ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/21682/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. (головуючий), Катеринчук Л.Й., Васьковського О.В.

за участю секретаря судового засідання (помічника судді) - Резніченко Н.О.,

учасники справи:

боржник - Державне підприємство "Конярство України",

представник боржника - не з`явився,

арбітражний керуючий (розпорядник майна) Атаманенко Світлана Вікторівна - не з`явилася,

кредитор (позивач) - ОСОБА_1 ,

представник кредитора - особисто,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.10.2018

у складі судді Чеберяка П.П.

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019

у складі колегії суддів: Сотнікова С.В. (головуючий), Верховця А.А., Остапенка О.М.

за позовом

ОСОБА_1 ,

до Державного підприємства "Конярство України",

про стягнення заборгованості

у справі за заявою

Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Астарта-Київ",

до Державного підприємства "Конярство України",

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог

1. Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.10.2015 порушено провадження у справі № 910/21682/15 про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" (далі - ДП "Конярство України", боржник), визнано розмір вимог ініціюючого кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Астарта-Київ" (далі - ТОВ "Астарта-Київ", кредитор) на суму 8 269 018,70 грн., введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Атаманенко С.В.

2. 06.10.2017 до Господарського суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою про стягнення заборгованості в загальному розмірі 162 564,28 грн., з яких грошова компенсація в сумі 38 960,16 грн. за невикористану щорічну відпустку за період з 10.03.2006 по 10.08.2011, заборгованість за підзвітами про використання коштів за період з 2015 по 2017 в сумі 61 923,94 грн., середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 58 680,18 грн., а також 3 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

2.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при звільненні позивача боржник неправильно розрахував суму компенсації за невикористану відпустку за період роботи у Державному підприємстві "Державний південний регіональний селекційно-племінний центр по конярству "Південьконецентр", із порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

2.2. 01.08.2018 заявником до місцевого господарського суду у цій справі було подано заяву про перерахунок заборгованості станом на 31.07.2018, за яким ОСОБА_1 просив суд стягнути з ДП "Конярство України": 38 960, 00грн. - компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 10.03.2006 по 10.08.2011; 61 923, 00грн. - заборгованості за підзвітом про використання коштів за період з 2015 по 2017; 137 923, 50грн. - середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

3. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2018 у справі № 910/21682/15 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП "Конярство України" про стягнення заборгованості.

4. Ухвала мотивована тим, що боржник провів повний розрахунок з компенсації позивачу за невикористану відпустку за час його роботи у Державному підприємстві "Державний південний регіональний селекційно-племінний центр по конярству "Південьконецентр".

5. Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення 61 923,94 грн. заборгованості за підзвітами про використання коштів за період з 2015 по 2017, суд першої інстанції вказав про не доведення позивачем використання власного автомобіля для вирішення виробничих питань філії та обсягів такого використання (накази по філії, заяви та звіти про використання автомобіля у виробничих цілях, маршрути із зазначенням пунктів призначення та кілометражем (подорожні листи), розрахункові документи за ПММ відповідно до подорожніх листів та цілей поїздок тощо), а договори використання легкового автомобіля є нікчемними у зв`язку з недодержанням нотаріальної форми при їх укладенні.

6. Під час розгляду заяви ОСОБА_1 судом було встановлено:

6.1. У період з 10.03.1999 по 10.08.2011 позивач працював в ПО "Миколаївконепром", яке в подальшому було реорганізовано в Державне підприємство "Державний південний регіональний селекційно-племінний центр по конярству "Південьконецентр" на посадах заступника генерального директора по виробництву та першого заступника генерального директора.

6.2. 21.06.2011 Державне підприємство "Державний південний регіональний селекційно-племінний центр по конярству "Південьконецентр" було реорганізовано шляхом приєднання до Державного підприємства "Конярство України".

6.3. 10.08.2011 ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку з переведенням у філію "Південний племконецентр" Державного підприємства "Конярство України".

6.4. Державне підприємство "Державний південний регіональний селекційно-племінний центр по конярству "Південьконецентр" за передавальним актом від 10.08.2011 передало, а Державне підприємство "Конярство України" прийняло активи "Забезпечення виплат персоналу" у розмірі 102 тис. грн.

Згідно Таблиці розрахунку резерву відпусток станом на 08.08.2011 позивачу - ОСОБА_1 передбачено (нараховано) компенсацію за невикористані дні відпусток (163 к.д.) за період 2006-2011 у розмірі 15 882,72 грн.

6.5. 10.08.2011 Позивач був прийнятий на роботу у зв`язку з переведенням з Державного підприємства "Державний південний регіональний селекційно-племінний центр по конярству "Південьконецентр", на посаду заступника керівника філії з подальшим призначенням керівником філії "Південний племконецентр" Державного підприємства "Конярство України".

