ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2019 р. Справа№ 925/36/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Пижикова Валерія Павловича на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.02.2019 у справі №925/36/18 (суддя Грачов В.М., повний текст складено - 13.03.2019) за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до фізичної особи - підприємця Пижикова Валерія Павловича про стягнення 148 814,06 грн.

встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця Пижикова Валерія Павловича про стягнення 30 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 54 556,67 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом та 64 257,39 грн. пені.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань договором банківського обслуговування від 25.02.2013 року.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.04.2018 року у справі № 925/36/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2018 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" залишено без задоволення, а рішення господарського суду Черкаської області від 05.04.2018 року у справі № 925/36/18 - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.11.2018 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2018 року та рішення Господарського суду Черкаської області від 05.04.2018 року скасовано, а справу № 925/36/18 направлено на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції у даній справі, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, зокрема, наступне:

надаючи оцінку факту підписання заяви від 25.02.2013 від імені відповідача за допомогою, зокрема, електронного підпису, судами попередніх інстанцій неправильно застосовано Наказ Міндоходів України №79 від 01.11.2013 та Регламент Акредитованого центру сертифікації ключів Інформаційно-довідкового департаменту державної податкової служби, затвердженого Головою Державної податкової служби України 07.05.2012;

колегія суддів вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій про не доведення позивачем виникнення між сторонами спору спірних правовідносин з тих підстав, що вказаний договір без підпису клієнта не може вважатися укладеним;

господарськими судами не досліджено фактичних правовідносин сторін спору, а саме, не надано правової оцінки доказам, наданим банком, зокрема, заявкам на гарантований платіж, випискам по рахунку, відповідності розрахунку позивача Умовам і Правилам надання банківських послуг, Тарифам ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua;

суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права щодо відображення доказів у прийнятих судових рішеннях, якими вирішувався спір по суті, що вимагає направлення справи на новий розгляд;

під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно з`ясувати обставини, що ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах, винести судове рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

За результатом нового розгляду Господарським судом Черкаської області 28.02.2019 прийнято рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з відповідача на користь відповідача 30 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 54 556,67 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом та 64 257,39 грн. пені.

При ухваленні рішення по даній справі суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується приєднання відповідачем до умов та Тарифів банку, що є кредитним договором та договором приєднання, необізнаність чи не усвідомлення відповідачем порядку отримання кредиту та наслідків, які наступають у зв`язку із несвоєчасним його поверненням, не звільняють його від зобов`язань за відповідним договором, тому вимоги позивача про їх стягнення були задоволені судом в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 28.02.2019 у справі №925/36/18 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на не підписання ним жодної заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів банку.

В свою чергу, скаржник не заперечує факт отримання від банку 25.02.2014 року 30 000 грн. кредиту, проте стверджує, що його видано на інших умовах, які йому були повідомлені в лютому 2013 року.

Окрім наведеного, відповідач вказує про пропуск позивачем строку позовної давності та зазначає про неправомірність нарахування пені протягом трьох років.

Також, в апеляційній скарзі апелянт зазначає про визнання позову в частині стягнення з нього 30 000 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 у справі № 925/36/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця Пижикова Валерія Павловича на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.02.2019 у справі №925/36/18; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Також, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

Вказана ухвала була отримана позивачем - 03.06.2019, відповідачем - 28.05.2019, що підтверджується витягом з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" (стосовно повідомлення позивача) та повідомленням про вручення поштового відправлення (стосовно повідомлення відповідача).

У встановлений судом строк від сторін жодних клопотань, в тому числі і про розгляд справи у судовому засіданні, до суду не надійшло.

Крім цього, позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

На ім`я фізичної особи-підприємця Пижикова Валерія Павловича , 25.02.2013 року за його заявою, Черкаським відділенням банку ПАТ КБ "Приватбанк" було відкрито рахунок № НОМЕР_1 для обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку.

У заяві зазначено, що клієнт, підписавши цю заяву приєднується і погоджується із умовами, викладеними в Умовах і Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Також у заяві зазначено, що про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або у письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв`язку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентуються Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, що розміщенні в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua і разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування.

На заяві міститься запис, що клієнтом накладено електронний цифровий підпис у системі Інтернет-клієнт-банкінгу у Приват24 25.02.2013 року (т. 1 а.с. 16).

