ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

15.07.2019 року м. Дніпро Справа № 904/2032/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Чередко А.Є., Парусніков Ю.Б.

перевіривши матеріали апеляційної

скарги ОСОБА_1 , смт. Затишне Криничанського району Дніпропетровської області

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2016 року

у справі № 904/2032/16 (суддя - Владимиренко І.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія", м. Київ

до Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України", с. Затишне Криничанського району Дніпропетровської області

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2016 року порушено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України"; визнано грошові вимоги ТОВ "Торгова Аграрна Компанія" в загальній сумі 7 265 579,37 грн.; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто п`ятнадцять календарних днів; розпорядником майна призначено Андросову Вікторію Євгеніївну.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до свого провадження; визнати причини пропуску строку для звернення з апеляційною скаргою поважними та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України"; звільнити від сплати судового збору, або розстрочити або зменшити його сплату частинами, чи перенести його сплату на більш пізніший строк; скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2016 року та повернути підприємство до нормальної роботи.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

В статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою.

Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

Обов`язок держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

В статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11.09.1997 року закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно із стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, здійснюючи тлумачення положень Конвенції вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (рішення у справі "Брумареску проти Румунії"). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанції щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатися як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії", параграфи 51, 52).

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення "вирішена справа", відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Забезпечення цього принципу є однією із найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

Як встановлено судом апеляційної інстанції ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2016 року вже була переглянута по суті в апеляційному порядку і за наслідками якого була прийнята постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 року, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2016 року у справі № 904/2032/16.

Таким чином, ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2016 року у справі № 904/2032/16 набрала законної сили у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 91 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час винесення ухвали судом першої інстанції) сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду лише у випадках, передбачених статтею 106 цього Кодексу.

Прийняття і розгляд апеляційної скарги на судове рішення, яке набрало законної сили, було можливе лише з дотриманням приписів частини 2 статті 93 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року) щодо поновлення строку подання апеляційної скарги.

В той же час, згідно Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року), якщо апеляційну скаргу було подано на рішення чи ухвалу місцевого господарського суду, яку вже було переглянуто в апеляційному порядку, то відповідні обставини виключали перегляд судових актів суду першої інстанції апеляційним господарським судом.

Відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної ухвали) апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Таким чином, станом на час винесення оскаржуваної ухвали у справі № 904/2032/16 Господарський процесуальний кодекс України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року) не передбачав можливості повторного апеляційного чи касаційного перегляду судового рішення, в тому числі і за скаргою особи, яка не брала участі у справі, навіть, якщо господарський суд вирішив питання про її права та обов`язки, оскільки відповідно до визначених статтею 101 цього Кодексу (в редакції, чинній до 15.12.2017 року) меж перегляду справи в апеляційній інстанції, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Господарським процесуальним кодексом України (в редакції, що діє з 15.12.2017 року) передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції (частина 1 статті 254 Господарського процесуального кодексу України). Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу (частина 2 статті 254 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діє з 15.12.2017 року) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 272 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діє з 15.12.2017 року), якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

Відповідно до частин 3, 4 статті 272 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діє з 15.12.2017 року) за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 282 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції; суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині 1 цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Разом з тим, розділ ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діє з 15.12.2017 року) не передбачає повторного апеляційного перегляду судових рішень, які були переглянуті в апеляційному порядку за правилами Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка була чинною до 15.12.2017 року).

За наведених обставин, здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили і є чинним, є порушенням принципу правової певності, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2019 року у справі № 922/765/15.

Пунктом 1 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції, зважаючи на вимоги пункту 1 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку про відсутність правових підстав для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2016 року у даній справі.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі відмови у відкритті апеляційного провадження у справі сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 1 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2016 року у справі № 904/2032/16.

Направити скаржнику копію даної ухвали разом із матеріалами апеляційної скарги, всього на 6 аркушах, в тому числі оригінал квитанції № 12 від 04.07.2019 року про сплату судового збору в розмірі 105,00 грн.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ А.Є. Чередко

Суддя _________________ Ю.Б. Парусніков