ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2019 р. Справа№ 920/946/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 09.07.2019,

розглянувши апеляційні скарги Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка»

на рішення Господарського суду Сумської області від 13.03.2019 (повний текст складено 18.03.2019)

у справі №920/946/18 (суддя Резніченко О.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка»

до Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон»

про стягнення 186 615 грн. 09 коп. штрафних санкцій за порушення зобов`язань, відповідно до укладеного між сторонами договору № 196-18 від 12.03.2018

за зустрічним позовом Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка»

про стягнення 43 285 грн. 13 коп. штрафних санкцій за порушення зобов`язань, відповідно до укладеного між сторонами договору № 196-18 від 12.03.2018

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

28.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» (далі, позивач за первісним позовом або ТОВ «Листехпоставка») звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» (далі, відповідач за первісним позовом або ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон»), в якому просить стягнути з відповідача за первісним позовом на свою користь 186 615 грн. 09 коп., в тому числі: 89 027 грн. 40 коп. пені, 7 836 грн. 80 коп. 3% річних, 89 750 грн. 89 коп. штрафу за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 12.03.2018 договору №196-18 в частині своєчасної оплати продукції, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 994 грн. 24 коп. та професійної правової допомоги в сумі 13 000 грн. 00 коп.

Первісні позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач за первісним позовом несвоєчасно розрахувався із позивачем за первісним позовом за поставлену йому 16.04.2018 згідно Договору №196-18 від 12.03.2018 продукцію на суму 1 282 155,56 грн.

14.12.2018 Державне підприємство «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» звернулось до Господарського суду Сумської області із зустрічною позовною заявою (із урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 28.01.2019) до ТОВ «Листехпоставка» про стягнення 43 285 грн. 13 коп. штрафних санкцій за порушення зобов`язання відповідно до укладеного між сторонами 12.03.2018 Договору №196-18, в тому числі: 405 грн. 80 коп. пені за порушення строків заміни продукції, 5 004 грн. 84 коп. пені за порушення строків поставки продукції, 10 821 грн. 28 коп. штрафу за порушення строків поставки продукції, 27 053 грн. 21 коп. штрафу за поставку продукції неналежної якості. Також відповідач просив суд здійснити зустрічне зарахування належних до стягнення за первісним позовом та визнаних відповідачем 3 161 грн. 48 коп. 3% річних в рахунок заявлених до стягнення за зустрічним позовом штрафних санкції.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» зазначає, що частина поставленого ТОВ «Листехпоставка» товару була неналежної якості; ТОВ «Листехпоставка» не поставило позивачу за первісним позовом весь об`єм якісної продукції у строк 21.04.2018.

Також, відповідач за первісним позовом 17.01.2019 подав до суду першої інстанції клопотання (вх. № 130к від 17.01.2019), в якому просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення позивачем за первісним позовом пені до 1 гривні.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 13.03.2019 у справі №920/946/18 первісний позов задоволено в частині стягнення з Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» 22 234 грн. 90 коп. пені, 7 068 грн. 65 коп. 3% річних, 773 грн. 08 коп. витрат по сплаті судового збору, 9 176 грн. 50 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні первісного позову в іншій частині відмовлено.

Задоволено зустрічний позов в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» на користь Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» 405 грн. 80 коп. пені, 27 053 грн. 21 коп. штрафу, 1 117 грн. 77 коп. витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні зустрічного позову в іншій частині відмовлено.

Відповідно до частини 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України вирішено провести зустрічне зарахування грошових сум та присуджено до стягнення з Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» 10 676 грн. 35 коп.

Рішення суду в частині первісних позовних вимог мотивоване тим, що позивач за первісним позовом виконав свій обов`язок з поставки 18.04.2018; продукція вартістю 919 512,05 грн., крім рукава РМБ-20 у кількості 100 п.м., прийнята відповідачем 18.04.2018. Отже, продукція вартістю 919 512,05 грн. з урахуванням умов пункту 5.1. Договору мала бути оплачена у строк до 02.05.2018 включно. Водночас, оскільки 16.05.2018 сторонами було спільно проведено вхідний контроль, за результатами якого 62,7 погонних метрів товару (рукав РМБ-20) визнано якісними, а 37,3 погонних метри товару забраковано (відповідно до накладної №249 від 16.05.2018 повернуто позивачу), заміну вказаної продукції здійснено позивачем за первісним позовом 29.05.2018, кінцевий строк для оплати рукава РМБ-20 у кількості 62,7 п.м. вартістю 277 377,54 грн. (з ПДВ) настав 30.05.2018, а рукава РМБ-20 у кількості 37,3 п.м. вартістю 135 266,06 грн. - 19.06.2018 (10 робочих днів з дати поставки відповідної продукції та проведеного вхідного контролю на підприємстві покупця, здійснення якого підтверджується картками вхідного контролю 16.05.2018, 04.06.2018 та актом перевірки технічного стану від 16.05.2018. Оскільки невідповідність рукава РМБ-20 у кількості 37,3 п.м. вимогам ТУ 38 105419-90 була встановлена сторонами 16.05.2018, виходячи з умов пункту 6.2. Договору, враховуючи положення Інструкції П-7, позивач за первісним позовом був зобов`язаний замінити продукцію протягом 10 календарних днів у строк до 26.05.2018 включно, а фактично виконав свій обов`язок 29.05.2018. Отже, позивачем за первісним позовом було допущено прострочення строків заміни неякісного товару, а відповідачем - прострочення строків оплати продукції.

Виходячи зі встановлених судом обставин, зокрема, щодо дати виконання позивачем за первісним позовом обов`язку з поставки товару (18.04.2018), строку оплати товару, з урахуванням умов пункту 5.2. договору та наданих сторонами доказів, (оплата товару в сумі 919 512,05 грн. у строк до 02.05.2018 включно, в сумі 227 377, 54 грн. - у строк до 30.05.2018 включно, в сумі 135 266,06 грн. - у строк до 18.06.2018 включно), суд визнав правомірним нарахування відповідачу за первісним позовом пені за період з 02.06.2018 по 18.07.2018, виходячи з суми заборгованості в розмірі 919 512,05 грн., за період з 30.06.2018 по 18.07.2018, виходячи з суми заборгованості в розмірі 227 377,54 грн. Щодо продукції вартістю 135 266,06 грн., судом встановлено, що остання оплачена відповідачем за первісним позовом з простроченням, але не більше 30 календарних днів, тому нарахування пені на вказану суму є безпідставним, враховуючи умови пункту 7.2. Договору.

Суд також визнав правомірним нарахування відповідачу за первісним позовом 3% річних за період з 03.05.2018 по 18.07.2018, виходячи з суми заборгованості в розмірі 919 512,05 грн., з 31.05.2018 по 18.07.2018, виходячи з суми заборгованості в розмірі 227 377, 54 грн., з 19.06.2018 по 18.07.2018, виходячи з суми заборгованості в розмірі 135 266,06 грн.