Відповідач (клієнт) - Пижиков Валерій Павлович звернувся в банк із заявками на гарантований платіж (доручення на договірне списання) № 95 від 28.10.2013 року, № 96 від 19.11.2013 року, № 101 від 15.01.2016 року, № 102 від 28.01.2014 року, № 104 від 26.02.2014 року про отримання кредитних коштів відповідно на суму 42000 грн. із вказаною датою зарахування 04.11.2013 року, на суму 6000 грн. із датою зарахування 25.11.2013 року, на суму 25000 грн. із датою зарахування 20.01.2014 року, 20000 грн. із датою зарахування 03.02.2014 року, на суму 30000 грн. із датою зарахування 11.03.2014 року (а.с. 32-34).

В заявках зазначено, що операції по заявці здійснюються у відповідності до "Умов та правил надання банківських послуг" - розділ 3.1.1, розділ 3.2.2. або окремо підписаних з клієнтом договорів, які регулюють надані послуги "Гарантовані платежі". У випадку, якщо виконання цієї заявки здійснюється з використанням наданих ПриватБанком кредитних коштів, то ця заявка, разом з Умовами і Тарифами ПриватБанку складають кредитно-заставний договір. Платність, умови повернення, забезпечення - згідно з розділом 3.2.2 "Умов та правил надання банківських послуг" або окремо підписаних з клієнтом договорів, які регулюють надані послуги "Гарантовані платежі".

В зазначених заявках вказано, що заявки підписані Пижиковим Валерієм Павловичем , який приєднується і погоджується з умовами, викладеними в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку, які розміщені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua і діють на відповідну дату.

Також, на заявках містяться відмітки, що заявки підписані клієнтом в системі Інтернет-клієнт-банк Приват24. Заявки на гарантований платіж є дорученням Пижикова Валерія Павловича на списання грошових коштів за господарським договором та/або рахунку згідно відповідних рахунків.

Із довідки про розмір установлених кредитних лімітів за вих. №08.7.0.0.0/13 від 13.11.2017 року, повідомлень банку та банківської виписки по рахунку відповідача з 25.02.2013 року по 13.11.2017 року вбачається, що, на виконання вищезазначених заявок клієнта, позивачем (банком) було перераховано, від імені відправника - Пижикова Валерія Павловича на рахунки зазначених ним в заявках осіб, кредитні кошти відповідно 04.11.2013 - 42000 грн., 25.11.2013 року - 6000 грн., 20.01.2014 - 25000 грн., 03.02.2014 - 20000 грн., 11.03.2014 року - 30000 грн. (а.с. 30, 35-39).

Суми кредитів від 04.11.2013 - 42000 грн., від 25.11.2013 року - 6000 грн., від 20.01.2014 - 25000 грн. та від 03.02.2014 - 20000 грн. відповідачем були повернуті банку своєчасно та в повному обсязі, сторонами вказані обставини не заперечуються.

Разом з тим, зобов`язання з повернення суми кредиту у розмірі 30 000 грн., наданого банком 11.03.2014 року, відповідачем належним чином не виконувались, у зв`язку з чим у позичальника утворився борг, з метою повернення якого позивач направив на адресу відповідача претензію за вих. № 31028CSUOSOXE (т. 1, а.с. 40, докази направлення 41-42).

Вказана вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.

Як вже було вказано, місцевим господарським судом позовні вимоги задоволено повністю.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 1055 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частин 1-3 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За нормами, закріпленими у частині 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до пункту 3.2.1.1.2. "Умов та правил надання банківських послуг" клієнт долучається до Послуги шляхом підписання Заяви на відкриття рахунку та анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та Заявки на отримання Кредиту в Приват24 для бізнесу із використанням ЕЦП, що разом з цими Умовами та Правилами (далі - Умови) становлять Кредитний договір. Клієнт Банку, який приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в повному обсязі шляхом підписання іншої заяви або документа, та має відкритий поточний рахунок в Банку, долучається до Послуги шляхом підписання Заявки на отримання Кредиту в Приват24 для бізнесу із використанням ЕЦП. Приєднання до цього Договору є прямою і безумовною згодою Клієнта щодо встановлення Банком будь-якого розміру Кредитного ліміту.

Відповідно до частини 2 статті 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач, підписавши із використанням ЕЦП 25.02.2013 заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, тим самим приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (далі за текстом - Умови), Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" www.privatbank.ua, які разом із підписаною відповідачем ЕЦП заявою про приєднання до цих Умов складають договір банківського обслуговування та взяв на себе зобов`язання виконувати умови зазначеного договору.

Врахувавши наведене, заява відповідача про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 25.02.2013, а також "Умови та правила надання банківських послуг" і "Тарифи Банку", розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua в їх сукупності визначають істотні умови договору банківського обслуговування та підтверджують факт його укладення між позивачем та відповідачем.

Стосовно заперечень апелянта проти підписання ним із використанням ЕЦП заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 25.02.2013, а також заявок на гарантований платіж, колегія суддів зазначає наступне.

