ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2019 р. Справа №921/511/18

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючий суддя: Бойко С.М.,

суддів: Матущака О.І.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Михайлишин С.В.

явка учасників справи:

від позивача: Старчик А.А. довіреність № 14-195 від 17.05.19

від відповідача: не з`явився

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" № 14/4-503 від 20.03.2019

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.02.2019, суддя: Чопко Ю.О., м. Тернопіль, повний текст рішення складено 27.02.2019

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до відповідача Державного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу", м. Кременець,

про стягнення 1 119 886,53 грн.,

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2018 року Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі по тексу ПАТ НАК Нафтогаз України) звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом, в якому просило стягнути з Державного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" (далі по тексту ДП "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу") 1 119 886,53 грн., з яких 561 214,23 грн. - пеня, 131244,31 грн. 3% річних та 427 427,99 грн. інфляційні втрати за період з 26.10.2016 по 31.07.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач за отриманий природний газ згідно укладеного договору за №16-467-Н від 22.08.2016, розрахувався з порушенням строків, встановлених договором.

Позивач правовою підставою позову зазначає ст.ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264-265 Господарського кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 20.02.2019 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ДП "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 138 900,70 грн. пені, 31 686,44 грн. 3% річних, 35 375,05 грн. інфляційних нарахувань та 3 089,36 грн. судового збору.

Часткове стягнення штрафних санкцій, пені та інфляційних втрат суд обгрунтував тим, що сторони підписаними спільними протокольними рішеннями, у відповідності до процедури передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, змінили визначений у договорі за № 16-467-Н від 22.08.2016 порядок і строк проведення розрахунків за природний газ бюджетними коштами.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій із-за відсутності наявності підстав передбачених в ст.233 ГК України, що надає право суду на її зменшення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ПАТ НАК Нафтогаз України (позивач) просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задоволити позов, в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Оскаржуване судове рішення прийнято за неповного дослідження матеріалів справи та ненадання оцінки доказам, що додані на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема ст.ст. 526, 629, 631, 654 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 216, 217 Господарського кодексу України.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про визначення спеціального режиму проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Позивач вважає, що зазначений порядок не стосується договірних зобов`язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них. Порядок визначає виключно механізм розподілу коштів, які вже знаходяться на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання, і не впливає не зобов`язання сторін щодо належної оплати послуг за договором купівлі-продажу природного газу.

Відповідач не скористався своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

В судове засідання з`явився представник позивача (апелянта).

Представник відповідачав судове засідання повторно не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи, а тому в порядку п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України суд розглядає справу за його відсутності.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи, за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні представник апелянта (позивача) підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу задоволити, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.02.2019 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача (апелянта), дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи і заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що 22.08.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в особі директора Департаменту реалізації газу ОСОБА_1 , який діяв на підставі довіреності 13.06.2016р. №14-96 (далі Продавець) та Державним підприємством "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" в особі в.о. директора Гуславського А.А ОСОБА_2 , який діяв на підставі Статуту (далі Покупець), на підставі Закону України "Про ринок природного газу", постанови КМУ від 01.10.2015 №758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", іншими нормативними актами, укладено договір №16-467-Н на купівлю-продаж природного газу та додаткові угоди до нього №1 від 28.10.2016 та №2 від 28.11.2016 (надалі Договір). Відповідно до Договору сторони взяли на себе зобов`язання: Продавець зобов`язується передати Покупцеві у 2016 - 2017 роках природний газ, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах Договору (п.1.1. Договору).

Природний газ, що передається за Договором, використовується Покупцем виключно для постачання побутовим споживачам (п. 1.2. Договору).

Пунктом 2.1. Договору (в редакції додаткової угоди №2 від 28.11.2016) сторони погодили, що Продавець передає Покупцеві з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 15741,348 тис. куб.м., у тому числі за місяцями: жовтень 1561,348; листопад 1840,000; грудень 2820,000; січень 4060,000; лютий 2790,000 та березень 2670,000.

Обсяги природного газу, які планується передати згідно Договору, можуть змінюватися сторонами протягом місяця поставки в установленому порядку (п. 2.1.1. Договору).

Відповідно до п.3.3 (в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016) Договору Покупець зобов`язується подати не пізніше 08 числа місяця, що настає за місяцем постачання природного газу, Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця (за її наявності) два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги переданого природного газу згідно з цим Договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Пунктом 5.1. договору (в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016), сторони погодили, що ціни за 1000 куб.м. природного газу, який передається за Договором, без урахування податку на додану вартість у розмірі 20 відсотків, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальними обов`язками (включно) становить 4944,30 грн. за 1000 куб.м. природного газу, крім того ПДВ 20 відсотків.

Згідно п. 6.1 Договору (в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016) оплата за природний газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем поставки газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсації, затвердженим постановою КМУ від 11.01.2005 №20 і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі продажу природного газу. У разі, якщо Продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.

У разі невиконання Покупцем п.6.1 Договору він зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення (п. 7.2 Договору (в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016)).

Пунктом п.11.1 сторони погодили, що Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 до 31 березня 2017 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення.

Державне підприємство "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу", сплатило публічному акціонерному товариству "Укртрансгаз" 51502780,41 грн., шляхом перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується Національною Комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, та 51 833 127,19 грн., за спільними протокольними рішеннями.

Господарські суди установили, що на виконання умов договору у період з 31.10.2016 по 31.03.2017 року позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 103 335 907,58 грн., що підтверджується копіями актів приймання-передачі природного газу:

від 31.10.2016 на суму 9 263 727,50 грн. (а.с. 27);

від 30.11.2016 на суму 16 135 958,40 грн. (а.с. 28);

від 31.12.2016 на суму 20 367 933,10 грн. (а.с. 29);

від 31.01.2017 на суму 24 183 162,64 грн. (а.с. 30);

від 28.02.2017 на суму 19 248 019,48 грн. (а.с. 31);

від 31.03.2017 на суму 14 137 106,46 грн. (а.с. 32)

Всього, згідно вищезазначених актів, відповідачу було надано послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами на загальну суму 103 335 907,58 грн.

Відповідно до розрахунків позивача основний борг за газ відповідачем сплачено повністю.

Відповідно до протокольних рішень, за рахунок коштів державного бюджету України між сторонами у справі проводилися розрахунки за поставлений за договором природний газ у такому розмірі: № 1351 від 21.02.2017 на суму 10 000 000,00 грн. (а.с. 75-76); № 1352 від 21.02.2017 на суму 9 000 000,00 грн. (а.с. 77-7); № 1584 від 15.03.2017 на суму 9 000 000,00 грн. (а.с. 79-80); № 1585 від 15.03.2017 на суму 8 000 000,00 грн. (а.с. 81-82); № 2425 від 20.04.2017 на суму 3 000 000,00 грн. (а.с. 83-84); № 2426 від 20.04.2017 на суму 5 000 000,00 грн. (а.с. 85-86); № 2722 від 18.05.2017 на суму 11 000 000,00 грн. (а.с. 87-88).

Судами встановлено, що спір між сторонами виник з приводу застосування умов п. 6.1 договору та спільних протокольних рішень, якими встановлено різні строки розрахунків за газ і чи впливають умови цих протокольних рішень на право позивача нарахувати відповідачу санкції за порушення строків розрахунків за газ.

Місцевий господарський суд встановив, що позивачем не доведено затримання перерахування коштів за газ, що виділялися на підставі спільних протокольних рішень на суму 51 833 127,19 грн., а тому судом першої інстанції правомірно взято до уваги розрахунок відповідача (а.с. 73-74) , вкому враховано спільні протокольні рішення, на підставі яких і відбувалася сплата коштів за поставлений газ.

Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, за умовами яких, у відповідності до "Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005, узгоджено порядок проведення розрахунків, за якими сторони погоджують перелік підприємств (установ, організацій), що беруть участь у проведенні взаєморозрахунку та послідовність виконання сторонами спільного протокольного рішення (п. 2.1.).

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

За змістом статтей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Сторони уклавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, фактично погодились, що залишок оплати наданих послуг за договором № 16-467-Н на купівлю-продаж природного газу від 22.08.2016, підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного такого спільного протокольного рішення, тобто тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за поставлений природний газ за цим договором, тому для нарахування пені, відсотків річних та інфляційних втрат необхідно, щоб оплата за газ була здійснена поза межами порядку, встановленого спільними протокольними рішеннями.

Статтею 7 Господарського кодексу України визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно з положеннями частин першої-третьої статті 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за транзитне транспортування природного газу і за природний газ, що видобувається в Україні. Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (далі - Порядок, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Аналіз змісту цього Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Пунктом 12 Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння та спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками цих розрахунків.

Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затверджений наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», ДП «Енергоринок» та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Згідно з пунктом 1.2 цього Порядку розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Усі учасники розрахунків зобов`язані забезпечувати підписання спільних протокольних рішень на проведення розрахунків протягом 2 робочих днів з дня отримання таких спільних протокольних рішень (пункт 1.5).

З наведеного вбачається адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто, державою офіційно визнається неможливість підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонам на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. А тому на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти, як то Постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тобто, підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок розрахунків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 902/471/16.

У розділах 3 спільних протокольних рішень передбачено, що сторони зобов`язались перераховувати кошти іншій стороні не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок. Згідно з пунктом 5.2 спільних протокольних рішень вони набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами й діють до повного виконання сторонами зобов`язань за ними.

Підставою застосування наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №904/1858/16, від 12.06.2018 у справі №922/1010/16, від 28.11.2018 у справі №927/370/18.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку з цим суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанцій, що, враховуючи спільні протокольні рішення, сторони узгодили порядок проведення розрахунків, змінивши строки виконання відповідачем зобов`язань перед позивачем, які виникли на підставі договору.

З огляду на зазначене, суд відхиляє аргументи позивача, викладені у апеляційній скарзі, зокрема, про те, що суд першої інстанцій порушив приписи статтей 526, 536, 550, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтей 193, 198, 231, 232, 233 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи апеляційної скарги щодо переваг для застосування умов договору (п.6.2 договору № 16-467-Н від 22.08.2016), які повинні враховуватися при визначенні сум штрафів та інфляційних втрат при недотриманні відповідачем строків оплати за укладеним між сторонами договором не відповідає встановленим правовідносинам сторін, спростовано вищевикладеним нормативним обгрунтуванням та судовою практикою Верховного Суду, застосування саме в такий спосіб діючого законодавства, а тому аргументи апеляційної скарги є неогрунтованими та відхиляються.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на наведене, аргументи, викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу про заперечення доводів апеляційної скарги є такими, що відповідають встановленим обставинам по справі.

Апелянтом не спростувано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.02.2019 - без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, порядок сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 20 563,41 грн., який сплачений згідно з платіжними дорученнями за № 7003852 від 22.04.2019.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" № 14/4-503 від 20.03.2019 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.02.2019 у справі №921/511/18 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 20 563,41 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Матущак О.І.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови підписано 12.07.2019