6.6. Доповненням № 1 до колективного договору на 2012-2013, укладеного між філією та ДП "Конярство України" внесені зміни до Колективного договору, а саме до п.4.4., якими передбачено, що керівник філії для виконання своїх виробничих обов`язків може використовувати свій власний автомобіль для вирішення виробничих питань. У зв`язку з чим, "Підприємство" щомісяця компенсує витрати (ПММ, технічне обслуговування автомобіля), що пов`язані з використанням власного легкового транспортного засобу. Компенсування зазначених витрат проводиться на підставі виданих документів (талони АЗС на ПММ, рахунки по ТО, тощо) у сумі що зазначені у представлених документах. При цьому сторони: Керівник філії та особа, що надає свій автомобіль у виробниче використання, укладають між собою Договір на використання легкового автомобілю, у якому визначається місячний ліміт на придбання ПММ. З приводу укладеного Договору по філії видається відповідний наказ.

6.7. 02.01.2015, 04.01.2016 та 03.01.2017 між фізичною особою ОСОБА_1 та філією "Південний племконецентр" ДП "Конярство України" в особі заступника керівника по господарчій частині Яковенка Володимира Дмитровича було укладено Договори використання легкового автомобіля згідно п. 1.1 яких громадянин передав, а філія прийняла в тимчасове використання легкові автомобілі Daciа Solenza Clima, державний номер НОМЕР_1 та Renault Sandero Stepway, державний номер НОМЕР_2 .

6.8. 12.06.2017 ОСОБА_1 було звільнено з посади за власним бажанням, згідно ст. 38 Кодексу законів про працю України.

6.9. Під час звільнення з роботи позивачу було виплачено заробітну плату, компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, матеріальну допомогу, а також компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні в загальному розмірі 100 725 грн. 81 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією розрахункового листка.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

7. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково;

ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.10.2018 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ДП "Конярство України" про стягнення заборгованості в розмірі 61 923,94 грн. за підзвітами за використання коштів за період з 2015 по 2017;

закрито провадження за заявою ОСОБА_1 до ДП "Конярство України" про стягнення заборгованості в розмірі 61 923,94 грн. за підзвітами за використання коштів за період з 2015 по 2017 в межах справи №910/21682/15;

в іншій частині ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.10.2018 за заявою ОСОБА_1 до ДП "Конярство України" про стягнення заборгованості в межах справи № 910/21682/15 залишено без змін.

8. Постанова суду апеляційної інстанції в частині закриття провадження за заявою ОСОБА_1 до ДП "Конярство України" про стягнення заборгованості в розмірі 61 923,94 грн. за підзвітами за використання коштів за період з 2015 по 2017 мотивоване тим, що позовна заява подана 10.11.2017 після визнання боржника банкрутом, заявлена до стягнення заборгованість в сумі 61923,94 грн. є поточною в розумінні Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки виникла після порушення провадження у справі про банкрутство ДП "Конярство України", відтак, ці вимоги мають бути заявлені та розглянуті лише у справі про банкрутство в порядку ст. 23 Закону про банкрутство шляхом подання відповідної заяви із грошовими вимогами до боржника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. Не погодившись із ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2018 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою до Верховного суду про скасування оскаржених судових актів, з вимогою прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

10. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/21682/15 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.04.2019.

11. Ухвалою Верховного Суду від 19.04.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, у відповідності з положенням ст. 290 ГПК України, надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

12. ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 19.04.2019, подано заяву про усунення недоліків касаційної скарги разом з доказами надсилання касаційної скарги відповідачу у справі, листом з описом вкладення, а також з додатковим обґрунтуванням касаційної скарги.

13. У зв`язку з відпусткою судді Пєскова В.Г. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/21682/15 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Білоус В.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2019.

14. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.05.2019 відкрито касаційне провадження у справі № 910/21682/15 за касаційною скаргою ОСОБА_1 , датою проведення судового засідання визначено 02.07.2019.

15. У зв`язку з відпусткою судді Білоуса В.В. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/21682/15 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Васьковський О.В., суддя - Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2019.

16. Ухвалою Верховного Суду від 01.07.2019, у визначеному складі колегії суддів Касаційного господарського суду, справу № 910/21682/15 за касаційною скаргою ОСОБА_1 прийнято до провадження.

