ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/4/19
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діонісій VN"

на рішення господарського суду Миколаївської області від 01.04.2019 року

у справі №915/4/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг",проспект Соборності, 15, м. Київ, 02160,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діонісій VN",вул. Миру, 13, с. Костянтинівка, Вітовський район, Миколаївська область, 57251,

про стягнення грошових коштів у сумі 140 805 грн.,

(ухвалене суддею Коваль С.М. 01.04.19, у приміщенні господарського суду Миколаївської області, м. Миколаїв, повний текст 04.03.19)

Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Хімагромаркетинг" звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Діонісій VN" про стягнення з останнього грошових коштів у сумі 140805 грн. - основного боргу, з посиланням на неналежне виконання відповідачем зобов`язань з укладеним між ними договором поставки від 14.05.2018 № АП-08-0164ДС1, з урахуванням додаткової угоди до нього, а саме, зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати поставленого позивачем товару, внаслідок чого утворилася заборгованість у спірній сумі.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції від ТОВ "Діонісій VN" до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі від 18.01.2019, у зв`язку з тим, що після відкриття провадження в даній справі погашено позивачу основний борг у розмірі 140805 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 15.02.2019 № 4386.

18.02.2019 року ТОВ "Хімагромаркетинг" подано заяву про уточнення позовної заяви, у якій позивач просить стягнути 21120 грн. 75 коп. - основного боргу, 16331 грн. 83 коп. - пені та 24108 грн. 91 коп. - відсотків річних, оскільки ТОВ "Діонісій VN" оплатив суму основного боргу у розмірі 140805 грн. 00 коп., позивачем на підставі п. 5.6 договору здійснено зарахування 21120 грн. 75 коп. - в рахунок сплати неустойки, 119684 грн. 25 коп. зараховано в оплату основної заборгованості; а також унаслідок порушення строків оплати основного боргу позивачем нарахована пеня та 40 % річних у порядку п.п. 5.2 та 5.5 договору.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 01.04.2019 року у справі №915/4/19 (суддя Коваль С.М.) закрито провадження у справі в частині вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Діонісій VN" основного боргу в сумі 21120 грн. 75 коп., - у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Діонісій VN" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" грошові кошти в сумі 16248 грн. 51 коп. - пені, 23886 грн. 67 коп. - річних, а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 1753 грн. 25 коп.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідачем не порушено умови п. 2.12 договору, а тому позивач безпідставно зарахував 21 120 грн. 75 грн. в рахунок суми штрафних санкцій, а саме 15% штрафу, який нарахував позивач відповідно до умов п.5.4 Договору на суму боргу в розмірі 140 805 грн., яку було погашено відповідачем після відкриття провадження у справі, а саме 15.02.19 р.

Ураховуючи наведене, суд вважає суму основного боргу в розмірі 21120 грн. 75 коп. погашеною відповідачем в повному обсязі згідно платіжного доручення № 4386 від 15.02.19 р. на суму 140 805 грн., до якої входить сума основного боргу 21120 грн. 75 коп., а тому відносно цієї частини стягнення між сторонами у справі відсутній спір.

Суму пені було перераховано судом за допомогою програми «Законодавство» версія 2.9.2., яка складає 16 248 грн. 51 коп. та підлягає задоволенню за рахунок відповідача, а тому в частині стягнення пені у сумі 83 грн. 32 коп., відмовлено. Позовні вимоги про стягнення 24108 грн. 91 коп. річних за період з 21.10.2018 р. по 18.02.2019 р. (з 21.10.2018 по 18.01.2019 - 40 % річних на суму 140805 грн.; з 19.01.-14.02.2019 - 96 % річних на суму 140805 грн.; з 15.02.-18.02.2019 - 96 % річних на суму 21120 грн. 75 коп.) частково задоволені у сумі 23886 грн. 67 коп. відповідно, оскільки позивачем на суму 21120 грн. 75 коп. безпідставно нараховано 96 % річних за період з 15.02.-18.02.2019.