Так, наведені доводи спростовуються матеріалами справи, зокрема, банківською випискою по поточному рахунку відповідача № НОМЕР_2 (т.1, а.с. 38-39), відповідно до якої відповідачу у дати вказані в заявках, підписання яких він наразі заперечує, надавалися кредитні кошти, якими позичальник, в свою чергу, користувався, та здійснював їх повернення.

Колегія суддів вважає, що наведеним спростовуються безпідставні твердження апелянта про не підписання ним заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 25.02.2013, а також заявок на гарантований платіж.

Окрім наведеного, зазначена банківська виписка також свідчить про укладення між позивачем та відповідачем договору банківського обслуговування та відповідно підтверджує наявність між сторонами кредитних правовідносин.

Посилання скаржника на надання йому кредитних коштів на інших умовах, аніж передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку є необґрунтованими, не підтверджені жодними доказами, а є лише власними припущеннями скаржника, на яких не може ґрунтуватися судове рішення.

При цьому, апелянт, посилаючись на вказані обставини, не зазначив, на яких саме інших умовах йому надавалися банком кредитні кошти.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає доведеними позивачем обставини щодо приєднання 25.02.2013 року відповідача до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування від 25.02.2013 року.

Відповідно до частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За загальним правилом, передбаченим частиною 1 статті 1072 ЦК України та частиною 22.9. статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" банк повинен виконати розпорядження клієнта виключно в межах залишку грошей на рахунку платника.

Разом з цим, відповідно до частини 1 статті 1069 Цивільного кодексу України якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Отже, норми чинного законодавства надають сторонам договору банківського рахунку можливість передбачити в ньому положення про надання банком кредиту, який надається понад залишок грошових коштів на поточному рахунку клієнта в цьому банку в межах заздалегідь обумовленої суми шляхом дебетування його рахунка, що має місце у спірних правовідносинах, які склались між сторонами у справі з приводу виконання укладеного між ними договору банківського обслуговування від 25.02.2013 року. Таке кредитування рахунка клієнта надає останньому можливість здійснювати платежі за умови відсутності або недостатність грошових коштів на його рахунку.

Отже, за своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем у справі договір банківського обслуговування від 25.02.2013 року є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Так, за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач, погодившись та приєднавшись до Умов та Правил надання банківських послуг, зобов`язався повернути кредит у встановлений строк, а також сплачувати відсотки за користування кредитом.

Згідно з п.п. 3.2.2.2. Умов, термін повернення кредиту вказаний в заявці. Під датою виконання заявки сторони погодили дату зарахування кредитних коштів на поточний рахунок одержувача, зазначеного в заявці клієнта. У випадку, якщо термін виконання гарантованого платежу був скорочений одержувачем без узгодження з клієнтом (відповідно до п. 3.1.1.74), то термін повернення кредиту вважається не зміненим. Клієнт погашає заборгованість по кредиту у розмірі, зазначеному в заявці клієнта, в дату повернення кредиту, але не пізніше 30 днів після настання терміну повернення кредиту. За користування кредитом у період з дати виконання заявки клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструмента в розмірі 4 % річних (але не менше 5 гривень) від розміру кредиту, зазначеного в заявці клієнта. Винагорода за надання фінансового інструмента сплачується клієнтом у дату надання в банк заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки в розмірі 36 % річних від суми заборгованості (за заявками, ініційованими до 01.02.2016 року), та починаючи з 01.02.2016 року. Клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки у розмірі 64 % річних від суми заборгованості (за заявками, ініційованими з 01.02.2016 року). У випадку зміни вартості кредитних ресурсів на ринку грошових ресурсів, зміни облікової ставки НБУ, зміни курсу гривні до іноземної валюти 1 групи класифікатора іноземних валют на 5 і більше відсотків, сторони на дату укладання даного договору погодили збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом. При цьому, таке збільшення розміру відсотків за користування кредитом не повинне перевищувати подвійного розміру процентної ставки, зазначеної в цьому пункті. Інформацію про розмір погодженої процентної ставки за користування кредитом, банк розміщує для клієнта одним із наступних способів: у письмовій формі, через установлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта системи Інтернет-клієнт-банк "Приват24", повідомленні на email, sms-повідомлення на останні відомі банку номера телефонів/адреси email, надані банку при ідентифікації й актуалізації відомостей про клієнта, або іншими засобами. Погоджений сторонами змінений розмір відсотків за користування кредитом набуває чинності з моменту його розміщення способом, визначеним цим пунктом, якщо інша дата не встановлена в інформації про зміну розміру відсотків. У випадку непогашення заборгованості клієнтом в термін до 30 днів включно, на 31-й день - заборгованість за кредитом стає простроченою. При цьому за користування кредитом клієнт сплачує відсотки в розмірі 56 % річних від суми заборгованості (за заявками, ініційованими до 01.02.2016), і відсотки в розмірі 64 % річних від суми заборгованості (за заявками, ініційованими з 01.02.2016).

