ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2019 р. м. Київ Справа № 911/704/19

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут"

до Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради

про стягнення 105 967,86 грн.

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю секретаря судового засідання Беркут Я.О.

За участю представників:

від позивача: Осадчий В.М. (довіреність № 225 від 29.122019 року);

від відповідача: Піменова Г.В. (довіреність № 05-1754/09 від 10.05.2019 року);

обставини справи:

До Господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" із позовом до Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради про стягнення 1 971 880,00 грн. з яких: 1 865 912,14 грн. заборгованості за Договором про порядок відшкодування витрат за надані житлово-комунальні послуги пільговим категоріям громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету № 09-220/07 від 29.12.2017 року, 78 422,25 грн. інфляційних та 27 545,61 грн. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.04.2019 року відкрито провадження у справі № 911/704/19 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.05.2019 року.

18.04.2019 року представником відповідача подано відзив на позов, в якому позовні вимоги заперечував, посилаючись на відсутність бюджетних асигнувань та особливості бюджетного фінансування.

В ході підготовчого провадження 13.05.2019 року представником відповідача було подано клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, яке розглянуте судом в судовому засіданні та залишено без задоволення з підстав необґрунтованості.

Окрім того, 13.05.2019 року представником відповідача було подано пояснення по справі, де останній зазначив, що витрати за надані житлово-комунальні послуги пільговим категоріям громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету, які є предметом розгляду даного спору, сплачені в повному обсязі (докази наявні в матеріалах справи), у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Також, 13.05.2019 року від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі в справі в якості співвідповідача - Департамент фінансів Київської обласної державної адміністрації, оскільки саме на останнього покладено обов`язок по вчасному перерахуванню коштів за надані спірні послуги, яке було розглянуте в судовому засіданні та в задоволенні якого відмовлено з підстав необґрунтованості.

В судовому засіданні 13.05.2019 року судом оголошувалась ухвала про перерву в підготовчому провадженні у справі № 911/704/19 на 03.06.2019 року, про що зазначено в протоколі відповідного судового засідання і повідомлено представників сторін під розписку.

31.05.2019 року представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок постачання природного газу пільговим категоріям населення, що також не може бути підставою для звільнення від відповідальності у вигляді 3% річних та інфляційних за порушення зобов`язання.

31.05.2019 року представником позивача також було подано заяву про зменшення позовних вимог, якою останній просив зменшити позовні вимоги, у зв`язку з сплатою відповідачем основного боргу в розмірі 1 865 912,14 грн., та стягнути з відповідача 105 967,86 грн. з яких 27 545,61 грн. 3 % річних та 78 422,25 грн. інфляційних.

Таким чином, з урахуванням поданої заяви позивача про зменшення позовних вимог, остаточними позовними вимогами у даній справі є стягнення 27 545,61 грн. 3 % річних та 78 422,25 грн. інфляційних.

В судовому засіданні 03.06.2019 року представник позивача зазначив, що позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, підтримує з врахуванням поданої 31.05.2019 року заяви про зменшення позовних вимог. Також зазначив і про те, що позивачем повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі, та надані суду всі наявні в нього докази.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання, в судове засідання 03.06.2019 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що судом під час підготовчого судового засідання 03.06.2019 року вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, суд ухвалою від 03.06.2019 року закрив підготовче провадження у справі № 911/704/19 та призначив справу до судового розгляду по суті на 26.06.2019 року.

В ході розгляду справи по суті 26.06.2019 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Окрім того, 26.06.2019 року представником відповідача було подано заяву про залучення до участі в справі в якості співвідповідача - Міністерство фінансів України, оскільки саме останній є головним розпорядником бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 207 Господарського процесуального кодексу України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Відтак, вказані клопотання в судовому засіданні залишені судом без задоволення на підставі ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, оскільки такі без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні.

В судовому засіданні 26.06.2019 року представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні 26.06.2019 року проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 26.06.2019 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 29.12.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" (далі - позивач, Виконавець) та Управлінням соціального захисту населення Васильківської міської ради (далі - відповідач, Платник) було укладено Договір № 09-220/07 про порядок відшкодування витрат за надані житлово-комунальні послуги пільговим категоріям громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Договір).