Водночас, суд відмовив позивачу за первісним позовом у стягненні з відповідача за первісним позовом штрафу відповідно до статті 231 Господарського кодексу України, оскільки нарахування штрафу на підставі вказаної статті можливе лише за порушення негрошового зобов`язання.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції визнав правомірними та обґрунтованими первісні позовні вимоги в частині стягнення з Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» 44469 грн. 80 коп. пені, 7068 грн. 65 коп. 3% річних. Водночас, суд за клопотанням ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» зменшив розмір заявленої до стягнення позивачем за первісним позовом пені на 50% (22 234,90 грн.).

Рішення суду в частині зустрічних позовних вимог мотивоване тим, що позивач за первісним позовом виконав обов`язок щодо поставки товару у повному обсязі 18.04.2018 в межах строку поставки, що визначений сторонами у договорі, тому нарахування пені та штрафу за прострочення поставки продукції суд вважає безпідставним. Водночас, судом встановлено факт поставки позивачем неякісної продукції на суму 135 266,06 грн. та факт її несвоєчасної заміни. Враховуючи викладене, оскільки право відповідача за первісним позовом щодо стягнення з позивача за первісним позовом пені та штрафу за поставку неякісної продукції та порушення строків її заміни передбачене умовами укладеного між сторонами договору, зустрічні позовні вимоги в частині стягнення з позивача за первісним позовом 27 053 грн. 21 коп. штрафу та 405 грн. 80 коп. пені є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначив, що відповідно пунктів 2, 5, 9 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача за первісним позовом по сплаті судового збору в сумі 773 грн. 08 коп., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9176 грн. 50 коп. покладаються на відповідача за первісним позовом. Витрати відповідача за первісним позовом по сплаті судового збору в сумі 1 117 грн. 77 коп. покладаються на позивача за первісним позовом.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, 03.04.2019 (про що свідчить відмітка на поштовому конверті) Державне підприємство «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 13.03.2019 у справі №920/946/18, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» до Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» задовольнити частково, стягнувши з Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» 3 161,48 грн. - 3% річних, в решті вимог - відмовити; вимоги Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» задовольнити повністю, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» 43 285,13 грн. штрафних санкцій; здійснити зустрічне зарахування у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів; відмовити ТОВ «Листехпоставка» у стягненні з Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» 9 176,50 грн. витрат на правничу допомогу; здійснити новий розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті оскарженого рішення судом першої інстанції неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, у результаті чого судом прийнято незаконне рішення.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача за первісним позовом зводяться до наступного:

- поставка продукції первісним позивачем була здійснена з істотним порушенням умов Договору, оскільки у результаті проведення вхідного контролю продукції первісним відповідачем встановлено невідповідність зовнішнього стану рукава РМБ-20 (100 погонних метрів) вимогам технічної документації, а саме встановлено: значне розлохмачування опліток в кінці рукавів, а також нерівномірне покриття рукава клеєм. За результатами проведеного сторонами спільного вхідного контролю встановлено, що некондиційним товаром є рукав РМБ-20 в кількості 37,3 погонних метрів. Продукція взамін продукції неналежної якості фактично надійшла підприємству 29.05.2018 та була прийнята за якістю та комплектністю 04.06.2016, що підтверджується карткою вхідного контролю рукава РМБ-20 в кількості 37,3 погонних метрів. Таким чином, враховуючи умови пункту 5.2. Договору та вимог Інструкції П-7, відлік строку на проведення оплати розпочався 05.06.2018 та сплив 18.06.2018, а фактично відповідач провів оплату 19.07.2018;

- суд безпідставно зазначив, що продукція вартістю 919 512,05 грн. мала бути оплачена первісним відповідачем у строк до 02.05.2018 включно;

- розрахунки пені на підставі пункту 7.2. Договору та 3% річних здійснені судом без врахування істотних умов договору, зокрема, обов`язку первісного позивача поставити весь обсяг продукції, визначений додатком №1 до Договору на суму 1 282 155,65 грн. до 21.04.2018 включно, оскільки оплаті підлягає весь обсяг продукції, який за результатами вхідного контролю визнано якісним (пункти 1.1., 3.1., 3.2., 4.1., 5.2. Договору). Умовами договору не передбачено часткову оплату за поставлену не в повному обсязі продукцію, а тому зобов`язання позивача за первісним позовом виконано в повному обсязі лише 29.05.2018, розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом, складає 3 161,48 грн., а не 7 068,65 грн., як вказав суд (контрозрахунок наведено у відзиві на позовну заяву), а підстав для стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ згідно пункту 7.1. Договору (за порушення строків оплати більше ніж на 30 календарних днів) немає;

- висновки суду щодо відсутності підстав для стягнення з позивача за первісним позовом штрафу на підставі пункту 7.3. Договору та пені у розмірі 0,1% від вартості продукції 135 266,06 грн. на підставі статті 231 Господарського кодексу України із посиланнями на поставку товару в повному обсязі 18.04.2018 є безпідставними;

- суд, приймаючи рішення, не перевірив правильність розрахунків витрат на правничу допомогу, не встановив факт відсутності доказів, які б підтвердили надання послуг за договором, не враховував відсутність забезпечення явки представника позивача за первісним позовом у судове засідання.

Не погодившись з прийнятим рішенням, 08.04.2019 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на поштовому конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» також звернулося до суду Північного апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 13.03.2019 у справі №920/946/18 та ухвалити нове рішення, яким первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» задовольнити повністю, а зустрічний позов Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» залишити без задоволення.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача за первісним позовом зводяться до наступного:

- у рішенні суд по різному визначив строк оплати продукції, а саме, згідно з абзацами 38, 39 (відлік абзаців вівся після слова «УСТАНОВИВ») продукція була отримана відповідачем 18.04.2018. Вхідний контроль якості проведено 26.04.2018. В абз. 79 суд вказав, що «приходить до висновку, що продукція вартістю 919 512,05 грн. з урахуванням умов пункту 5.1. Договору мала бути оплачена відповідачем у строк до 02.05.2018 включно». Отже, десять робочих днів на оплату суд розраховував не з дати вхідного контролю якості, а від дати отримання продукції відповідачем, тобто починаючи з 19.04.2018. Водночас, в іншій частині рішення, а саме, в абз. 89, строк оплати 62,7 пог.м. продукції суд розрахував вже від дати вхідного конторою - 16.05.2018. Мотивів такого подвійного способу розрахунку суд не навів;

- дата остаточного приймання продукції за законом і договором є датою, коли складено видаткову накладну і товарно-транспортну накладну. Саме від цієї дати необхідно розраховувати строк оплати продукції, а також інші строки, на підставі яких розраховуються штрафні санкції за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань, відтак, посилання суду першої інстанції на те, що обов`язок з поставки продукції є виконаним 18.04.2018 (дата надходження на склад перевізника відповідача за первісним позовом), а не з моменту оформлення експрес-накладної Нова Пошта у м. Харкові (16.04.2018) є безпідставними;

