ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

"09" липня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1014/19

за позовом Керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка в інтересах держави

до Глевахівської селищної ради, Київська обл., Васильківський р-н, смт. Глеваха;

Товариства з обмеженою відповідальністю Промін Буд Сервіс, м. Київ

про визнання недійсним рішення про визначення переможця відкритих торгів.

Суддя Рябцева О.О.

Секретар судового засідання Зоря В.С.

За участю представників:

Прокурор: Набок Ю.В. (посв. № 044829 від 16.11.2016 р.);

від відповідача-1: Мороз В.В. (орд. серії КС № 583578 від 20.06.2019 р.);

від відповідача-2: не з`явився;

встановив:

17.04.2019 р. до господарського суду Київської області надійшла позовна заява Керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, Товариства з обмеженою відповідальністю Промін Буд Сервіс про визнання недійсним рішення тендерного комітету Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області про визнання переможцем процедури закупівлі робіт Дитячий садок початкова школа смт. Глеваха, Васильківського району Київської області (ДК 021:20-0 Будівництво освітніх та науково-дослідних закладів), оформленого протоколом засідання тендерного комітету № 30 від 18.02.2019 р.

В обґрунтування позовних вимог керівник місцевої прокуратури зазначає, що за результатами опрацювання системи публічних закупівель PROZORRO Києво-Святошинською місцевою прокуратурою встановлено порушення вимог Закону України Про публічні закупівлі під час проведення Глевахівською селищною радою закупівлі робіт Будівництво навчально-виховного закладу Дитячий садок початкова школа в смт. Глеваха Васильківського району Київської області. Прокурор вказує на те, що Глевахівською селищною радою було оприлюднене оголошення UA0219-01-24000635-Ь про проведення відкритих торгів на закупівлю Будівництво навчально-виховного закладу Дитячий садок початкова школа в смт. Глеваха Васильківського району Київської області (ДК 021:2015: 45214000-0 Будівництво освітніх та науково-дослідних закладів). Згідно протоколу засідання тендерного комітету № 30 від 18.02.2019 р. переможцем торгів визнано учасника ТОВ Промін Буд Сервіс, з яким планується укласти відповідний договір. За твердженням прокурора пропозиція учасника ТОВ Промін Буд Сервіс не відповідає умовам тендерної документації замовника та суперечить положенням Закону України Про публічні закупівлі, оскільки тендерна пропозиція ТОВ Промін Буд Сервіс не відповідає вимогам п. 1.1, п. 2.1, п. 2.2, п. 3 додатку 2 до тендерної документації замовника. Враховуючи зазначене, Керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області просив суд визнати недійсним рішення тендерного комітету Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області про визнання переможцем процедури закупівлі робіт Дитячий садок початкова школа в смт. Глеваха Васильківського району Київської області (ДК 021:2015: 45214000-0 Будівництво освітніх та науково-дослідних закладів), оформлене протоколом засідання тендерного комітету № 30 від 18.02.2019 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.05.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 05.06.2019 р.; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дням отримання ним вказаної ухвали.

31.05.2019 р. до господарського суду Київської області поштою та через канцелярію суду від відповідача-2 надійшло 2 екзмепляри відзиву на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

20.06.2019 р. до господарського суду Київської області від Києво-Святошинської місцевої прокуратури надійшло клопотання, в якому Перший заступник керівника місцевої прокуратури просить суд залишити без розгляду позов прокуратури у справі № 911/1014/19, посилаючись на те, що єдиним органом державного фінансового контролю, який наділений повноваженнями безпосереднього звернення щодо контролю юридичних осіб приватного права на предмет дотримання законодавства про публічні закупівлі є Державна аудиторська служба України.

Представник відповідача-1 у підготовчі засідання 05.06.2019 р. та 20.06.2019 р. не з`явився. Відповідач-1 про причини неявки представника суд не повідомив хоча про дату, час та місце проведення підготовчих засідань був повідомлений належним чином, що підтверджуєтсья рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 937 та № 061. Представник відповідача-1 у підготовчому засіданні 09.07.2019 р. проти клопотання про залишення позовної заяви без розгляду не заперечував.

Представник відповідача-2 у підготовчі засідання 05.06.2019 р. та 09.07.2019 р. не з`явився. Відповідач-2 про причини неявки предствника суд не повідомив, про дату, час та місце проведення підготовчих засідань був повідомлений належним чином, що підтверджуєтсья рекомендованим повідомленням про вручення поштового відравлення № 724 та підписом представника відповідача-2 на бланку господарського суду Київської області від 20.06.2019 р. про відкладення підготовчого засідання. Представник відповідача-2 у підготовчому засіданні 20.06.2019 р. проти позову заперечував.