Предметом даного договору є взаємовідносини сторін щодо відшкодування коштів за надання послуг з газопостачання (далі - житлово-комунальних послуг) пільговим категоріям громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, які здійснюється Виконавцем, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет" на відповідний рік, постанови КМУ від 04.03.2002 року № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету", постанови КМУ від 29.01.2003 року № 117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" за видами пільг відповідних категорій громадян (далі - пільговики).

Виконавець надає житлово-комунальні послуги пільговикам м. Василькова (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.4.1 Договору відповідач зобов`язується своєчасно та в повному розмірі перераховувати позивачу кошти для компенсації витрат по наданню пільг громадянам.

Позивач зазначає, що надав послуги з газопостачання населенню м. Василькова Київської області, які мають право на пільги та включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, за період з 01.01.2018 року до 01.12.2018 року, що підтверджується актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги, між позивачем та відповідачем за період з січня по листопад 2018 року.

Відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу України видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України). Разом з тим, відповідно до пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України (субвенцій з Державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі Порядок № 256), яким встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги та надані субсидії окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з Державного бюджету України. Зокрема, п. 2 вказаної постанови КМУ встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п. 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно з ч. 1 п. 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) перераховуються протягом двох операційних днів на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. При цьому, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) здійснюють протягом двох операційних днів розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п. 8 Порядку № 256).

Таким чином, зобов`язання відповідача про відшкодування витрат за надані послуги газопостачання громадянам, які мають право на отримання пільг та компенсацій виникають безпосередньо із законодавства України і не залежать від їх вільного волевиявлення.

Порядком № 256 встановлено процедуру та строки відшкодування витрат за надані житлово-комунальні послуги пільговим категоріям громадян, за рахунок субвенції з державного бюджету, зокрема, визначено, що Казначейство перераховує протягом місяця, але не пізніше 20 числа місяця, що настає за звітним періодом, субвенцію для виплати пільг та житлових субсидій населенню на оплату природного газу (абз. 13 п. 6 Порядку № 256).

Фінансові органи обласних держадміністрацій в межах сум, отриманих від Казначейства за відповідним видом послуг, протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів обласного значення тощо (абз. 1 п. 7 Порядку № 256).

Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби (абз. 7 п. 7 Порядку № 256).

Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) перераховуються протягом двох операційних днів на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків (ч. 1 п. 8 Порядку № 256).

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) здійснюють протягом двох операційних днів розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п. 8 Порядку № 256).

Проте, як зазначив позивач, в порушення зазначених положень Порядку № 256, відповідач не здійснив в повному обсязі відшкодування позивачу наданих, за період з 01.01.2018 року по 01.12.2018 року, послуг громадянам, які мають право на пільги, в результаті чого за відповідачем утворилась заборгованість в загальному розмірі 1 865 912,14 грн., що свідчить про порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача і є підставою для їх захисту в судовому порядку. Відповідна правова позиція також підтверджується судовою практикою, зокрема постановою Верховного суду від 17.04.2018 року у справі № 906/621/17.

У зв`язку з чим, позивач звернувся з даним позовом до суду та просив стягнути з відповідача 1 865 912,14 грн. заборгованості за спірним Договором про порядок відшкодування витрат за надані житлово-комунальні послуги пільговим категоріям громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету № 09-220/07 від 29.12.2017 року.

В ході підготовчого провадження позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, якою останній просив зменшити позовні вимоги, у зв`язку зі сплатою відповідачем основного боргу в розмірі 1 865 912,14 грн., та стягнути з відповідача 105 967,86 грн., з яких 27 545,61 грн. 3 % річних та 78 422,25 грн. інфляційних на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України за несвоєчасне перерахування коштів для компенсації витрат за надані населенню послуги.

Таким чином, з урахуванням поданої заяви позивача про зменшення позовних вимог, остаточними позовними вимогами у даній справі є стягнення 27 545,61 грн. 3 % річних та 78 422,25 грн. інфляційних.

У поданому відзиві на позов, відповідач проти позову заперечував, посилаючись на відсутність бюджетних асигнувань та особливості бюджетного фінансування.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок постачання природного газу пільговим категоріям населення, що також не може бути підставою для звільнення від відповідальності у вигляді 3% річних та інфляційних за порушення зобов`язання.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно із ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконаїи роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, що не є санкціями, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що не залежить від наявності вини боржника.