- позивач за первісним позовом категорично не погоджується із наведеними в абзацах 90, 134, 135 рішення суду висновками, у яких суд зазначив, що позивач порушив строк заміни неякісної продукції, яку він зобов`язаний був замінити протягом 10 календарних днів у строк до 26.05.2018 включно, а фактично виконав свій обов`язок 29.05.2018 та оскільки право відповідача за первісним позовом щодо стягнення з позивача за первісним позовом пені та штрафу за поставку неякісної продукції та порушення строків її заміни передбачене умовами укладеного між сторонами договору, то зустрічні позовні вимоги в частині стягнення з позивача за первісним позовом 27 053 грн. 21 коп. штрафу, 405 грн. 80 коп. пені є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Так, щодо строку прострочки заміни неякісної продукції скаржник стверджує, що у пункті 1 заперечень на відповідь на зустрічну позовну заяву позивач вказував, що неякісні 37,7 пог.м. Рукава РМБ-20 позивачу повернули на заміну 16.05.2018. Відтак, якщо розраховувати 10 календарних днів від цієї дати, то останнім днем строку на заміну неякісної продукції буде не 25, а 26 травня 2018 року Оскільки 26.05.2018 був вихідним днем - суботою, то згідно з частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України останнім днем виконання обов`язку буде перший за ним робочий день, тобто 28.05.2018. 25 травня 2018 року за видатковою накладною № 319 позивач передав, а відповідач прийняв замінену кількість неякісної продукції. Таким чином, за даними первинних документів заміна неякісної продукції відбулася на 3 дні раніше строку;

- підстав для застосування штрафу, передбаченого пунктом 7.3. Договору немає, оскільки за даними первинних документів він не пропустив строк заміни неякісної продукції. Водночас, якщо припустити, що позивач цей обов`язок все ж таки порушив, то з наведеного вище розрахунку вбачається, що строк порушення склав лише один день - 28.05.2018 (продукція була поставлена 29.05.2018), а сума штрафу становить 10 821,28 грн.;

- рішення суду про накладання штрафу за порушення строку заміни неякісної продукції на один день є несправедливим поруч із висновками суду щодо зменшення відповідачу розміру пені за майже восьми десятиденну прострочку оплати;

- за змістом пунктів 5.2., 6.5. і 7.2. Договору відповідач повинен оплатити продукцію протягом 10 робочих днів з моменту оформлення видаткової і товарно-транспортної накладної. Якщо відповідач прострочить оплату на строк до 30 днів, пеня не стягується. Якщо прострочка перевищить 30 днів, то з відповідача стягується пеня і відлік починається з дня, коли витік строк на оплату продукції за пунктом 5.2. Договору. Отже, рішення суду в частині неврахування 30 днів до загального строку прострочки є необґрунтованим та таким, що призводить до безпідставного зменшення відповідальності відповідача за невиконання договірних обов`язків;

- спірне рішення в частині відмови у стягненні з відповідача штрафу, передбаченого статтею 231 Господарського кодексу, є необґрунтованим, оскільки в ній законодавець вказав про порушення господарського зобов`язання без уточнення, чи є воно грошовим, чи ні.

Узагальнені доводи відзивів сторін на апеляційні скарги

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги ТОВ «Листехпоставка», представник відповідача за первісним позовом 05.06.2019 подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому наголосив, що посилання позивача за первісним позовом на те, що строк оплати слід розраховувати від дати складення первинних документів - видаткової та товарно-транспортної накладних, є безпідставними, оскільки ТОВ «Листехпоставка» помилково ототожнюються такі господарські операції, як відпуск матеріальних цінностей зі свого складу та отримання матеріальних цінностей на складі покупця; продукція, що не надійшла до міста Конотоп, не пройшла вхідний контроль на підприємстві відповідача за первісним позовом, не може вважатися такою, що належить ДП «Авіакон»; судом першої інстанції безпідставно проігноровані положення пункту 5.2. та пунктів 6.1., 6.3. Договору, за якими передбачено проведення оплати після надходження всього обсягу продукції та проходження нею вхідного контролю; висновок суду про те, що відповідач за первісним позовом був зобов`язаний оплатити якісну частину продукції до надходження всього обсягу є таким, що суперечить умовам Договору та висновкам Верховного Суду у справі №920/508/18.

Позивач за первісним позовом відзиву на апеляційну скаргу ДП «Авіакон» суду не надав, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2019 апеляційну скаргу Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» у справі №920/946/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Скрипки І.М., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» на рішення Господарського суду Сумської області від 13.03.2019 у справі №920/946/18 та призначено до розгляду на 14.05.2019.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 15.04.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» у справі №920/946/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2019 у справі №920/946/18 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» на рішення Господарського суду Сумської області від 13.03.2019 у справі №920/946/18 залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати (доплати) судового збору у розмірі 1 849,41 грн.

25.04.2019 директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги у справі №920/946/18, до якої додано платіжне доручення №183 від 24.04.2019 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 849,41 грн.

Представник позивача за первісним позовом у судове засідання, призначене на 14.05.2019, не з`явився та 11.05.2019 подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні, а також заяву про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції, проведення якої просив доручити Господарському суду Харківської області.

Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні 14.05.2019 заперечувала проти відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» на рішення Господарського суду Сумської області від 13.03.2019 у справі №920/946/18 відкладено на 11.06.2019, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено, доручено Господарському суду Харківської області забезпечити проведення відеоконференції 11.06.2019 о 10 год. 20 хв. у приміщенні Господарського суду Харківської області за адресою: (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5/1).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» на рішення Господарського суду Сумської області від 13.03.2019 у справі №920/946/18; апеляційні скарги Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» на рішення Господарського суду Сумської області від 13.03.2019 у справі №920/946/18 об`єднано в одне апеляційне провадження; призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» на рішення Господарського суду Сумської області від 13.03.2019 у справі №920/946/18 на 11.06.2019 о 10 год. 20 хв. у режимі відеоконференції.

У судове засідання 11.06.2019, яке проводилося у режимі відеоконференції, до приміщення Господарського суду Сумської області з`явився представник ТОВ «Листехпоставка».

Представник ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» у судове засідання 11.06.2019 до Північного апеляційного господарського суду не з`явився.

Враховуючи неявку у судове засідання представника позивача, технічні проблеми, що виникли при проведенні відеоконференції, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2019 розгляд справи відкладено на 09.07.2019; доведено до відома учасників судового процесу, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні суд заслухав пояснення представника відповідача за первісним позовом по суті спору.

У судовому засіданні 09.07.2019 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 09.07.2019 з`явився представник відповідача за первісним позовом.

Представник позивача за первісним позовом у судове засідання 09.07.2019 не з`явився та 06.07.2019 засобами поштового зв`язку направив на адресу Північного апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю адвоката Ходаковського Ю.В. (представника позивача за первісним позовом) в іншому судовому засіданні (у кримінальній справі в Київському районному суді м. Харкова, яке також призначене на 09.07.2019).

Представник відповідача за первісним позовом проти задоволення вказаного клопотання про відкладення розгляду справи заперечував.

Колегія суддів, розглянувши вищевказане клопотання представника позивача за первісним позовом про відкладення розгляду справи, ухвалила відмовити у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до частини 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Колегія суддів зазначає, що провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» на рішення Господарського суду Сумської області від 13.03.2019 у даній справі було відкрито згідно ухвали Північного апеляційного господарського суду 14.05.2019, тобто строк розгляду даної апеляційної скарги, встановлений частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України, спливає 14.07.2019, тобто через чотири дні з дати судового засідання (09.07.2019), у якому розглядається дане клопотання. При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» знаходиться у місті Харкові, а відтак у суду апеляційної інстанції, враховуючи строки пересилання поштової кореспонденції, відсутня, у разі задоволення такого клопотання, об`єктивна можливість належним чином повідомити позивача за первісним позовом про дату наступного судового засідання, яке має бути призначене у строк до 14.07.2019.