17. В судовому засіданні ОСОБА_1 повністю підтримав вимоги касаційної скарги з підстав наведених у ній та додаткових обґрунтуваннях касаційної скарги, просив суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.10.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі

18. Інші учасники провадження у справі у призначене судове засідання повноважених представників не направили. Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги учасники справи були повідомлені належним чином. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників судового процесу, які не з`явились.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника ( ОСОБА_1 )

19. В обґрунтування заявлених вимог, скаржник вказує на порушення судами норма матеріального та процесуального права, а також посилається на правову позицію Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

20. Скаржник доводить, що процедура нарахування компенсації за дні невикористаної відпустки за період з 10.03.2006 по 10.08.20111 в сумі 15 882, 72 грн. не відповідає Постанові Кабінету Міністрів від 08.02.1995 №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

21. Скаржник доводить, що з компенсації, що була нарахована та виплачена позивачу, невірно було здійснені відрахування до Пенсійного фонду України в розмірі 37%, оскільки ОСОБА_1 з 01.01.2011 є інвалідом другої групи, а відтак відрахування мали бути здійснені у розмірі 8,4%.

22. Скаржник доводить, що правовідносини між підприємством та працівником у разі, коли для придбання товарів (робіт, послуг) працівнику видаються готівкові кошти під звіт та коли працівник придбав товари (роботи, послуги) для виробничих (господарських) потреб підприємства за рахунок власних коштів, мають характер трудових.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

23. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вимогами касаційної скарги є скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 29.10.2018 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019.

Водночас, враховуючи, що постановою апеляційного господарського суду від 05.02.2019 ухвалу місцевого господарського суду від 29.10.2018 було скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ДП "Конярство України" про стягнення заборгованості в розмірі 61 923,94 грн. за підзвітами за використання коштів за період з 2015 по 2017 та провадження в цій частині закрито, та з огляду на обмеження встановлені ст. 300 ГПК України, предметом касаційного перегляду, в даному випадку, є постанова Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 та ухвала Господарського суду міста Києва від 29.10.2018, в редакції постанови апеляційного суду від 05.02.2019, тобто в частині залишеній без змін.

24. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Статтею 9 вказаного Закону визначено, що справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

За приписами ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Предметом даного розгляду є заява ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в загальному розмірі 162 564,28 грн., з яких грошова компенсація в сумі 38 960,16 грн. за невикористану щорічну відпустку за період з 10.03.2006 по 10.08.2011, заборгованість за підзвітами про використання коштів за період з 2015 по 2017 в сумі 61 923,94 грн., середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 58 680,18 грн., а також 3 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

24.1. Щодо грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку

Відповідно до статті 74 Кодексу законів про працю України (в редакції Кодексу станом на момент переведення, далі - КЗпП України) громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Стаття 83 КЗпП України (у визначеній редакції) визначає, що у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство, в установу, організацію грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, установи, організації, куди перейшов працівник.

Таке ж положення міститься у ч. 3 ст. 24 Закону України "Про відпустки".

Таким чином, з метою надання працівникам можливості реалізовувати право на відпочинок законодавство України про працю надає їм право при звільненні в порядку переведення вимагати перерахування компенсацій за невикористані ними дні щорічних відпусток на рахунок підприємства, на яке працівники переводяться.

Відтак, працівник, переведений на роботу на інше підприємство, та грошова компенсація якому за невикористані дні щорічних відпусток була перерахована на рахунок цього підприємства, має право на використання щорічної відпустки повної тривалості, а у разі звільнення - на отримання грошової компенсації.

Відповідно до вимог п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 № 100 (далі - Порядок) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 № 100 установлено, що чинність цієї постанови поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності. Роз`яснення з питань обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження надаються Міністерством соціальної політики, а у разі коли виплати за середньою заробітною платою провадяться з бюджету або громадських фондів споживання, - за участю Міністерства фінансів і відповідних фондів.

Міністерством соціальної політики України (лист від 25.11.2015 № 1531/13/84-15 про застосування чинного законодавства), роз`яснено: " Відповідно до пункту 5 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду є підставами припинення трудового договору.

При цьому розрахунковий період для обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або виплати компенсації за невикористані відпустки відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 (далі - Порядок), який настане після переведення на нове місце роботи, визначатиметься за новим місцем роботи.

Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться з урахуванням пункту 2 Порядку, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.".

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державне підприємство "Державний південний регіональний селекційно-племінний центр по конярству "Південьконецентр" за передавальним актом від 10.08.2011 передало, а Державне підприємство "Конярство України" прийняло активи "Забезпечення виплат персоналу" у розмірі 102 тис. грн.

Згідно Таблиці розрахунку резерву відпусток станом на 08.08.2011 ОСОБА_1 передбачено (нараховано) компенсацію за невикористані дні відпусток (163 к.д.) за період 2006-2011 у розмірі 15 882,72 грн., яка була виплачена при звільненні.

Таким чином, виходячи з приписів ст. 36 КЗпП України, трудові правовідносини між ДП "Державний південний регіональний селекційно-племінний центр по конярству "Південьконецентр" та ОСОБА_1 з 10.08.2011 припинені з підстави звільнення останнього у зв`язку з переведенням. За передавальним актом від 10.08.2011 ДП "Державний південний регіональний селекційно-племінний центр по конярству "Південьконецентр" здійснило розрахунок з ОСОБА_1 з компенсації за невикористану ним відпустку у визначений період, розрахунок суми компенсації позивачем не оскаржувався.

При цьому, слід зауважити, що розрахунок з ОСОБА_1 , під час звільнення з підприємства боржника, був здійснений в межах суми за передавальним актом від 10.08.2011. Відтак, як було вірно встановлено судами попередніх інстанцій, боржник провів повний розрахунок з компенсації позивачу за невикористану відпустку за час його роботи у Державному підприємстві "Державний південний регіональний селекційно-племінний центр по конярству "Південьконецентр".

24.2. Щодо заборгованості за підзвітами про використання коштів за період з 2015 по 2017

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення 61 923,94 грн. ґрунтуються на Договорах використання легкового автомобіля від 02.01.2015, від 04.01.2016, від 03.01.2017, укладених філією "Південний племконецентр" ДП "Конярство України" та громадянином України ОСОБА_1 (п.п. 6.6. 6.7. цієї Постанови).

Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів погоджується, що правовідносини, які виникли між боржником в особі його філії та ОСОБА_1 не є трудовими, оскільки виникли з цивільно-правових угод, укладених між фізичною та юридичною особою з приводу користування рухомим майном.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що заявлені позивачем вимоги виникли у період з 2015 по 2017, після порушення провадження у справі про банкрутство ДП "Конярство України" (ухвала Господарського суду міста Києва від 15.10.2015).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції проте, що означені вимоги заявника мають поточний характер та можуть бути заявлені в порядку ст.ст. 23, 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в межах провадження у справі про банкрутство, шляхом подання відповідної заяви про визнання грошових вимог.

При цьому, судом апеляційної інстанції правомірно зазначено, що до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають будь-які (незалежно від характеру правовідносин) поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури кредитори з поточними вимогами до боржника повинні звертатися з такими вимогами до останнього в межах провадження у справі про банкрутство незалежно від того, чи розглянуті відповідні вимоги у позовному провадженні.

24.3. Щодо застосування судом апеляційної інстанції ст. 231 ГПК України

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку із виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Загальні правила, особливості заявлення та розгляду грошових вимог до боржника щодо якого порушено справу про банкрутство встановлені ст.ст. 1, 11, 23, 25, 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Поряд з цим, враховуючи правову природу заявленої до стягнення заборгованості, встановивши, що суд першої інстанції, в порушення вимог процесуального законодавства (п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України) прийняв до розгляду позовну заяву в межах справи № 910/21682/15 за правилами загального позовного провадження, апеляційний господарський суд правомірно прийняв рішення про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за підзвітами про використання коштів за період з 2015 по 2017.

Водночас, апеляційним судом було роз`яснено заявнику порядок звернення з такими вимогами.

24.4. Щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні

За встановлених обставин, вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 58680,18 грн. задоволенню не підлягають.

Водночас, слід вказати на те, що матеріали даної справи містять заяву ОСОБА_1 про перерахунок заборгованості станом на 31.07.2018 (п.п. 2.2. цієї Постанови), згідно якої заявник збільшив розмір вимог щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні до суми 137 923, 50грн.

Поряд з цим, означена заява була залишена поза увагою як суду першої так і апеляційної інстанції, що є порушенням норм процесуального права, проте, враховуючи прийняті рішення за результатами розгляду заявлених ОСОБА_1 вимог та встановлення їх правомірності судом касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що означене порушення не призвело до прийняття неправильного по суті рішення.

25. Щодо суті касаційної скарги

Доводи ОСОБА_1 , наведені у п.п. 19-22 цієї Постанови, не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржених частинах та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених судами обставин, що в силу положень ст. 300 ГПК України не відноситься до повноважень Верховного Суду.

26. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 (заява №3236/03), "Рябих проти Росії" від 03.12.2003 (заява №52854/99), "Нєлюбін проти Росії" від 02.11.2006 (заява №14502/04)), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Відповідно до п.1) ч.1 ст. 308 ГПК України, суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України).

Колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав задоволення касаційної скарги та необхідність залишення постанови Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 та ухвали Господарського суду міста Києва від 29.10.2018 (в редакції постанови апеляційного суду від 05.02.2019) без змін, як таких, що прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

27. Судові витрати

У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 та залишенням без змін оскаржених постанови господарського суду апеляційної інстанції та ухвали суду першої інстанції (в редакції постанови апеляційного суду від 05.02.2019), витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на заявника касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.10.2018 (в редакції постанови апеляційного суду від 05.02.3019) у справі № 910/21682/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді О.В. Васьковський

Л.Й. Катеринчук