06.05.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Діонісій VN" на рішення господарського суду Миколаївської області від 01.04.2019 року у справі №915/4/19, в якій апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.04.2019 р. у справі № 915/4/19 в частині стягнення з відповідача суми відсотків річних в розмірі 23 886,67 грн. та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Скаржник вважає прийняте судом рішення в частині стягнення суми відсотків річних таким, що прийнято внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що пунктом 5.5 договору сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, і визначили її в розмірі 40% річних від несплаченої суми протягом 90 календарних днів з дати, коли товар мав бути сплачений покупцем та 96 % річних - до дня повної оплати за товар з дати закінчення 90 календарних днів.

Зміст статті 692 ЦК України встановлює право продавця у разі несвоєчасної оплати товару покупцем вимагати від останнього оплати товару та процентів за користування чужими грошовими коштами. Ця правова норма є спеціальною і поширює свою дію лише на правовідносини, пов`язані з купівлею-продажом товару або на правовідносини, до яких згідно з чинним законодавством застосовуються положення про купівлю-продаж.

Ч.2 ст.692 ЦК України фактично конкретизовано передбачений ст.536 ЦК України обов`язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів та передбачене ст.625 ЦКУ право продавця вимагати сплати 3% річних за весь час прострочення.

У розумінні зазначених статей проценти не є відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником. Зі змісту цих статей випливає, що договором може бути встановлено лише інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку штрафних санкцій, розрахунок суми відсотків річних здійснено ТОВ «Хімагромаркетинг» за кожний день прострочення покупцем за договором виконання зобов`язання з оплати.

Разом з тим, сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання, є пеня.

Отже, на думку апелянта, проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами п.5.5 договору нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під ознаки визначення пені, яка також була нарахована позивачем, та яка апелянтом не оскаржується.

За доводами скаржника, одночасне нарахування пені та відсотків, однаковим способом нарахування, не узгоджується зі ст.61 Конституції України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2019 року відкрито апеляційне провадження по справі №915/4/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Діонісій VN" на рішення господарського суду Миколаївської області від 01.04.2019 року. Вирішено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Діонісій VN" на рішення господарського суду Миколаївської області від 01.04.2019 року у справі №915/4/19 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У відповіді на апеляційну скаргу, яка надійшла 27.05.2019 року до суду від ТОВ «Хімагромаркетинг», останній заперечує проти доводів апелянта, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, та просить залишити його без змін.

Розпорядженням керівника апарату суду від 10.07.2019р. №409 по справі було призначено повторний автоматичний розподіл судової справи у зв`язку з перебуванням судді Разюк Г.П. у відпустці.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2019 року, справу № 915/4/19 розподілено на розгляд колегії суддів у складі Ярош А.І. (головуючий), судді Принцевської Н.М., Діброви Г.І.

Ухвалою суду від 10.07.19 справу прийнято до провадження зазначеним складом колегії суддів.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.04.2018 року між сторонами у справі укладено договір поставки № АП-08-0164 (далі - договір), за умовами п.п. 1.1, 2.1 якого ТОВ "Хімагромаркетинг" зобов`язалося передати у власність ТОВ "Діонісій VN" засоби захисту рослин (далі - товар), а покупець - прийняти та оплатити поставлений товар у строк не пізніше 20.10.2018 (п.п. 1.1, 2.1 договору, п.п. 1, 3 додаткової угоди від 14.05.2018).

Пунктом 1.4 сторони погодили, що вони мають право, компетенцію та повноваження на укладення та виконання цього Договору.

Сума договору складає 140805 грн. (п.1 додаткової угоди від 14.05.2018).

На виконання умов договору ТОВ "Хімагромаркетинг" поставлено відповідачу товар за видатковою накладною від 14.05.2018 № АП-08-0164ДС1 на суму 140805 грн. (а.с.13).

Посилаючись на неоплату поставленого товару, позивач звернувся до суду з відповідним позовом, про стягнення заборгованості у розмірі 140805 грн.