При цьому, колегія суддів наголошує, що розгляд справи за клопотанням позивача за первісним позовом від 11.05.2019 вже відкладався, а відтак це не перша неявка представника позивача за первісним позовом у судове засідання, про яку йде мова у частині 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України.

Поруч із цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до положень частини 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від імені відповідно до закону, статуту, положення (само представництво юридичної особи), або через представника.

Отже, позивач за первісним позовом не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частиною 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України. Водночас, неможливість такої заміни представника, як і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. Однак, до клопотання про відкладення не додано жодних доказів на підтвердження таких обставин.

При цьому, явка представника позивача за первісним позовом у судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 09.07.2019, обов`язковою не визнавалась, а в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2019 судом було доведено до відома учасників судового процесу, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів, враховуючи доказове наповнення матеріалів справи, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача за первісним позовом та відмовляє у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні просив суд задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду скасувати, стягнувши з Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» 3 161,48 грн. визнаних 3% річних, в решті вимог - відмовити; вимоги Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» задовольнити повністю, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» 43 285,13 грн. штрафних санкцій; здійснити зустрічне зарахування позовних вимог.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

12.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» (постачальник) та Державним підприємством «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» (покупець) було укладено Договір поставки №196-18, за умовами якого позивач за первісним позовом зобов`язався передати, а відповідач за первісним позовом прийняти та оплатити продукцію, вказану у додатку № 1 до договору, на умовах, передбачених договором.

Згідно з пунктом 3.1. Договору, поставка продукції здійснюється на умовах поставки DDP - м. Конотоп склад перевізника Нова Пошта відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року.

Строки поставки продукції складають 40 календарних днів з моменту набрання чинності договору. Позивач має право здійснити поставку продукції в інші строки винятково на підставі попередньої згоди відповідача в письмовій формі (пункт 3.2. Договору).

Загальна вартість договору на момент його укладення складає 1 282 155 грн. 65 коп. з ПДВ (пункт 4.1. Договору, додаток № 1 до договору).

Відповідно до пункту 5.2. Договору оплата здійснюється наступним чином: 100% від вартості партії продукції - протягом 10 робочих днів з дати поставки відповідної продукції на підставі виставленого рахунку та проведеного вхідного контролю на підприємстві покупця.

У пункті 6.1. Договору сторони визначили, що до відносин за договором застосовуються Інструкція про приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6; Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7. Сторони зобов`язуються провести приймання продукції за кількістю і якістю відповідно до вказаних нормативних актів. Приймання продукції за кількістю і якістю повинне проводитися сторонами також у точній відповідності до стандартів, технічних умов та інших нормативних актів, що регулюють таке приймання.

За умовами пункту 6.2. Договору передання продукції неналежної якості, не в установленій кількості спричиняє правові наслідки, передбачені чинним законодавством та договором. У разі поставки продукції неналежної якості, постачальник зобов`язується замінити її на продукцію належної якості протягом 10 календарних днів з дня отримання вимоги про заміну.

Відповідно до пункту 6.5. Договору остаточне приймання продукції здійснюється з оформленням видаткової накладної та товарно-транспортної накладної.

Згідно з додатком №1 до Договору позивач зобов`язався поставити відповідачу продукцію загальною вартістю 1 282 155 грн. 65 коп., в тому числі рукав РМБ 12 (1 категорія) вартістю 185 443 грн. 20 коп. (кількість - 90 п.м.), рукав РМБ 14 (1 категорія) вартістю 34 062 грн. 84 коп. (кількість - 18 п.м.), рукав РМБ 16 (1 категорія) вартістю 48 223 грн. 80 коп. (кількість - 18 п.м.), рукав РМБ 20 (1 категорія) вартістю 302 203 грн. 00 коп. (кількість 100 п.м.), рукав РМБ 25 (1 категорія) вартістю 498 530 грн. 20 коп. (кількість 140 п.м.), ПДВ: 213 692 грн. 61 коп.

13.03.2018 позивачем за первісним позовом було виставлено рахунок №204 на оплату продукції.

Продукція поставлена позивачем за первісним позовом відповідачу за первісним позовом згідно з видатковою накладною від 16.04.2018 №232 на суму 683 919 грн. 41 коп., видатковою накладною від 16.04.2018 №234 на суму 598 236 грн. 24 коп., а також експрес-накладними Нова пошта №№ 5854 , 5772 (том 1, а.с. 17,18, 73).

Дата оформлення експрес-накладних Нова Пошта - 16.04.2018, розрахункова дата прибуття в м. Конотоп - 18.04.2018. Товар отриманий відповідачем 18.04.2018 (том 1, а.с. 72, 74).

26.04.2018 відповідач за первісним позовом звернувся до позивача за первісним позовом з листом №1078е (том 1, а.с. 75) щодо заміни частини продукції, зокрема рукава РМБ 20 (1 категорія) вартістю 302 203 грн. 00 коп. (кількість 100 п.м.), у зв`язку з виявленням невідповідності зовнішнього стану рукава вимогам технічної документації. До листа відповідачем додана карта вхідного контролю рукава РМБ-20 від 26.04.2018.

Листом від 07.05.2018 вих. №106 (том 1, а.с. 77) позивач за первісним позовом повідомив відповідача за первісним позовом про готовність направити представника для вирішення ситуації та запропонував відповідачу за первісним позовом процедуру вхідного контролю при прийманні по якості та кількості проводити в присутності постачальника.

Листом №115 від 14.05.2018 позивач повідомив відповідача, що представники ТОВ «Листехпоставка» прибудуть для проведення вхідного контролю 15.05.2018.

Згідно з карткою вхідного контролю від 15.05.2018 та актом перевірки технічного стану від 16.05.2018 (том 1, а.с. 79-81), після виконання перевірки технічного стану рукава РМБ-20, було виявлено, що рукав в кількості 37,3 п.м. не відповідає вимогам ТУ 38 105419-90. Комісією у складі представників сторін визнано рукав РМБ-20 у кількості 37,3 п.м. некондиційним, таким, що підлягає заміні або поверненню постачальнику.

Рукав РМБ-20 у кількості 37,3 п.м. повернутий відповідачем позивачу згідно з накладною №249 від 16.05.2018 (том 1, а.с. 82).

Рукав РМБ-20 у кількості 37,3 п.м. замінений позивачем та поставлений відповідачу згідно з видатковою накладною №319 від 25.05.2018 (том 1, а.с. 84) та експрес-накладною №854 (дата оформлення 25.05.2018, розрахункова дата прибуття 29.05.2018) (том 1, а.с. 85).

Згідно з карткою вхідного контролю, що проведений 04.06.2018, рукав РМБ-20 у кількості 37,3 п.м. придатний до експлуатації (том 1, а.с. 86).

Відповідач оплатив поставлену продукцію в сумі 1 282 155 грн. 65 коп. 19.07.2018 згідно з платіжним дорученням №3158 від 19.07.2018 (том 1, а.с. 28).

За твердженнями позивача за первісним позовом відповідач за первісним позовом відповідно до пункту 5.2. Договору зобов`язаний був провести вхідний контроль і оплатити продукцію до 30.04.2018 включно. ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» у строк до 30.04.2018 відбракував частину продукції на суму 135 266,06 грн., залишок продукції в сумі 1 146 889,50 грн. у строк до 30.04.2018 відповідач не оплатив, з претензіями щодо якості цієї продукції не звертався. Неякісну продукцію (рукав РМБ-20 у кількості 37,3 пог.м.) на суму 135 266,06 грн. позивач замінив 25.05.2018, а тому вхідний контроль і оплату заміненої частини продукції, у відповідності до пункту 5.2. Договору, відповідач за первісним позовом повинен був здійснити протягом 10 робочих днів, тобто до 11.06.2018 включно (понеділок 28 травня - святковий день - Трійця). Однак відповідач за первісним позовом у зазначений строк із позивачем за первісним позовом не розрахувався, а повну оплату продукції здійснив лише 19.07.2018. Отже, відповідач за первісним позовом прострочив оплату прийнятої продукції в сумі 1 146 889,50 грн. (прострочка 42 дні - з 01.05.2018 по 11.06.2018 включно); з 12.06.2018 відповідач повинен був оплатити всю продукцію у сумі 1 282 155,65 грн. (прострочка оплати цієї суми тривала 37 днів - з 12.06.2018 по 18.07.2081, оскільки 19.07.2018 вказана сума була перерахована)

Зазначене, як стверджує позивач за первісним позовом, стало підставою для нарахування відповідачу за первісним позовом пені на підставі пункту 7.1. Договору (за порушення строків оплати більше ніж на 30 календарних днів) у загальній сумі 89 027,40 грн. (44 747,49 грн. пені за прострочку платежу 1 146 889,50 грн. на 42 дні + 36 923,28 грн. пені за прострочку платежу 1 282 155,65 грн. на 37 днів); 3% річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України у загальній сумі 7 836,80 грн. (3 948,430 грн. 3% річних, нарахованих на суму 1 146 889,50 грн. за 42 дні + 3 888,50 грн. 3% річних, нарахованих на суму 1 282 155,65 грн. за 37 днів), штрафу в розмірі 7% на підставі статті 231 Господарського кодексу України у сумі 89 750,89 грн. (1 282 155,65 грн. х 7%).

Отже, причиною виникнення спору зі справи за первісним позовом стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» пені, 3% річних та штрафу за несвоєчасну оплату поставленого позивачем за первісним позовом товару.

У свою чергу, як стверджує ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» в обґрунтування заявленого зустрічного позову, відповідач за зустрічним позовом повинен був поставити в повному обсязі згідно умов Договору №196-18 від 12.03.2018 підприємству продукцію до 21.04.2018. Фактично поставка продукції була здійснена двома партіями та надійшла на склад перевізника 18.04.2018. У результаті проведеного вхідного контролю продукції первісним відповідачем встановлено невідповідність поставленої продукції вимогам технічної документації. Листом від 26.04.2018 до ТОВ «Листехпоставка» було надіслано вимогу про заміну неякісного товару в кількості 100 погонних метрів на якісний. 15.05.2018 сторонами було спільно проведено вхідний контроль, за результатами якого 62,7 погонних метрів товару визнано якісними, а 37,3 погонних метри товару забраковано (відповідно до накладної №249 від 16.05.2018 повернуто позивачу). Позивач за первісним позовом стверджує, що з огляду на положення пункту 6.2. Договору 25.05.2018 закінчився строк на заміну відповідачем за зустрічним позовом продукції. Втім, ТОВ «Листехпоставка» замінило товар неналежної якості лише 29.05.2018, а тому за порушення строків здійснення заміни продукції на підставі пунктів 6.2. та 7.5. Договору позивач за зустрічним позовом нарахував постачальнику пеню в розмірі 0,3% від вартості відбракованої частини продукції на суму 135 266,06 грн. за період з 25.05.2018 по 29.05.2018 на суму 405,80 грн. Також позивач за зустрічним позовом наголошує, що поставка продукції в повному обсязі була здійснена 29.05.2018 (коли поставлено весь обсяг якісної продукції), тобто з простроченням у 37 днів, оскільки кінцевий термін поставки продукції було визначено умовами договору до 21.04.2018. Зважаючи на наявність порушення строків поставки продукції з первісного позивача підлягає стягненню пеня в сумі 5 004,84 грн. за період прострочки з 21.04.2018 по 29.05.2018 згідно зі статтею 231 Господарського кодексу України та пункту 7.1. Договору. Також, на підставі пункту 7.3. Договору ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» нарахувало ТОВ «Листехпоставка» штраф у розмірі 8% від вартості не поставленої в строк продукції у сумі 10 821,28 грн. (135 266,06 грн. х 8%), а на підставі пункту 7.4. Договору штраф у розмірі 20% від вартості продукції неналежної якості у сумі 27 053,21 грн. (135 266,06 грн. х 20%).

Отже, причиною виникнення спору зі справи за зустрічним позовом стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з ТОВ «Листехпоставка» на користь ДП «Авіакон» штрафних санкцій у зв`язку із порушенням відповідачем за зустрічним позовом умов договору в частині строків поставки продукції.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови, мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених сторонами

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву відповідача за первісним позовом, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача за первісним позовом задоволенню не підлягає, апеляційна скарга відповідача за первісним позовом підлягає частковому задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає зміні з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Положеннями статті 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості (стаття 669 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Положеннями статті 678 Цивільного кодексу України визначено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Відповідно до статті 687 Цивільного кодексу України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Якщо нормативно-правовими актами з питань стандартизації встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам.

Згідно зі статтею 689 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 3.1. Договору поставка продукції здійснюються однією партією на умовах поставки DDР м. Конотоп, склад «Нова Пошта», відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Інкотермс у редакції 2010 року.

За умовами DDP (Delivered Duty Paid) правил Інкотермс продавець здійснює поставку покупцю товару, який пройшов митне очищення для імпорту, без розвантаження з будь-якого прибулого транспортного засобу в названому місці призначення.

У пункті 3.2. Договору сторони домовились, що строки поставки продукції складають 40 календарних днів з моменту набуття чинності цим договором. Постачальник має право здійснити поставку продукції в інші строки винятково на підставі попередньої згоди покупця в письмовій формі.

Даний договір, згідно з пунктом 10.6, набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018. Закінчення строку дії даного Договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) за цим договором.

Отже, враховуючи, що договір підписано сторонами 12 березня 2018 року, товар повинен був поставлений позивачем за первісним позовом у місто Конотоп на склад «Нова Пошта» у строк до 21.04.2018 включно.

Судом встановлено, що розрахункова дата прибуття продукції у м. Конотоп вказана у експрес-накладних Нова Пошта, товар отриманий відповідачем у цей же день - 18.04.2018 (том 1, а.с. 18, 72, 74). Отже, продукція вартістю 1 282 155 грн. 65 коп. у кількості згідно з додатком №1 до Договору поставлена відповідачу 18.04.2018, з урахуванням умов поставки згідно з пунктом 3.1. Договору - склад перевізника Нова Пошта м. Конотоп.

Посилання позивача за первісним позовом на те, що його обов`язок з поставки продукції є виконаним з моменту оформлення експрес-накладної Нова Пошта у м. Харкові (16.04.2018) є безпідставними, оскільки за змістом пункту 3.1. Договору та умов поставки DDP (Delivered Duty Paid) правил Інкотермс обов`язок щодо поставки вважається виконаним саме з моменту надходження на склад перевізника Нова Пошта у м. Конотоп.

У даному контексті відповідач за первісним позовом обґрунтовано наголошує на тому, що посилання позивача за первісним позовом на те, що строк оплати слід розраховувати від дати складення первинних документів - видаткової та товарно-транспортної накладних, є безпідставними, оскільки ТОВ «Листехпоставка» помилково ототожнюються такі господарські операції, як відпуск матеріальних цінностей зі свого складу та отримання матеріальних цінностей на складі покупця.

Таким чином, як вірно встановив суд першої інстанції, позивач виконав обов`язок щодо поставки товару у повному обсязі 18.04.2018 в межах строку поставки, що визначений сторонами у договорі.

Продукція вартістю 919 512 грн. 05 коп., крім рукава РМБ-20 у кількості 100 п.м., прийнята відповідачем 18.04.2018.

За приписами пункту 6 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7 (далі, Інструкція П-7), приймання продукції за якістю і комплектністю проводиться на складі одержувача при міжміських поставках не пізніше 20 днів, після видачі продукції органом транспорту чи надходження її на склад одержувача при доставці продукції постачальником чи при вивезенні продукції одержувачем.

Пунктом 10 Інструкції П-7 визначено, що приймання вважається здійсненим своєчасно, якщо перевірка якості і комплектності продукції закінчена в установлені терміни.

Таким чином, пунктом 6 Інструкції визначено термін, в межах та протягом якого одержувач продукції при міжміських поставках зобов`язаний прийняти продукцію за якістю і комплектністю - не пізніше 20 днів, після видачі продукції органом транспорту.

Відповідачем за первісним позовом не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що вхідний контроль при отриманні продукції вартістю 919 312 грн. 05 коп. (приймання продукція за якістю) проводився не в день отримання продукції на складі Нова Пошта м. Конотоп, а на 20-й день після видачі продукції органом транспорту, або в іншу дату протягом 20 днів (карток вхідного контролю, актів приймання продукції, тощо).

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що продукція вартістю 919 512 грн. 05 коп. з урахуванням умов пункту 5.1. Договору мала бути оплачена відповідачем у строк до 02.05.2018 включно.

Частина продукції, зокрема рукав РМБ 20 (1 категорія) вартістю 302 203 грн. 00 коп. (кількість 100 п.м.), станом на 26.04.2018 не пройшла вхідний контроль, визнана непридатною до експлуатації, що зафіксовано у картці вхідного контролю від 26.04.2018.

Відповідно до пункту 16 Інструкції П-7 при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам) договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції, одержувач призупиняє подальшу прийомку продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач зобов`язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршення її якості і змішання з іншого однорідної продукцією.

Одержувач також зобов`язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції і складання двостороннього акта представника іногороднього виготовлювача (відправника), якщо це передбачено в Основних і Особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах або договорі.

У пункті 6.1. Договору сторонами обумовлено обов`язок сторін провести приймання продукції за кількістю і якістю відповідно до Інструкції.

Як вбачається із матеріалів справи, після спільної перевірки технічного стану рукава РМБ 20 покупцем та продавцем, відповідно до картки вхідного контролю, що підписана майстром 15.05.2018 та майстром ОТК 16.05.2018, акту перевірки технічного стану від 16.05.2018, було виявлено, що не відповідає вимогам ТУ 38 105419-90 рукав РМБ 20 у кількості 37,3 п.м., а не 100 п.м. Комісією у складі представників сторін визнано рукав РМБ-20 у кількості 37,3 п.м. некондиційним, таким, що підлягає заміні або поверненню постачальнику.

Рукав РМБ-20 у кількості 37,3 п.м. повернутий відповідачем за первісним позовом позивачу за первісним позовом згідно з накладною №249 від 16.05.2018.

Вказана продукція замінена позивачем та поставлена відповідачу згідно з видатковою накладною №319 від 25.05.2018 та експрес-накладною №854 (дата оформлення 25.05.2018, розрахункова дата прибуття 29.05.2018).

Товар отриманий відповідачем 29.05.2018. Згідно з карткою вхідного контролю, що проведений 04.06.2018, рукав РМБ-20 у кількості 37,3 п.м. придатний до експлуатації.

Відповідач оплатив поставлену продукцію в сумі 1 282 155 грн. 65 коп. 19.07.2018.

Таким чином, виходячи з умов договору у їх сукупності (розділів 5, 6, п. 7.5. договору), наведених вище положень Цивільного кодексу України, оскільки відповідачем за первісним позовом подано докази проведення вхідного контролю рукава РМБ-20 і станом на 26.04.2018 виявлено, що рукав РМБ 20 (1 категорія) у кількості 100 п.м., вартістю 362 643 грн. 60 коп. (з ПДВ) не придатний до експлуатації, при цьому після проведення вхідного контролю продукції за якістю 16.05.2018 сторонами встановлено, що не відповідає вимогам щодо якості рукав РМБ 20 (1 категорія) у кількості 37,3 п.м., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що кінцевий строк для оплати рукава РМБ-20 у кількості 62,7 п.м. вартістю 277 377,54 грн. (з ПДВ) настав 30.05.2018, рукава РМБ-20 у кількості 37,3 п.м. вартістю 135 266,06 грн. - 19.06.2018 (10 робочих днів з дати поставки відповідної продукції та проведеного вхідного контролю на підприємстві покупця, здійснення якого підтверджується картками вхідного контролю 16.05.2018, 04.06.2018 та актом перевірки технічного стану від 16.05.2018).

Оскільки невідповідність рукава РМБ 20 у кількості 37,3 п.м. вимогам ТУ 38 105419-90 була встановлена сторонами 16.05.2018, виходячи з умов пункту 6.2. Договору, враховуючи положення Інструкції П-7, позивач за первісним позовом був зобов`язаний замінити продукцію протягом 10 календарних днів, тобто у строк до 26.05.2018 включно, а фактично виконав свій обов`язок 29.05.2018.

Посилання позивача за первісним позовом на те, що фактично заміна продукції була проведена на три дні раніше строку, встановленого умовами пункту 6.2. Договору, оскільки якщо розраховувати 10 календарних днів від 16.05.2018, то останнім днем строку на заміну неякісної продукції буде не 25, а 26 травня 2018 року, проте 26.05.2018 був вихідним днем і згідно з частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України строк виконання зобов`язання перенісся на перший за ним робочий день, тобто на 28.05.2018, колегією суддів відхиляються, оскільки умовами пункту 6.2. Договору сторони встановили обов`язок позивача за первісним позовом виконати зобов`язання щодо заміни неналежної продукції на продукцію належної якості протягом десяти календарних, а не робочих днів. Відтак, у суду були відсутні підстави для застосування до даних правовідносин положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України та перенесення кінцевого строку виконання обов`язку щодо заміни продукції на перший робочий день, наступний за вихідним. Доводи скаржника щодо заміни неякісної продукції на три дні раніше строку, як і розрахунок кількості днів прострочки, є безпідставними.

З викладених судом обставин вбачається, що позивачем за первісним позовом було допущено прострочення строків заміни неякісного товару, а відповідачем - прострочення строків оплати продукції.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до пункту 7.2. Договору у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати продукції, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості.

На підставі пункту 7.2. Договору позивачем за первісним позовом нарахована відповідачу за первісним позовом пеня в загальній сумі 89 027 грн. 40 коп. (прострочення оплати на суму 1 146 889,50 грн. з 01.05.2018 по 11.06.2018, прострочення оплати на суму 1 282 155,65 грн. з 12.06.2018 по 18.07.2018).

Виходячи зі встановлених судом обставин, зокрема щодо дати виконання позивачем за первісним позовом обов`язку з поставки товару (18.04.2018), строку оплати товару, з урахуванням умов пункту 5.2. договору та наданих сторонами доказів, (оплата товару в сумі 919512,05 грн. у строк до 02.05.2018 включно, в сумі 227 377, 54 грн. - у строк до 30.05.2018 включно, в сумі 1352 66,06 грн. - у строк до 18.06.2018 включно), правомірним є нарахування пені за період з 02.06.2018 по 18.07.2018, виходячи з суми заборгованості в розмірі 919 512,05 грн., за період з 30.06.2018 по 18.07.2018, виходячи з суми заборгованості в розмірі 227 377, 54 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача за первісним позовом про те, що якщо прострочка перевищить 30 днів, то з відповідача стягується пеня, відлік якої починається з дня, коли витік строк на оплату продукції за пунктом 5.2. Договору, оцінюються судом критично, оскільки ґрунтуються на вільному тлумаченні позивачем за первісним позовом умов пунктів 5.2., 6.5., 7.2. договору.

Отже, як вірно встановив суд першої інстанції, загальна сума пені за вказані періоди становить 44 469, 80 грн.

Щодо продукції вартістю 135 266,06 грн., то остання, як підтверджується матеріалами справи, була оплачена відповідачем за первісним позовом з простроченням, але не більше 30 календарних днів, тому нарахування пені на вказану суму є безпідставним, враховуючи умови пункту 7.2. Договору.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із вищевстановлених обставин справи щодо дати виконання позивачем за первісним позовом обов`язку з поставки товару (18.04.2018), строку оплати товару, з урахуванням умов пункту 5.2. Договору та наданих сторонами доказів, (оплата товару в сумі 919 512,05 грн. у строк до 02.05.2018 включно, в сумі 227 377, 54 грн. - у строк до 30.05.2018 включно, в сумі 135 266,06 грн. - у строк до 18.06.2018 включно), правомірним є нарахування 3% річних за період з 03.05.2018 по 18.07.2018, виходячи з суми заборгованості в розмірі 919 512,05 грн., з 31.05.2018 по 18.07.2018, виходячи з суми заборгованості в розмірі 227 377,54 грн., з 19.06.2018 по 18.07.2018, виходячи з суми заборгованості в розмірі 135 266,06 грн.

Загальна сума 3% річних за вказані періоди становить 7 068,65 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача за первісним позовом, які стосуються того, що розрахунки пені на підставі пункту 7.2. Договору та 3% річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України здійснені судом без врахування істотних умов договору, оскільки оплаті підлягає виключно весь обсяг продукції, який за результатами вхідного контролю визнано якісним, колегією суддів відхиляються, оскільки позивач за первісним позовом не може нести відповідальність за прострочку поставки продукції належної якості, що відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності, закріпленим у статті 3 Цивільного кодексу України.

При цьому, у даному контексті судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що у договорі сторонами визначено окремо строк поставки товару, а саме 40 календарних днів з моменту набрання чинності договору, та строк заміни неякісної продукції, порушення якого встановлено судом. Строк поставки товару не був порушений позивачем за первісним позовом, товар поставлений 18.04.2018 у повному обсязі згідно з видатковою накладною від 16.04.2018 № 232 на суму 683 919 грн 41 коп., видатковою накладною від 16.04.2018 № 234 на суму 598 236 грн. 24 коп., а також експрес-накладними Нова пошта.

Як вбачається зі змісту первісної позовної заяви, на підставі статті 231 Господарського кодексу України позивачем за первісним позовом нарахований відповідачу за первісним позовом штраф у розмірі 7% від вартості всієї продукції, яка становить 1 282 155, 65 грн.

Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного суду України від 04.02.2014 у справі №3-1гс14 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.07.2018 у справі №915/507/17.

З огляду на наведене, необґрунтованими визнаються доводи скаржника про те, що у статті 231 Господарського кодексу України законодавець вказав на порушення господарського зобов`язання без уточнення, чи є воно грошовим, чи ні.

Таким чином, оскільки в даному випадку відповідачем за первісним позовом було допущене прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару, нарахування штрафу відповідно до статті 231 Господарського кодексу України є безпідставним.

З урахуванням встановлених судом обставин, правомірними та обґрунтованими є первісні позовні вимоги в частині стягнення з Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» 44 469 грн. 80 коп. пені та 7 068 грн. 65 коп. 3% річних.

В іншій частині первісних позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 44 557,60 грн., штрафу в сумі 89 750,89 грн., 3% річних в сумі 768,15 грн. суд правомірно відмовив, пославшись на їх необґрунтованість та безпідставність.

При цьому, оцінюючи доводи апеляційної скарги позивача за первісним позовом, які стосуються того, що у рішенні місцевий господарський суд по різному визначив строк оплати продукції, оскільки строк оплати продукції на суму 919 512,05 грн., поставленої 18.04.2019, суд визначив до 02.05.2018 включно, тобто розрахував десять робочих днів на оплату не з дати вхідного контролю якості, а від дати отримання продукції відповідачем (починаючи з 19.04.2018), а в іншій частині рішення строк оплати 62,7 пог.м. продукції на суму 227 377,54 грн. розрахував вже від дати вхідного конторою - 16.05.2018, колегія суддів зазначає наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, продукція вартістю 919 512 грн. 05 коп., крім рукава РМБ-20 у кількості 100 п.м., була прийнята відповідачем 18.04.2018. Водночас, відповідачем за первісним позовом не надано будь-яких доказів (карток вхідного контролю, актів приймання продукції, тощо) на підтвердження того, що вхідний контроль при отриманні продукції вартістю 919 312 грн. 05 коп. (приймання продукції за якістю) проводився не в день отримання продукції на складі Нова Пошта м. Конотоп, а на 20-й день після видачі продукції органом транспорту. Тобто суд, за відсутності доказів протилежного, дійшов висновку, що вхідний контроль продукції вартістю 919 512 грн. 05 коп. був проведений у день її приймання і від цієї дати відраховував строк оплати. Зазначене свідчить про те, що і у випадку обліку строку оплати продукції вартістю 919 512 грн. 05 коп., і у випадку обліку строку оплати продукції на суму 227 377,54 грн. суд керувався умовами договору щодо початку його перебігу саме з дати проведення вхідного контролю продукції. Відтак, судом апеляційної інстанції не встановлено жодних протиріч у підходах суду першої інстанції до обчислення строків оплати за поставлену продукцію.

