ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.19 Справа № 917/719/19

Господарський суд Полтавської області в складі судді Іванко Л.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз", 37500, м.Лубни, вул. Л. Толстого, 87, ідент. код 39581002

до Лубенської районної ради Полтавської області, 37500, Полтавська обл., м. Лубни, площа академіка Олексія Бекетова, 19, ідент. код 21072647

про стягнення 33746, 58 грн. основного боргу, 8201,03 грн. пені та 686,22 грн. 3% річних (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог)

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" звернулося до господарського суду з позовом до Лубенської районної ради Полтавської області про стягнення 111 157,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач поставив відповідачу природній газ на умовах, визначених договором, укладеним між сторонами, а відповідач за поставлений природній газ своєчасно не розрахувався; у зв`язку неналежним виконання відповідачем грошового зобов`язання по договору позивачем нараховано відповідачу 105133,34 грн. основного боргу, 5560, 88 грн. пені та 463,41 грн. 3% річних.

14.06.2019 року до господарського суду від позивача надійшла заява (вх. №6266 від 14.06.2019 року) про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач вказує, що відповідач повністю розрахувався по акту № 439 від 28.02.2019 року та частково по акту №926 від 31.03.2019 року в розмірі 49 362,67 грн. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача: 33746, 58 грн. основного боргу, 8201,03 грн. пені та 686,22 грн. 3% річних.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, зокрема, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

На підставі викладеного, суд приймає заяву (вх. №6266 від 14.06.2019 року) позивача, у зв`язку з чим розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" до Лубенської районної ради Полтавської області про стягнення 33746, 58 грн. основного боргу, 8201,03 грн. пені та 686,22 грн. 3% річних.

У відзиві (вх. №5731 від 03.06.2019р.) відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на часткову сплату відповідачем боргу у розмірі 71423,56 грн., недостатнє фінансування з Державного бюджету, та зазначає, що позивачем порушено умови договору, оскільки останнім не направлявся на адресу відповідача акт-претензія про підстави та розмір нарахованих збитків.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 11.05.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі; справу ухвалено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

07.02.2019 року сторони уклали договір постачання природного газу №114-ЛБ (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору, позивач (Постачальник) поста природній газ відповідачу (Споживачеві) в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 3.7 Договору, розрахунковим періодом за цим договором є відповідний розрахунковий місяць. Розрахунки споживача за природний газ здійснюються за розрахунковий період, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, у наступному порядку:

3.7.1. щомісячної не більше 30% поточної оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку до договору протягом місяця поставки природного газу.

У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10го числа місяця, наступного за розрахунковим.

За домовленістю сторін порядок оплати може бути змінений, про що укладається додаткова угода, яка є невід`ємною частиною даного договору.

З доданих до позовної заяви копій Актів приймання - передачі природного газу вбачається, що позивач умови Договору виконав належним чином та поставив відповідачу природний газ в лютому та березні 2019 року, що підтверджується :

- Актом приймання - передачі природного газу №439 від 28.02.2019 року на суму 126569,48 грн.;

- Актом приймання - передачі природного газу №926 від 31.03.2019 року на суму 83109,25 грн.

Таким чином, позивачем поставлено відповідачу в лютому та березні 2019 року природній газ на загальну суму 209678,73 грн.

Відповідач за отримані й природній газ розрахувався частково та несвоєчасно, а саме:

- по акту приймання - передачі природного газу №439 від 28.02.2019 року термін оплати до 10.03.2019 року, але відповідач розрахувався частково в сумі 104508,60 грн. (21.03.2019 року - в сумі 135,50 грн., 22.03.2019 року - в сумі 11611,87 грн., 26.03.2019 року - в сумі 3312,73 грн., 27.03.2019 року - в сумі 6339,25 грн., 05.04.2019 року - в сумі 74 969,78 грн., 09.04.2019 року - в сумі 3100, 00 грн., 17.04.2019 року - в сумі 5039, 47 грн., 23.05. 2019 року здійснено повний розрахунок по акту);

- по акту приймання - передачі природного газу №926 від 31.03.2019 року термін сплати до 10.04.2019 року, але відповідач розрахувався частково в сумі 49362,67 грн.

У зв`язку з викладеним у відповідача утворився борг в сумі 33 746, 58 грн.

За прострочення виконання зобов`язання позивач заявив до стягнення з відповідача 8201,03 грн. пені та 686,22 грн. 3% річних.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов`язань з оплати переданого газу.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2. ст. 712 ЦК).

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Згідно пункту 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013., відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17).

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005. та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі № 11/446, від 12.04.17 у справі № 906/1072/15.

Отже, позов в частині стягнення 33746,58 грн. основного боргу є обґрунтованим, підтвердженим належними доказами та таким, що підлягає задоволенню.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі прострочення виконання Споживачем своїх зобов`язань в частині оплати за спожитий природний газ, у порядку визначеному цим Договором, Споживач зобов`язаний сплатити на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 8201,03 грн. пені за період з 10.03.2019 року по 10.06.2019 року.

Судом встановлено, що вимоги в частині стягнення 8201,03 грн. пені обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному розмірі.

Позивач також заявив до стягнення з відповідача 686,22 грн. 3% річних.

Здійснивши перерахунок 3% річних суд встановив, що позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню в повному розмірі.

Слід зазначити, що стягнення пені та 3% річних не є стягненням збитків в розумінні статті 22 ЦК України, а тому посилання відповідача на необхідність складання позивачем акта - претензії, де зазначається підстава та розмір збитків, є безпідставними.

Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача у відзиві на часткову сплату боргу, як на підставу відмови у позові, оскільки даний спір розглядається в межах заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, вимоги позивача обґрунтовані, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі.

За ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд встановив, що при подачі даного позову позивачем сплачено 1921,00 грн. судового збору за платіжним дорученням № 1256 від 26.04.2019 року.

Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись статтями 129, 232, 236 - 241, 252 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Лубенської районної ради Полтавської області (37500, Полтавська обл., м. Лубни, площа академіка Олексія Бекетова, 19, ідент. код 21072647) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" (37500, м.Лубни, вул. Л. Толстого, 87, ідент. код 39581002) 33746, 58 грн. основного боргу, 8201,03 грн. пені та 686,22 грн. 3% річних та 1921,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Іванко Л.А.