції з відповідним позовом. Подільський районний суд міста Києва на запит позивача, зокрема, 06.10.2016 року повідомив, що адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП перебуває у провадженні судді Отніновського О.П.

Нормою ст. 2 Господарського процесуального кодексу України до основних принципів (засад) господарського судочинства віднесено принцип диспозивтивності, згідно з яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 14 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, скаржником не зазначено взагалі про неможливість самостійно отримати необхідні докази на час звернення до суду з даним позовом, що відповідно до ст. 2, 14 Господарського процесуального кодексу України виключає можливість задоволення таких клопотань.

При цьому, колегія суддів відзначає, що заявлення клопотання (про витребування доказів) не кореспондується з автоматичним обов`язком суду задовольнити таке клопотання.

Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

З огляду на викладе, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 року у справі №910/179/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/179/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Л.Г. Смірнова

М.А. Дідиченко