Відповідно до витягу із "Тарифів банку", тарифи для платника, зокрема: комісія під час оплати за рахунок коштів банку 4 % річних; у разі виконання платежу за рахунок кредиту банку плата за користування кредитом становитиме 64 % річних, у разі непогашення протягом 30 днів заборгованість стає простроченою, нараховуються проценти та штрафи.

Як вже вказувалося, на виконання умов укладеного між сторонами у справі договору від 25.02.2013 року позивач надав відповідачу, як позичальнику, кредит в в сумі 30 000,00 грн., який використовувався відповідачем, про що свідчить, зокрема, банківська виписка по поточному рахунку відповідача № НОМЕР_2 .

Також, сам відповідач в апеляційній скарзі підтверджує обставини отримання від позивача вказаних коштів та визнає позов в частині їх стягнення з нього.

Проте, відповідач, як позичальник, свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів в сумі 30 000,00 грн. та сплати відсотків за їх користування не виконав, внаслідок чого заборгованість за кредитом за договором банківського обслуговування від 25.02.2013 року становила: 30 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 54 556,67 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом.

Врахувавши викладене, місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом по та процентам за користування кредитом з огляду на їх доведеність наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором банківського обслуговування від 25.02.2013 року, позивачем нарахована пеня в сумі 64 257,39 грн.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 3.2.2.10.1. Умов передбачено, що у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.2.6.2, 3.2.2.9.1. - 3.2.2.9.3. цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.2.2, 3.2.2.6.3., 3.2.2.6.16, 3.2.2.7.2. цього договору, винагороди, передбаченої п.п. 3.2.2.6.5, 3.2.2.9.4. - 3.2.2.9.6 цього договору, клієнт сплачує банку кожен випадок порушення, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу.

Враховуючи те, що відповідачем було допущено прострочення виконання грошового зобов`язання в частині своєчасної сплати кредитних коштів та відсотків за їх користування, позивачем обґрунтовано нараховано пеню в сумі 64 257,39 грн., розрахунок якої перевірено судом апеляційної інстанції та визнано його арифметично вірним.

Стосовно доводів скаржника про неправомірність визначення позивачем періоду нарахування пені, слід зазначити наступне.

Так, позивачем за прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань нараховано пеню за період з 11.03.2014 по 14.06.2017.

Так, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського процесуального кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

Згідно п.п. 3.2.2.10.4 Умов нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань, передбачених п.п. 3.2.1.10.1 - 3.2.2.10.3 цього договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано клієнтом.

Отже, сторонами в порядку ч. 6 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України погоджено нарахування пені на строк понад шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За наведених обставин, нарахування позивачем пені у строк, що перевищує шість місяців визнається колегією суддів обґрунтованим, а вказані доводи апелянта відповідно не можуть бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із місцевим господарським судом щодо задоволення вказаної вимоги.

Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Так, відповідач, як у заяві про застосування строку позовної давності, так і в апеляційній скарзі вказує на те, що позивачем було пропущено трирічний строк на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості.

Колегія суддів з наведеними доводами не погоджується, з огляду на наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Положеннями статті 257 Цивільного кодексу України передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України).

За правилами частини першої статті 259 Цивільного кодексу України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність.

Пунктом 3.2.2.10.7. Умов передбачено, що строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором, встановлюється сторонами тривалістю 15 років.

Як вже було вказано, відповідач, підписавши заяву про відкриття рахунку погодився із "Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування від 25.02.2013.

Отже, за домовленістю сторін було збільшено до 15 років встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність.

Враховуючи те, що прострочення відповідачем грошового зобов`язання розпочалося у квітні 2014 року, а з даним позовом позивач звернувся до суду 15.01.2018, строк позовної давності банком пропущено не було.

Враховуючи вищевикладене, доводи апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Також, колегією суддів відхиляються доводи скаржника про неналежне посвідчення позивачем, наданих ним доказів, оскільки вказані документи засвідчені печаткою банку та підписом представника позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Крім того, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У нинішній справі колегія суддів дійшла висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Пижикова Валерія Павловича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 28.02.2019 у справі №925/36/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Черкаської області від 28.02.2019 у справі №925/36/18.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 12.07.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко