ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року Справа № 918/144/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівень-Агро" на рішення господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2019 року (ухвалене у м.Рівне 23 квітня 2019 року, повний текст складено 26 квітня 2019 року) у справі №918/144/19 (суддя Качур А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт Інтернешнл"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівень-Агро"

про стягнення заборгованості в сумі 170 617,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт Інтернешнл" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівень-Агро" про стягнення 170617,68 грн. заборгованості, з яких: 135000,00 грн. заборгованість за договором поставки, 9789,55 грн. інфляційних втрат, 1988,33 грн. 3% річних, 23839,80 грн. пені.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2019 року у справі №918/144/19 частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт Інтернешнл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнеь-Агро" про стягнення в сумі 170617,68 грн. Провадження у справі в частині вимог про стягнення 15000,00 грн. основного боргу закрито. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівень-Агро" (34362, Рівненська область, Володимирецький район, с.Любахи, вул. Вишнева 58а, код 40131958) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт Інтернешнл" (09200, Київська область, Кагарлицький район, місто Кагарлик, вул. Комунарська 54, код 40623794) 120000 (сто двадцять тисяч) грн. 00 коп. основної заборгованості, 23839 (двадцять три тисячі вісімсот тридцять дев`ять) грн. 80 коп. пені, 9109 (дев`ять тисяч сто дев`ять) грн. 15 коп. інфляційних втрат, 1988 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 33 коп. 3% річних та 2334 (дві тисячі триста тридцять чотири) грн. 26 коп. судового збору. В задоволенні позовних вимог про стягнення 680,40 грн. інфляційних втрат відмовлено.

Вказане рішення мотивоване тим, що згідно видаткової накладної №472 від 28 серпня 2018 року позивач передав а відповідач прийняв товар згідно договору АЕІ-282-2108/18 від 21 серпня 2018 року на загальну суму 183 584,70 грн. Відповідачем частково сплачено за поставлений товар в сумі 48 584,70 грн., відтак докази оплати поставленого товару на загальну суму 135 000,00 грн. станом на час звернення позивачем з позовом в матеріалах справи були відсутні. Разом з тим, 02 квітня 2019 року в судовому засіданні представником відповідача надано суду першої інстанції завірену копію платіжного доручення №195 від 01 квітня 2019 року про часткову сплату боргу в сумі 15 000,00 грн. Відтак, провадження у справі в частині вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 15000,00 грн. закрито. Решта позову в частині вимог про стягнення 12 000,00 грн. основного боргу задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2019 року по справі №918/144/19 в частині стягнення заборгованості в сумі 30000 грн., а також в частині стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, 3% річних та інфляційних витрат та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги ТОВ "Рівень-Агро" зазначає, що згідно позовної заяви, станом на день пред`явлення позову до суду заборгованість відповідача перед позивачем склала 135000 грн. Однак після цього відповідачем на рахунок позивача по договору поставки №АЕ1-282-2108/18 від 21 серпня 2018 року було перераховано наступні суми: 15000 грн. згідно платіжного доручення №195 від 01 квітня 2019 року, 15000 грн. згідно платіжного доручення №211 від 12 квітня 2019 року та 15000 грн. згідно платіжного доручення №285 від 15 травня 2019 року. Таким чином, враховуючи суму боргу станом на дату пред`явлення позовної заяви, та суму коштів, які відповідачем були перераховані позивачу, сума заборгованості станом на день складення апеляційної скарги складає 90000 грн. Таким чином сума стягнення основної заборгованості підлягає зменшенню. Також станом на дату винесення оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував часткову оплату відповідачем боргу і стягнув суму заборгованості без врахування оплати від 12 квітня 2019 року. Таким чином, рішення суду першої інстанції в даній справі в будь-якому разі підлягає скасуванню, як таке, що не відповідає дійсним обставинам справи. Апелянт також вважає, що нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат відбулося незаконно.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23 травня 2019 року у справі №918/144/19 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Рівень-Агро" на рішення господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2019 року у справі №918/144/19 та призначено розгляд апеляційної скарги на 18 червня 2019 року.

У зв`язку із відрядженням судді - члена колегії Павлюк І.Ю. у період з 17 червня 2019 року по 21 червня 2019 року (включно) судове засідання у справі №918/144/19 призначене на 18 червня 2019 року о 10:00 год. не відбулося.

Ухвалою північно-західного апеляційного господарського суду від 24 червня 2019 року у справі №918/144/19 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 24 червня 2019 року) розгляд апеляційної скарги призначено на 11 липня 2019 року об 14:30 год.

Позивач своїм правом, передбаченим статтею 263 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, відповідності до вимог статті 269 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт Інтернешнл" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівень-Агро" (покупець) було укладено договір поставки АЕІ-282-2108/18 (надалі договір).

Вказаний договір підписаний та скріплений відтисками печаток постачальника та покупця, та згідно пункту 12.1. набирає чинності з моменту його підписання та завірення печатками сторін і діє до 31 грудня 2018 року.

Згідно з предметом вказаного договору постачальник передає у власність покупцеві (постачає), а покупець приймає та оплачує (купує) товари (товар, товари) у кількості, в одиницях виміру, асортименті, упаковці, за ціною та вартістю, в порядку та на умовах, визначених цим договором (пункт 1.1. договору).

Товаром за цим договором є насіння та/або засоби захисту рослин (пункт 1.2. договору).

Орієнтовані номенклатура, асортимент, кількість, ціна та загальна вартість товару визначається специфікаціями у відповідних додатках до цього договору (додатки-специфікації) (пункт 1.3. договору).

Ціни товарів визначаються у додатках-специфікаціях. Ціна товарів включає вартість тари, пакування й маркування, а також податок на додану вартість, що нараховується згідно з законодавством України.