Конституційний суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 року №5-рп/2002, від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004, від 09.07.2007 року № 6-рп/2007).

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 Конституційний суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (пп.3.2).

Отже, держава запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу, в данному випадку в особі Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради.

Крім того, ст. 218 Господарського кодексу України та ст.617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно з п.5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 року відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД. Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 року та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 року зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 15.05.2012 року у справі № 11/446, від 15.05.2012 року у справі № 3-28гс12 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 року у справі 15/5027/715/2011.

Таким чином, неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування втрат, понесених позивачем внаслідок постачання природного газу населенню м. Васильків, яке отримує пільги, та не може бути підставою звільнення від відповідальності у вигляді інфляційних втрат та 3 % річних за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З огляду на вимоги статей 86, 236 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку позовних вимог та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Однак, зважаючи на те, що у Договорі відсутні умови щодо строків виконання зобов`язання безпосередньо відповідачем, з огляду на умови Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі Порядок № 256), визначено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги та надані субсидії окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з Державного бюджету України, який передбачає декілька етапів фінансування. Зокрема, визначено місячний строк (але не пізніше 20 числа місяця) перерахування бюджетних коштів Казначейством на рахунки Фінансових органів обласних держадміністрацій, які протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів обласного значення, останні в свою чергу, мають направити кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень, після чого, отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом двох операційних днів на рахунки головних розпорядників коштів, які в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) здійснюють протягом двох операційних днів розрахунки з постачальниками відповідних послуг.

Таким чином, визначений Порядком № 256 механізм фінансування передбачає залежність строку перерахування коштів кожною з наступних ланок від фактичних дат виконання зобов`язань попередньою ланкою. Зокрема, строк виконання зобов`язання відповідачем, який є головним розпорядником коштів, визначено протягом двох операційних днів після перерахування на його рахунки суми субвенцій місцевими бюджетами, строк виконання зобов`язання яки, в свою чергу, залежить від направлення коштів субвенцій органами Державної казначейської служби, строк виконання зобов`язання якими залежить від надання Фінансовими органами обласних держадміністрацій платіжних доручень.

Таким чином, зобов`язання відповідача про відшкодування витрат за надані послуги газопостачання громадянам, які мають право на отримання пільг та компенсацій виникають безпосередньо із законодавства України і не залежать від його вільного волевиявлення.

З огляду на встановлений Порядком № 256 механізм фінансування для обрахування дотримання відповідачем строків виконання зобов`язання, необхідно дослідити строки виконання своїх зобов`язань попередніми ланками відповідного механізму фінансування.

Однак, з наданих позивачем доказів, у суду відсутня можливість в силу положень чинних норм законодавства та поданих відповідачем виписок по рахунку, визначити конкретні дати виникнення у відповідача обов`язку з оплати та конкретні дати і суми проплат, що є необхідним для визначення періоду прострочення та перевірки правильності здійснення позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати відповідача таким, що прострочив виконання зобов`язання саме в наведений позивачем період, що виключає наявність достатніх підстав для застосування до відповідача відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача 27 545,61 грн. 3 % річних та 78 422,25 грн. інфляційних задоволенню не підлягають.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги про стягнення 105 967,86 грн., з яких 27 545,61 грн. 3 % річних та 78 422,25 грн. інфляційних позивачем не доведені, тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору згідно уточнених позовних вимог відшкодуванню не підлягають.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи подане 31.05.2019 року представником позивача клопотання про повернення судового збору у зв`язку із зменшенням позовних вимог, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд дійшов висновку про задоволення даного клопотання і повернення позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" з державного бюджету України 27 657,20 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № 587 від 27.02.2019 року у зв`язку із зменшенням позовних вимог на суму в розмірі 1 865 912,14 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Законом України "Про судовий збір", господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" до Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради про стягнення 105 967,86 грн. відмовити повністю.

2. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" (04108, м. Київ, пр. Свободи, 2Г, літ. А, ідентифікаційний код 39592941) з державного бюджету України судовий збір в сумі 27 657 (двадцять сім тисяч шістсот п`ятдесят сім) грн. 20 коп. сплачений відповідно до платіжного доручення № 587 від 27.02.2019 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 911/704/19.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10.07.2019 р.

Суддя Т.П. Карпечкін