В процесі розгляду справи, ТОВ "Діонісій VN" оплатило товар платіжним дорученням від 15.02.2019 № 4386 на суму 140805 грн. (а.с.52)

18.02.2019 ТОВ "Хімагромаркетинг" звернулось до суду із заявою про уточнення позовних вимог, в якій зазначено про сплату грошових коштів у розмірі 140805 грн. відповідачем, які позивачем на підставі п. 5.6 договору частково зараховано в сумі 21120 грн. 75 коп. - в рахунок сплати неустойки, 119684 грн. 25 коп. зараховано в оплату основної заборгованості; а також унаслідок порушення строків оплати основного боргу позивачем нарахована пеня та 40 % річних у порядку п.п. 5.2 та 5.5 договору, стягнення яких є предметом даного спору. Таким чином, позивач згідно уточнених вимог просив стягнути 21120 грн. 75 коп. - основного боргу, 16331 грн. 83 коп. - пені та 24108 грн. 91 коп. - відсотків річних.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із статтею 663 та частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.5.6 договору, у випадку порушення покупцем п.2.12.Договору продавець має право на власний розсуд зарахувати грошові кошти до будь-якої частини платежів незалежно від графіку погашення по цьому договору

Пунктом 2.12. договору сторони передбачили, що покупець зобов`язаний при перерахуванні грошових коштів на рахунок продавця в платіжному дорученні вказати номер і дату рахунку - фактури, на підставі якого проводиться таке перерахування, а в разі здійснення оплати за договором вказати його номер та дату.

Якщо у покупця існує дебіторська заборгованість перед продавцем по іншим договірним відносинам (договорам та додатковим угодам до них ), то платіж незалежно від його призначення зараховується на погашення даної дебіторської заборгованості покупця перед продавцем за невиконаними договірними відносинами (договорам та додатковим угодам до них).

Як випливає з платіжного доручення від 15.02.2019 № 4386, покупцем при призначенні платежу вказано, що оплату здійснено за договором поставки № АП-08-0164 від 26.04.18р. та додаткових угод до договору.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про неправомірне зарахування позивачем на власний розсуд частини отриманих коштів 21 120 грн. 75 коп. в рахунок погашення неустойки (штрафу 15%), оскільки відповідачем не порушено умови п. 2.12 договору.

Отже, 15.02.2019 відповідачем повністю сплачено розмір основної заборгованості 140805,00 грн., внаслідок чого судом першої інстанції обґрунтовано закрито провадження в цій частині згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно розрахунку штрафних санкцій, доданого до заяви про уточнення позовних вимог, позивачем нараховано пеню за період з 21.10.2018 по 18.01.2019 року у розмірі 12 498,85 грн.; з 19.01.19 по 14.02.19 в сумі 3 749,66 грн., з 15.02.19 по 18.02.19 року в сумі 83,33 грн.

Річні розраховано наступним чином: 40% річних з 21.10.18 по 18.01.19 в сумі 13887,62, з 19.01.19 по 18.02.19 96% річних в сумі 10 221,29 грн. (а.с.48-51).

Пунктом 5.4 договору встановлено, що у випадку прострочення виконання зобов`язань, передбачених розділом 2 даного Договору більше ніж 10 днів винна сторона додатково сплачує іншій стороні за даним договором штраф у розмірі 15% від ціни Договору.

Враховуючи, що позивачем безпідставно здійснено самостійне зарахування сплаченої суми коштів в рахунок погашення штрафу, проте в позовній заяві або в заяві про уточнення позовних вимог такі вимоги про стягнення штрафу не заявлялись, штраф з відповідача не стягується.

Відповідно до п. 5.2 договору передбачено, що у випадку порушення більш строку оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період прострочення оплати, від суми заборгованості, за кожен день прострочення оплати.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення, якщо договором не встановлений інший розмір процентів.

Пунктом 5.5 Договору передбачено, що у разі порушення строків оплати товару відповідач сплачує позивачу 40 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар мав бути сплачений покупцем та 96 % річних - до дня повної оплати за товар з дати закінчення 90 календарних днів.