Основні умови оплати товару (форма, розміри та строки оплати) визначаються додатками-специфікаціями до договору з урахуванням положень, визначених цим розділом договору, та можуть передбачати як повну або часткову передплату за партію товару грошовими коштами шляхом банківського переказу на рахунок постачальника до фактичного відвантаження товару, так і оплату за партію товару грошовими коштами шляхом банківського переказу на рахунок постачальника після фактичного відвантаження товару, що зазначається у додатках-специфікаціях (пункт 3.1. договору).

Приймання товару покупцем за кількістю підтверджується належним чином оформленою видатковою накладною. Після приймання товару за кількістю, претензії покупця щодо кількості, пакування (крім претензій щодо нестач товару всередині упаковки або тари) чи зовнішнього вигляду товару не приймаються (пункт 5.1. договору).

Згідно видаткової накладної №472 від 28 серпня 2018 року позивач передав а відповідач прийняв товар згідно договору АЕІ-282-2108/18 від 21 серпня 2018 року на загальну суму 183584,70 грн..

Пунктом 6.1. додатку - специфікації №1 до договору поставки №АЕІ-282-2108/18 від 21 серпня 2018 року кошти в розмірі 100% від вартості товару в гривнях перераховуються на рахунок продавця протягом 3-ох банківських днів після поставки.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного апеляційною інстанцією вбачається, що відповідачем частково сплачено за поставлений товар в сумі 48 584,70 грн., що підтверджується банківськими виписками від 18 жовтня 2018 року та від 15 листопада 2018 року, відтак докази оплати поставленого товару на загальну суму 135000,00 грн. станом на час звернення позивачем з позовом в матеріалах справи були відсутні.

Разом з тим, 02 квітня 2019 року в судовому засіданні господарського суду Рівненської області представником відповідача було надано суду завірену копію платіжного доручення №195 від 01 квітня 2019 року про часткову сплату боргу в сумі 15 000,00 грн..

Згідно пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відтак, місцевий господарський суд правомірно закрив провадження у справі в частині вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 15000,00 грн. у зв`язку зі сплатою частини боргу в сумі 15000,00 грн. згідно платіжного доручення №195 від 01 квітня 2019 року та відповідно відсутністю предмету спору.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, решта позову в частині вимог про стягнення 120000,00 грн. основного боргу є законними та обґрунтованими.

Стосовно доводів скаржника про те, що суд першої інстанції не врахував часткову оплату відповідачем боргу і стягнув суму заборгованості без врахування оплат здійснених відповідачем після відкриття провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Так, на підтвердження оплати заборгованості відповідач надав апеляційному суду платіжне доручення №211 від 12 квітня 2019 року про сплату 15000 грн. та платіжне доручення №285 від 15 травня 2019 року про сплату 15000 грн. У вказаних платіжних дорученнях у призначенні платежу вказано "оплата за товар згідно рах №565 від 21.08.2018р., договір №АЕІ-282-2108/18 від 21.08.2018р., у т.ч. ПДВ 2500 грн.".

Відповідно до частин 2, 3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1 та 3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з частиною 4 статті 80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З матеріалів справи колегією суддів вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, відтак міг подати вказані вище платіжні доручення під час розгляду справи саме місцевим судом.

Також відповідач не був позбавлений можливості у порядку частини 4 статті 80 ГПК України письмово та завчасно повідомити суд першої інстанції про неможливість подання у встановлений законом строк доказів, та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у встановлений строк.

Отже суд апеляційної інстанції не приймає до розгляду вказані платіжні доручення.

Крім того, на момент винесення оскаржуваного рішення 23 квітня 2019 року платіжне доручення №285 від 15 травня 2019 року не існувало.

Разом з цим, розмір остаточної заборгованості відповідача буде визначено в порядку виконавчого провадження після набрання законної сили рішення суду по даній справі з урахуванням добровільної сплати відповідачем наявної заборгованості.

Пунктом 7.2. договору сторони встановили, що при порушенні строків оплати поставленого товару, які визначені додатками-специфікаціями, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної на момент прострочки, від вартості несплаченого товару, за кожен день прострочки платежів.

За період з 09 вересня 2018 року по 11 лютого 2019 року позивач нарахував відповідачу 23839,80 грн. пені.

Колегією суддів перевірено здійснений позивачем розрахунок пені та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Керуючись статтею 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу за період з 09 вересня 2018 року по 11 лютого 2019 року: 9789,55 грн. інфляційних втрат та 1 988,33 грн. 3% річних.

Апеляційним судом перевірено здійснені судом першої інстанції розрахунки вказаних сум, та встановлено, що 1988,33 грн. 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню, разом з тим, інфляційні втрати за наданим розрахунком та періодами позивача складають 9109,15 грн., зокрема за період з 16 листопада 2018 року по 11 лютого 2019 року інфляційні втрати становлять 2440,80 грн., відтак в задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 680,40 грн. суд першої інстанції правомірно відмовив.

При перегляді оскаржуваного рішення апеляційним судом враховано наступні норми чинного законодавства.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 204 Цивільного кодексу України презюмується правомірність правочину.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з положеннями статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з положеннями пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як унормовано положеннями частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (така ж позиція викладена у статті 611 Цивільного кодексу України).

Статтями 546, 549 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення 120000,00 грн. основної заборгованості, 23839,80 грн. пені, 9109,15 грн. інфляційних втрат, 1988,33 грн. 3% річних є законними та обґрунтованими а відтак такими, що підлягають до задоволення.

Провадження у справі в частині вимог про стягнення 15 000,00 грн. основного боргу правомірно закрито.

Таким чином, доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівень-Агро" на рішення господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2019 року у справі №918/144/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2019 року у справі №918/144/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №918/144/19 повернути господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "15" липня 2019 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.