ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2019 р. Справа№ 910/109/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Чорногуза М.Г.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи,

апеляційну скаргу Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Львів

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2019

у справі №910/109/19 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго", м. Львів

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

про стягнення 11 854,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "ДТЕК Західенерго" (далі - позивач, АТ "ДТЕК Західенерго") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення 11854,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, як перевізник, не належним чином виконав взяті на себе зобов`язання щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим, зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі 11854,01 грн., заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничних накладних №№52573409, 52603974, 52664893, 52709334.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 у справі №910/109/19 позов задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" 11 854,01 грн. вартості нестачі вантажу та 1 762,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Регіональна філія "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому відповідач зазначає, що обов`язковою підставою для відшкодування збитків є, зокрема, їх реальна наявність, натомість, жодних доказів на підтвердження сплати вартості вугілля, яке було прийняте залізницею до перевезення, позивачем суду не надано.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 у справі №910/109/19 та ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Розпорядженням в. о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2019 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв`язку з перебуванням судді Козир Т.П. у відпустці.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2019, справу №910/109/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П. та Чорногуза М.Г.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

27.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдинг" та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Західенерго" (правонаступником якого є Акціонерне товариство "ДТЕК Західенерго") був укладений договір поставки №1-1-2016/006 (далі - Договір).

На виконання умов вказаного Договору на адресу ВП "Бурштинська ТЕС" позивачем у жовтні-листопаді був направлений вантаж - вугілля кам`яне марки Г(Г1) 0-100, виробником якого є ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", а вантажовідправником виступив ТОВ "Донінтервугілля", що підтверджується залізничними накладними №52573409, №52603974, №52664893, №52709334.

В матеріалах справи містяться довідки від 08.10.2018, видані Товариством з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля", відповідно до яких вартість 1 тони вугільної продукції, відвантаженої ТОВ "Донінтервугілля" (станція Кривий Торець Донецької залізниці) на адресу ДТЕК "Бурштинська ТЕС" (станція Бурштин Львівської залізниці) становить:

- у піввагоні №62077011 по накладній №52573409 - 2 875,04 грн. з ПДВ;

- у піввагоні №53519856 по накладній №52603974 - 2 778,96 грн. з ПДВ;

- у піввагоні №61016176 по накладній №52664893 - 2 806,98 грн. з ПДВ;

- у піввагоні №56040843 по накладній №52709334 - 2 814,42 грн. з ПДВ.

28.07.2018 на станціях Лиман Донецької залізниці та Бурштин Львівської залізниці були складені комерційні акти:

- № 490000/333/151 (ст. Лиман) про недостачу вантажу в вагоні № 62077011 в кількості 1800 кг;

- № 388103/147 (ст. Бурштин) про недостачу вантажу у вагоні № 53519856 в кількості 1800 кг;

- №490000/336 (ст. Лиман) про недостачу вантажу у вагоні № 61016176 в кількості 1700 кг;

- №490000/342/159 (ст. Лиман) про недостачу вантажу у вагоні № 56040843 в кількості 1600 кг.

У комерційному акті № 490000/333/151 від 31.10.2018 зазначено наступне: "ст. Лиман, по документу значиться тара 23200 кг., нетто 69000 кг. при комісійному зважуванні вагону № 62077011 на справних 150 - тонних з.д. вагах виявилось: вага брутто 90400 кг. тара с документа 23200 кг. нетто 67200 кг, недостача 1800 кг".

У комерційному акті № 388103/147 від 05.11.2018 зазначено наступне: "ст. Бурштин, при повторному переважуванні виявлено різницю маси вантажу проти документа, а саме вагон №53519856 по документу брутто не вказано, тара 22400 кг. нетто 66500 кг. при переважуванні виявлено брутто 87600 кг. тара 22400 кг. нетто65200 кг. нестача 1300 кг. При видачі вантажу просипання не було. Вагон в технічному відношенні справний. Недостаючий вантаж міг би поміститись у вагоні. В документі є відмітка про складання ком. Акта ст. Лиман Дон. 490000/34 від 01.11.2018 про недостачу 1800 кг. Ком. акт відсутній. Переважування проводилось на 150 т. тензометричних вагах одержувача".

У комерційному акті № 490000/336 від 05.11.2018 зазначено наступне: "ст. Лиман, по документу значиться тара 23500 кг., нетто 67000 кг., при комісійному перезважуванні вагону № 61016176 на справних 150 - тонних з.д. вагах виявилось: вага брутто 88800 кг. тара с документа 23500 кг. нетто 65300 кг, недостача 1700 кг".

У комерційному акті № 490000/342/159 від 08.11.2018 зазначено наступне: "ст. Лиман, по документу значиться тара 23900 кг., нетто 67000 кг. при комісійному перезважуванні вагону № 56040843 на справних 150 - тонних з.д. вагах виявилось: вага брутто 89300 кг. тара с документа 23900 кг. нетто 65400 кг, недостача 1600 кг.

Звертаючись до господарського суду з позовом у даній справі, позивач зазначав, що у зв`язку з незбереженням прийнятого до перевезення вантажу залізницею, йому заподіяно збитки в сумі 11 854,01 грн., які були розраховані позивачем з урахуванням норми недостачі вантажу 1%.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 ст. 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Як передбачено ч. 1 ст. 307 ГК України, п. 22 Статуту, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч. 2 ст. 307 ГК України.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Згідно п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих Міністерством юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082 договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до накладних №№ 52573409, 52603974, 52664893, 52709334 вантаж (вугілля кам`яне) завантажено відправником навалом та маркований трьома повздовжніми лініями по всій довжині вагона.

Згідно ст. 24 Статуту залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083 передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи комерційні акти №№ 490000/333/151, 388103/147, 490000/336, 490000/342/159, що підтверджують недостачу вантажу за своєю формою та змістом, відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого Міністерством юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому визнаються судом апеляційної інстанції належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладних, фактичній масі вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів з мінеральним паливом -вугіллям кам`яним, становить 1 % маси, зазначеної в перевізних документах.

При здійсненні перевірки наданого позивачем розрахунку ціни позову, колегією суддів встановлено, що:

вартість недостачі у вагоні №62077011 з урахуванням ПДВ становить 3 191,29 грн.; вага згідно документа в вагоні - 69000 кг; фактично виявилося - 67200 кг. недостача - 1800 кг; 69000 кг х 1% (природні втрати) = 690 кг; недостача з урахуванням природних втрат становить: 1800 кг - 690 кг = 1 110 кг; вартість 1 т вугілля згідно довідки з ПДВ становить 2875,04 грн; 2875,04 грн. х 1,110 т = 3 191,29 грн.; вартість недостачі у вагоні № 62077011 з урахуванням ПДВ становить 3 191,29 грн.;

вартість недостачі у вагоні № 53519856 за розрахунком позивача з урахуванням ПДВ становить 3 154,12 грн, однак колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що позивачем неправильно визначено недостачу вугілля згідно комерційного акту у розмірі 1800 кг, так правильною сумою недостачі за актом №388103/147 від 05.11.2018 є 1300 кг. (66500 кг-65200 кг. Враховуючи вищевикладене, апеляційним господарським судом здійснено власний розрахунок втраченого вантажу: вага згідно документа в вагоні - 66500 кг; фактично виявилося - 65200 кг., недостача - 1300 кг; 66500 кг х 1% (природні втрати) = 665 кг; недостача з урахуванням природних втрат становить: 1300 кг - 665 кг = 635 кг; вартість 1 т. вугілля згідно рахунку з ПДВ становить 2 778,96 грн; 2778,96 грн. х 0,635 т = 1764,63 грн.; вартість недостачі у вагоні №53519856 з урахуванням ПДВ становить 1764,63 грн;

вартість недостачі у вагоні № 61016176 з урахуванням ПДВ становить 2 891,19 грн; вага згідно документа в вагоні - 67000 кг; фактично виявилося - 65300 кг., недостача - 1700 кг; 67000 кг х 1% (природні втрати) = 670 кг; недостача з урахуванням природних втрат становить: 1700 кг - 670 кг = 1 030 кг; вартість 1 т вугілля згідно довідки з ПДВ становить 2806,98 грн; 2806,98 грн. х 1,030 т = 2 891,19 грн; вартість недостачі у вагоні №61016176 з урахуванням ПДВ становить 2891,19 грн.

вартість недостачі у вагоні № 56040843 з урахуванням ПДВ становить 2 617,41 грн; вага згідно документа в вагоні - 67000 кг; фактично виявилося - 65400 кг, недостача - 1600 кг; 67000 кг х 1% (природні втрати) = 670 кг; недостача з урахуванням природних втрат становить: 1600 кг - 670 кг = 930 кг; вартість 1 т вугілля згідно довідки з ПДВ становить 2814,42 грн; 2814,42 грн. х 0,930 т = 2 617,41 грн; вартість недостачі у вагоні №56040843 з урахуванням ПДВ становить 2 617,41 грн.

За змістом статті 31 Статуту та пунктів 5 і 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагон повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, при завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, - усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу.

Як зазначено в пункті 3.9 роз`яснень Вищого господарського суду України №04-5/225 від 29.09.2008 "Про внесення змін та доповнень до роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002" Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття; вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари; саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні; згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження; отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон (контейнер); у випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання; якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника; винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу; прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера; у такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю; якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника; для правильного вирішення питань щодо відповідальності за незбереження вантажу внаслідок технічної несправності рухомого складу господарський суд повинен провести досконале дослідження не тільки комерційного акта, але й акта про технічний стан вагону або контейнера і дати їм відповідну оцінку.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження технічної чи комерційної несправності вагонів.

Виходячи зі змісту ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Абзацом 1 ст. 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до абзацу 2 ст. 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів, зокрема у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Частиною першою ст. 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства (ч.1 ст.225 ГК України).

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, зокрема: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; завдання шкоди у результаті такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Частиною 2 ст. 623 ЦК України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Таким чином, згідно ст. 924 ЦК України, ст. 314 ГК України та ст.ст. 114 та 115 Статуту залізниць України залізниця відповідає за збереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Отже з урахуванням наведених вище норм чинного законодавства, розмір шкоди, завданої внаслідок втрати вантажу, складається з вартості вантажу, який оплачений позивачем, але фактично ним не отриманий.

Відповідна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №910/13327/17.

Проте, матеріали справи не містять доказів про оплату позивачем дійсної вартості вантажу, про нестачу якого вказано в комерційних актах, що вказує на те, що позивачем у даній справі не доведено фактичного розміру заподіяної відповідачем шкоди, внаслідок чого суд апеляційної інстанції вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду від 19.03.2019 у справі №910/109/19 задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі №910/16904/18 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким в позові Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" відмовити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" на користь Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн.

5. Доручити видачу наказів місцевому господарського з зазначенням відповідних реквізитів.

6. Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді М.Г. Чорногуз

Г.П. Коробенко