ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2019м. ДніпроСправа № 904/2329/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технооптторг-Трейд", м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Фурта Богдана Миколайовича, с. Лозуватка, Дніпропетровська область

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 7 000 грн., пені у розмірі 1 873,09 грн., штрафу у розмірі 1 050 грн., 3% річних у розмірі 156,55 грн., інфляційної складової у розмірі 576,89 грн., відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 210 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Технооптторг-Трейд" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Фурта Богдана Миколайовича про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 7 000 грн., пені у розмірі 1 873,09 грн., штрафу у розмірі 1 050 грн., 3% річних у розмірі 156,55 грн., інфляційної складової у розмірі 576,89 грн., відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 210 грн.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки товару на умовах відстрочення платежу № 1247/18/4 від 01.06.2018 зі сплати вартості поставленого товару.

Ухвалою суду від 06.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Через канцелярію суду, 19.06.2019 від позивача надійшли оригінали доданих до позову документів для огляду.

Представник відповідача вимоги ухвали суду не виконав, відзиву на позов не надав.

Згідно зі ст. 252 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Технооптторг-Трейд" (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Фуртом Богданом Миколайовичем (покупець) було укладено договір поставки товару на умовах відстрочення платежу № 1247/18/4 від 01.06.2018 (договір).

Відповідно до п. 7.2 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується передати у власність (поставити) покупцеві автомобільні товари в асортименті (товар), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього (них) визначену цим договором грошову суму.

Пунктом 1.2 договору визначено, що кількість, найменування, одиниці виміру, загальна вартість, асортимент та ціни кожної партії товару погоджуються сторонами у видаткових накладних та/або специфікаціях (додатках), які є невід`ємною частиною цього договору.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Позивач виконав умови договору, поставив відповідачу товар на загальну суму 13038 грн., що підтверджується видатковою накладною № 62213 від 29.10.2018.

Згідно з п. 3.3 договору, оплата вартості товару та/або послуг здійснюється покупцем у строк не пізніше ніж 14 днів з дати поставки товару/надання послуг, якщо інше не передбачено додатками до цього договору, підписаними уповноваженими особами сторін.

З урахуванням зазначеного пункту договору, строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором з оплати поставленого товару є таким, що настав 12.11.2018.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором і не оплатив поставлений товар у належному розмірі та належні строки. Так, відповідачем здійснені такі оплати: 09.01.2019 на суму 4 000 грн., 11.04.2019 на суму 2 038 грн.

Внаслідок цього у Фізичної особи-підприємця Фурта Богдана Миколайовича утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Технооптторг-Трейд" у розмірі 7 000 грн.

За таких обставин, вимогу позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 7 000 грн. слід задовольнити.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що у випадку порушення строків оплати вартості товару та/або послуг покупець, на вимогу постачальника, сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,2 % від суми фактичної заборгованості (але не менше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент її нарахування) за кожен день прострочення у межах трирічного строку позовної давності. Пеня нараховується з дня порушення відповідної умови договору до моменту повного виконання такого зобов`язання покупцем.

У випадку прострочення виконання грошових зобов`язань понад 15 днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми фактичної заборгованості.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі пункту 5.2 договору позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 13.11.2018 по 24.05.2019у розмірі 1 873,09 грн. та штраф на залишкову суму заборгованості 7000 грн. у розмірі 1 050 грн.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом, або договором, припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З огляду на положення п. 5.2 договору, нарахування пені не обмежено 6 місячним строком. Відтак, розрахунок пені, наданий позивачем, правильно враховує періоди нарахувань.

Разом з тим, при перевірці наданого розрахунку пені судом встановлено, що відповідних розрахунок містить арифметичні помилки: позивачем двічі включаються до розрахунку дати часткових оплат (09.01.2019 та 11.04.2019).

За розрахунком суду, пеня за невиконання відповідачем грошового зобов`язання за загальний період з 13.11.2018 по 24.05.2019 (з урахуванням часткових оплат) складає 1856,88 грн.

За таких обставин, вимогу позивача про стягнення з відповідача пені слід задовольнити частково в розмірі 1856,88 грн. У задоволенні вимоги про стягнення пені у розмірі 16,21 грн. - слід відмовити.

Розрахунок штрафу, наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи та не містить арифметичних помилок. Тому, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 1 050 грн. слід задовольнити.

Пунктом5.3договору встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати постачальник має право на підставі ст.692 ЦК України вимагати від покупця оплати товару та/або послуг та 3% від несвоєчасної сплаченої суми за користування грошовими коштами постачальника з моменту переходу прав власності на несвоєчасно оплачений товар та/або з моменту надання послуги.

Відповідно до ч. 1 статті 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

На підставі пункту 5.3 договору позивач нарахував проценти за користування чужими грошовими коштами (3%) на залишкову суму заборгованості 7000 грн. у розмірі 210 грн.

Розрахунок 3% за користування чужими грошовими коштами, наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи та не містить арифметичних помилок. Тому, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% за користування чужими грошовими коштами у розмірі 210 грн. слід задовольнити.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 156,55 грн. за загальний період з 13.11.2018 по 24.05.2019та інфляційну складову у розмірі 576,89 грн. за загальний період з листопада 2018 по квітень 2019.

При перевірці наданого розрахунку 3% річних судом встановлено, що відповідних розрахунок містить арифметичні помилки: позивачем двічі включаються до розрахунку дати часткових оплат (09.01.2019 та 11.04.2019).

За розрахунком суду, сума 3% річних за невиконання відповідачем грошового зобов`язання за загальний період з 13.11.2018 по 24.05.2019 (з урахуванням часткових оплат) складає 154,74 грн.

За таких обставин, вимогу позивача про стягнення з відповідача 3% річних слід задовольнити частково в розмірі 154,74 грн. У задоволенні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 1,81 грн. - слід відмовити.

Розрахунок інфляційної складової, наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, правильно враховує періоди нарахувань та не містить арифметичних помилок. Тому, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційної складової у розмірі 576,89 грн., слід задовольнити.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору розподіляються пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Фурта Богдана Миколайовича (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технооптторг-Трейд" (місцезнаходження:49106, м. Дніпро, вул. Камська, 64; ) суму основної заборгованості у розмірі 7 000 грн., пеню у розмірі 1 856,88 грн., штраф у розмірі 1 050 грн., 3% річних у розмірі 154,74 грн., інфляційну складову у розмірі 576,89 грн., відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 210 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі1 917,81 грн.

Відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 16,21 грн. та 3% річних у розмірі 1,81 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження. Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 24.07.2019.

Суддя Ніколенко М.О.