Прокурор у підготовчому засіданні 05.06.2019 р. позов підтримав, а в підготовчих засіданнях 20.06.2019 р. та 09.07.2019 р. підтримав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, при зверненні з даним позовом в інтересах держави прокурор зазначив, що чинним законодавством визначено органи, уповноважені державою здійснювати функції контролю у сфері публічних закупівель, однак у них відсутні повноваження щодо звернення до суду з таким позовом. На думку керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури, внаслідок порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі» укладено спірний договір, виконання умов якого призведе до неправомірного використання коштів бюджету та створює незаконну практику проведення процедури закупівель та виконання будівельних робіт в обхід Закону України «Про публічні закупівлі», у зв`язку з чим є підстави для представництва інтересів держави прокурором в якості позивача.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закон України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Так, згідно ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Водночас, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

В контексті зазначеного слід врахувати, окрім іншого, і рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99.

Так, Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорон землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Крім того, як вже було зазначено вище, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч.ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно.

Дослідивши матеріали справи судом було встановлено, що звертаючись з даним позовом до суду, керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, в порушення вищенаведених норм, не визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а також не довів суду, що даний орган (органи) не здійснює або неналежним чином здійснює свої повноваження щодо захисту інтересів держави.

Водночас, судом було враховано, що ст. 7 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено органи, які здійснюють державне регулювання та контроль у сфері публічних закупівель, а саме: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

Так, згідно ч. 3 ст. 1 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №459, основними завданнями Мінекономрозвитку є забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері державних та публічних закупівель. Повноваження здійснюються шляхом здійснення нормативно-правового забезпечення державного регулювання у сфері публічних закупівель, аналізу функціонування системи публічних закупівель, узагальнення практики здійснення закупівель, надання роз`яснень щодо застосування законодавства у сфері державних закупівель.

Статтею 5 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" визначено, що контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель, який згідно ст. 2 цього Закону є одним з головних завдань органу державного фінансового контролю, здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України "Про публічні закупівлі", проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.

Відповідно до п. 10 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Разом з тим, Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 03.02.2016, та Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №310 від 06.08.2014, визначено, що здійснюючи моніторинг публічних закупівель Державна аудиторська служба України та Державна фінансова інспекція України, які є центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, мають право при виявленні випадків недотримання законодавства про державні закупівлі та не виконанні підконтрольною установою вимог до усунення відповідних порушень, звернутися до суду в інтересах держави.

Згідно п. п. 3, 4, 9 ч. 4 відповідного Положення, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку право охоронюваним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

За змістом п. п. 2, 5 Положення про Державну фінансову інспекцію України, остання відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний фінансовий контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Враховуючи викладене, висновок прокуратури щодо наявності підстав для здійснення прокурором самостійного представництва інтересів держави у даній справі, вмотивований тим, що у Державної аудиторської служби України, як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, а також і в інших державних органів відсутні повноваження щодо звернення до господарського суду із позовами про визнання недійсними рішень тендерного комітету, договорів про закупівлю робіт за державні кошти, не відповідає дійності.

Відтак, перевіряючи обґрунтованість наведених прокурором доводів в обґрунтування підстав для звернення з позовом у даній справі для захисту інтересів держави, суд дійшов висновку, що прокурор в даному випадку не обґрунтував підстав представництва інтересів держави в суді, а отже, позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Таким чином, позов підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Відповідно з ч. 2 ст. 226 ГПК України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, прокуратурою Київської області при поданні позовної заяви було сплачено до Державного бюджету України 1921,00 грн. судового збору відповідно до платіжного доручення № 632 від 20.03.2019 р.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 р. № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Отже, оскільки позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку з відсутністю у Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області процесуальної дієздатності на звернення до суду з даним позовом, то 1921,00 грн. судового збору, сплачені відповідно до платіжного доручення № 632 від 20.03.2019 р. підлягають поверненню прокуратурі Київської області.

Керуючись ст. ст. 185, 226, 234 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області у справі № 911/1030/19 залишити без розгляду.

2. Повернути прокуратурі Київської області (01601, м. Київ, б-р. Лесі Українки, буд. 27/2, код 02909996) з Державного бюджету України 1921,00 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню 00 коп., сплачені на підставі платіжного доручення № 632 від 20.03.2019 р.

Додаток: платіжне доручення № 632 від 20.03.2019 р. на 1 арк.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів з моменту її підписання, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 ст. Господарського процесуального кодексу України.

У той же час згідно пункту 17.5 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст ухвали складено 19.07.2019 р.

Суддя О.О. Рябцева