З дня закінчення строків сплати, передбачених п.2.1 Договору ( до 20.10.2018 р.) вважається, що продавцем пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення ( минулий та майбутній) та відсотків річних.

Судовою колегією здійснено перерахунок пені та річних, за наслідком якого суд доходить наступних висновків.

Так, суд першої інстанції правомірно зазначив, що нарахування пені та річних за період з 15.02.19 по 18.02.2019 є безпідставним, оскільки 15.02.19 відповідачем здійснено погашення основного боргу.

Перевіривши розрахунок пені за період з 21.10.18 по 14.02.2019 року, судом встановлено її розмір 16 248 грн. 51 коп., що правомірно стягнуто судом першої інстанції з відповідача.

Щодо відсотків річних, нарахованих на заборгованість 140805,00 грн., розмір 40% річних за період з 21.10.18 по 18.01.19 (90 календарних днів) становить 13887,62 грн.

Розмір 96% річних за період з 19.01.19 по 14.02.2019 складає 9999,05 грн.

Отже, загальна сума відсотків річних згідно договору становить 23 886,67 грн., як правомірно було розраховано судом першої інстанції.

В решті вимог про стягнення пені та відсотків річних правомірно відмовлено, оскільки нарахування штрафних санкцій за період з 15.02.19 по 18.02.19 є необґрунтованим, враховуючи погашення суми заборгованості 15.02.19 року.

Дослідивши доводи апеляційної скарги стосовно подвійного нарахування штрафних санкцій, а саме пені та відсотків річних, в порушення ст.61 Конституції України, судова колегія доходить наступних висновків.

Згідно з визначенням поняття неустойки, що закріплено в статті 549 Цивільного кодексу України грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

В свою чергу, правовою підставою позовної вимоги про стягнення річних від простроченої суми за весь час прострочення позивачем зазначені норми статті 625 ЦК України.

Статтею 625 Цивільного Кодексу України визначено право кредитора вимагати від боржника сплати 3% річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта про те, що спосіб розрахунку пені та річних є ідентичним, оскільки пеня розраховується виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, а річні розраховуються на всю суму заборгованості в розмірі процентів, визначених договором - 40%, а через 90 днів - 96%.

Посилання апелянта на правові позиції Верховного суду, Вищого господарського суду України та Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у справах 3-32гс14, 5010/15/75/2012-20-83, 927/1091/17 судовою колегією не приймаються, оскільки у зазначених справах інші обставини, які не є подібними до обставин у даній справі, зокрема, сторони погоджували розрахунок відсотків виходячи з розміру відсотків за день, а не річних. Тобто, розрахунок процентів та пені здійснювався за однією формулою.

В договорі поставки від 14.05.2018 № АП-08-0164ДС1 сторони погодили, що пеня розраховується в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період прострочення оплати, від суми заборгованості, за кожен день прострочення оплати; 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар мав бути сплачений покупцем та 96 % річних - розраховуються до дня повної оплати за товар з дати закінчення 90 календарних днів. (пункти 5.2, 5.5 договору).

Таким чином, формула розрахунку пені та річних не є однаковою у даній справі.

За таких обставин, судова колегія вважає, що у даному випадку не відбулось подвійного стягнення штрафних санкцій, оскільки позивачем розраховано штрафні санкції, відсотки річних правомірно, обґрунтовано та відповідно до умов договору.

Отже, з огляду на те, що факт порушення відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної оплати продукції позивачу є доведеним, врахувавши те, що в договорі передбачено право позивача на нарахування пені, відсотків річних, як захід відповідальності покупця за порушення строків виконання зобов`язання, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені та річних, заявлені ТОВ «Хімагромаркетинг», підлягають частковому задоволенню згідно розрахунку суду.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст. 73, 76 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Підсумовуючи вищенаведене, оскільки доводи апеляційної скарги, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, судова колегія доходить висновку про законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції, обґрунтованість, дотримання норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, що є підставою для залишення рішення без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діонісій VN" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 01.04.2019 року у справі №915/4/19 залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.ст.287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя: А.І Ярош

Судді: Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська