ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2019 р. Справа № 922/2004/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Косенко К.Д.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луч", м. Харків
до Акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря", м. Харків
про стягнення 127848,94 грн.
за участю представників сторін:

позивача Нагорний Є.Ф. (довіреність № 25/06/19-01 від 25.06.2019);

відповідача Романченко В.В. (довіреність б/н від 02.01.2019).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луч", м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря", м. Харків (далі за текстом - відповідач):

107573,97 грн. основного боргу;

1503,08 грн. 3% річних;

1843,10 грн. інфляційних;

16928,79 грн. пені.

Позов обґрунтовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору підряду № М-11/05 від 04.07.2018 щодо своєчасної та повної оплати виконаних позивачем робіт.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.06.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Луч" прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті на 22.07.2019.

В процесі розгляду справи позивач надіслав на адресу суду заяву про зменшення позовних вимог (вх. № 17319 від 17.07.2019), в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму штрафних санкцій у розмірі 20274,97 грн., в тому числі:

1503,08 грн. 3% річних;

1843,10 грн. інфляційних нарахувань;

16928,79 грн. пені.

Крім того, в зв`язку зі зменшенням позовних вимог позивач просить суд повернути суму судового збору у розмірі 1616,36 грн.

Дана заява обґрунтована з посиланням на те, що в процесі розгляду справи відповідач погасив основний борг за договором в сумі 107573,97 грн. у зв`язку з чим позивачем прийнято рішення про зменшення розміру позовних вимог на суму оплати.

Розглянувши зазначену заяву, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З огляду на те, що позивач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог в відповідності до вимог зазначеної норми закону, вказана заява позивача в відповідній частині підлягає задоволенню, а розгляд позовних вимог суд продовжує з її урахуванням.

Щодо вимоги позивача про повернення судового збору, суд зазначає наступне.

В обґрунтування вимог про повернення судового збору, позивач зазначає про те, що оскільки в процесі розгляду даної справи він зменшив розмір заявлених позовних вимог, відповідно йому нібито підлягає поверненню судовий збір пропорційно розміру зменшених позовних вимог.

Однак, зазначені доводи позивача суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч. 2 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру передбачено наступну ставку судового збору: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог заявлена позивачем до стягнення сума становить 20274,97 грн. Таким чином, за подання до суду зазначеного підлягає сплаті судовий збір в мінімально допустимому розмірі, а саме, в сумі 1921,00 грн.

При цьому, є позбавленими фактичного та правового обґрунтування посилання позивача на те що в зв`язку зі зменшенням розміру позовних вимог йому на підставі ст.. 7 Закону України "Про судовий збір" підлягає поверненню надмірно сплачений ним судовий збір, оскільки як свідчать матеріали справи, позивач при зверненні до суду з позовом по даній справі також сплачував судовий збір в мінімально допустимому розмірі, а саме, в сумі 1921 грн.

За таких обставин, вимоги позивача про повернення йому надмірно сплаченого судового збору не підлягають задоволенню.

На судове засідання 22.07.2019 прибули представники сторін.

Представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача позов визнає, однак, просить суд зменшити розмір штрафних санкцій з посиланням на скрутне матеріальне становище підприємства відповідача.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 04.07.2018, між позивачем, як підрядником, та відповідачем, як замовником, укладено договір підряду № М-11/05 (далі за текстом договір; а. с. 23-25), згідно з умовами якого підрядник зобов`язується виконати за завданням замовника роботи з ревізії силових трансформаторів (далі обладнання) на території ПАТ "Світло Шахтаря" за адресою: м. Харків, вул. Світло Шахтаря, 4/6, згідно специфікацій, які є невід`ємною частиною даного договору, а замовник зобов`язується прийняти їх і оплатити (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.2. договору, умови оплати зазначаються в кожній специфікації.

Згідно з п. 3.1.-3.2. договору обсяг і характер робіт, передбачених п. 1.1. договору, визначаються в специфікаціях, які є невід`ємною його частиною. Термін виконання робіт 3 календарних дні (на ремонт одного трансформатора).

Пунктом 3.4. договору передбачено, що здача приймання виконаних робіт оформляється двостороннім актом прийому-здачі виконаних робіт, що підписується уповноваженими на це особами сторін.

Згідно з п. 6.1 договору за несвоєчасну оплату виконаних робіт або необґрунтовану відмову в підписанні акту прийому-здачі виконаних робіт на замовника нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості цих робіт за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 8.2 договору термін дії останнього: з моменту його підписання сторонами до 31.12.2018, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Матеріали справи також свідчать про те, що з метою виконання умов договору сторонами складено специфікацію № 1 від 04.07.2018, якою зокрема визначено наступні умови:

- підрядник зобов`язується виконати, а замовник прийняти та оплатити визначені даною специфікацією роботи з ревізії трансформаторів;

- загальна сума даної специфікації становить: 313199 грн.;

- строк виконання робіт: 3 (три) календарних дні на один трансформатор;

- умови оплати: передплата 50% протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту підписання договору обома сторонами. Остаточний розрахунок за виконані роботи по договору здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня підписання представниками обох сторін акту прийому-здачі виконаних робіт.

Як свідчать матеріали справи, відповідач на виконання умов договору та специфікації платіжними дорученнями від 03.08.2018, та від 09.08.2018 (а. с. 30-31) перерахував на користь позивача грошові кошти в загальній сумі 156599,50 грн.

Відповідач виконав визначені умовами договору та специфікацією роботи та передав їх відповідачу згідно актами приймання-здачі виконаних підрядних робіт № 1 від 01.10.2018, № 2 від 15.11.2018 та № 3 від 20.12.2018 на загальну суму 313199,00 грн. (а. с. 27-29).

Платіжним дорученням від 11.01.2019 (а. с. 32) відповідач перерахував на користь позивача за виконані роботи 49025,53 грн. Однак, решту боргу в сумі 107573,97 грн. відповідач тривалий час не сплачував.

В зв`язку з зазначеними обставинами, позивач направив на адресу відповідача претензіювимогу від 07.06.2019 в якій вимагав від останнього сплати існуючий борг та відшкодувати штрафні санкції, інфляційні та річні в зв`язку з простроченням виконання зобов`язання.

Однак, в зв`язку з тим, що зазначені вимоги були залишені відповідачем без задоволення, позивач звернувся до господарського суду з позовом по даній справі, в якому просив суд стягнути з відповідача 107573,97 грн. основного боргу.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань з оплати виконаних робіт, позивачем на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України нараховано до стягнення з відповідача 1503,08 грн. 3% річних, 1843,10 грн. інфляційних та 16928,79 грн. пені.

В процесі розгляду даної справи, відповідач платіжними дорученнями від 27.06.2019 та від 09.07.2019 сплатив на користь позивача 107573,97 грн. основного боргу. Зважаючи на зазначені обставини, позивач шляхом подання відповідної заяви зменшив позовні вимоги на суму сплаченого відповідачем основного боргу.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з правочинів та інших договорів.

За умовами ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати виконаних робіт підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування інфляційних та 3% річних за таке прострочення.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок інфляційних та річних, суд констатує, що його здійснено з певними арифметичними помилками та неточностями.

Однак, з огляду на те, що за змістом ст. 14 ГПК України формування позовних вимог є диспозитивним правом особи, яка звернулася до суду з відповідним позовом, а суд розглядає справу в межах заявлених нею вимог, в даному випадку суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1503,08 грн. 3% річних нарахованих за прострочення кожного з платежів за період з 16.12.2018 по 25.06.2019 та 1843,10 грн. інфляційних нарахованих за прострочення кожного з платежів з грудня 2018 по лютий 2019 року..

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вже зазначено вище, п. 6.1 договору передбачено, що за несвоєчасну оплату виконаних робіт або необґрунтовану відмову в підписанні акту прийому-здачі виконаних робіт на замовника нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості цих робіт за кожен день прострочення.

За таких обставин, доводи позивача про притягнення відповідача до відповідальності у вигляді сплати пені за прострочення виконання зобов`язань з оплати виконаних на користь відповідача робіт є правомірними.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок пені, суд констатує, що його також здійснено з певними арифметичними помилками та неточностями.

Однак, з огляду на те, що за змістом ст. 14 ГПК України формування позовних вимог є диспозитивним правом особи, яка звернулася до суду з відповідним позовом, а суд розглядає справу в межах заявлених нею вимог, в даному випадку суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 16928,79 грн. пені нарахованої за прострочення кожного з платежів за період з 16.12.2018 по 16.06.2019.

Усне клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 ст. 551 ЦК України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За своєю правовою природою пеня, як один із видів штрафних санкцій, виконує стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Як свідчать матеріали справи, відповідач виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати виконаних робіт зі значним простроченням. При цьому, відповідач зазначаючи про власне скрутне матеріальне становище не надав суду будь-яких доказів існування зазначених обставин. Посилання останнього на те, що позивач також прострочив свої зобов`язання з виконання робіт суд не вважає такими, що можуть бути підставами для зменшення розміну пені, оскільки за умовами п. 6.2. договору відповідач також має право на притягнення позивача до відповідальності за такі порушення умов договору у вигляді сплати пені, проте таким правом не скористався. За таких обставин, підстав для зменшення розміру пені з наведених представником відповідача мотивів суд не вбачає.

З урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" (адреса: 61001, м. Харків, вул. Світло Шахтаря, буд. 4/6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луч" (адреса: 61003, м. Харків, пров. Троїцький, буд. 8, ):

1503,08 грн. 3% річних;

1843,10 грн. інфляційних;

16928,79 грн. пені;

1921,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "23" липня 2019 р.

Суддя О.І. Байбак