Колегією суддів встановлено, що відповідач за первісним позовом подав до місцевого господарського суду клопотання (вх. № 130к від 17.01.2019), в якому просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення позивачем за первісним позовом пені до 1 гривні. Відповідач за первісним позовом просив суд врахувати факт оплати продукції у повному обсязі та відсутність спричинення збитків позивачу простроченням оплати. Відповідач зазначає, що стягнення з нього 3% річних компенсує позивачу витрати від прострочення оплати отриманої продукції.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них (правова позиція, що викладена у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц).

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У даній нормі під «іншими учасниками господарських відносин» слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Відповідно до положень статті 3, частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи, що заборгованість за поставлений товар сплачена відповідачем за первісним позовом у повному обсязі, позивачем за первісним позовом не надано до суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану у зв`язку з порушенням відповідачем за первісним позовом умов договору, суд, розглянувши клопотання відповідача за первісним позовом (вх. № 130к від 17.01.2019), дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом на 50% (22 234, 90 грн.). Вказане зменшення, з урахуванням обставин справи, відповідає вимогам співрозмірності.

Посилання позивача за первісним позовом в апеляційній скарзі на те, що рішення суду про накладання штрафу за порушення строку заміни неякісної продукції на один день є несправедливим поруч із висновками суду щодо зменшення відповідачу розміру пені за майже восьмидесятиденну прострочку оплати колегією суддів відхиляються, оскільки по-перше доводи скаржника щодо прострочки заміни неякісного товару на товар належної якості всього на один день спростовуються матеріалами справи, про що зазначено судом вище, а по-друге, позивач за первісним позовом, вважаючи розмір штрафу, заявлений до стягнення із нього Державним підприємством «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон», надмірним, також не був позбавлений можливості звернутись до суду першої інстанції із відповідним клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій.

За таких обставин, стягненню з Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» за первісним позовом підлягає 22 234,90 грн. пені та 7 068 грн. 65 коп. 3% річних.

Висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення первісних позовних вимог у вищевказаному розмірі є обґрунтованими.

Стосовно заявлених Державним підприємством «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» зустрічних позовних вимог колегія суддів встановила наступне.

Пунктом 7.3. Договору визначено, що у випадку порушення строків або обсягів поставок продукції, постачальник сплачує покупцеві штраф в розмірі 8 % від вартості не поставленої в строк продукції за кожен факт порушення.

Згідно з пунктом 7.4. Договору у випадку поставки продукції неналежної якості постачальник сплачує покупцеві штраф в розмірі 20% від вартості продукції неналежної якості.

Відповідно до пункту 7.5. Договору у випадку порушення строків виконання постачальником вимог покупця про усунення виявлених недоліків (дефектів) продукції, про допоставку, доукомплектування, заміну продукції, про відшкодування покупцеві всіх понесених ним видатків і збитків, пов`язаних з поставкою продукції неналежної якості, постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі 0,3% від вартості невідповідної продукції за кожен день прострочення. До виконання постачальником зазначених вимог покупець має право відмовитися від подальшого приймання й оплати продукції, а також вимагати повернення сплачених за продукцію коштів.

Як вбачається зі змісту зустрічного позову, на підставі пункту 7.3. Договору відповідачем за первісним позовом нараховано позивачу за первісним позовом штраф в розмірі 8 % від вартості не поставленої в строк продукції (135 266,06 грн.) в сумі 10 821,28 грн.

За прострочення виконання зобов`язання з поставки продукції в повному обсязі, на підставі статті 231 Господарського кодексу України відповідачем за первісним позовом нарахована позивачу за первісним позовом пеня в розмірі 0,1 % вартості продукції (135 266,06 грн.) в сумі 5 004,84 грн. за період з 21.04.2018 по 29.05.2018.

На підставі пункту 7.4. Договору відповідачем за первісним позовом нараховано позивачу за первісним позовом штраф в розмірі 20% від вартості продукції неналежної якості (135 266,06 грн.) в сумі 27 053, 21 грн.

На підставі пункту 7.5. Договору відповідачем за первісним позовом нарахована позивачу за первісним позовом пеня в розмірі 0,3 % від вартості невідповідної продукції (135 266,06 грн.) за один день у період з 25.05.2018 по 29.05.2018 в сумі 405,80 грн.

Як встановлено судом вище, позивач виконав обов`язок щодо поставки товару у повному обсязі 18.04.2018 в межах строку поставки, що визначений сторонами у договору, тому нарахування пені та штрафу за прострочення поставки продукції суд вважає безпідставним.

Посилання відповідача за зустрічним позовом у даному контексті на правову позицію Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 08.05.2019 у справі №920/508/18, згідно якої, на переконання скаржника, строк поставки продукції слід обраховувати з дати поставки всього обсягу якісної продукції, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки правовідносини, що склалися між сторонами у справі №920/508/18 не є аналогічними правовідносинам у справі №920/946/18. Так, як вбачається зі змісту вказаної постанови, поставка продукції у справі №920/508/18 була здійснена за межами кінцевого строку, встановленого умовами договору, крім того, у межах справи №920/508/18 між сторонами не було спору щодо якості поставленої продукції.

При цьому, як вірно наголосив суд першої інстанції та зазначалося вище колегією суддів, у договорі сторонами визначено окремо строк поставки товару, а саме 40 календарних днів з моменту набрання чинності договору, та строк заміни неякісної продукції, порушення якого встановлено судом. Строк поставки товару не був порушений позивачем за первісним позовом, товар поставлений 18.04.2018 у повному обсязі згідно з видатковою накладною від 16.04.2018 № 232 на суму 683 919 грн. 41 коп., видатковою накладною від 16.04.2018 №234 на суму 598 236 грн. 24 коп., а також експрес-накладними Нова пошта.

За таких обставин колегія суддів вважає безпідставними зустрічні позовні вимоги в частині стягнення з позивача за первісним позовом 5 004 грн. 84 коп. пені, 10 821 грн. 28 коп. штрафу і погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову в цій частині.

Під час розгляду справи судом було встановлено факт поставки позивачем неякісної продукції на суму 135 266, 06 грн. та факт її несвоєчасної заміни.

Позивач за первісним позовом був зобов`язаний замінити продукцію у строк до 26.05.2018 включно, а фактично виконав свій обов`язок 29.05.2018 (продукція замінена позивачем та поставлена відповідачу згідно з видатковою накладною №319 від 25.05.2018 та експрес-накладною №854; дата оформлення 25.05.2018, розрахункова дата прибуття 29.05.2018; товар отриманий відповідачем 29.05.2018 в день прибуття на склад Нова Пошта м. Конотоп).

Враховуючи викладене, оскільки право відповідача за первісним позовом щодо стягнення з позивача за первісним позовом пені та штрафу за поставку неякісної продукції та порушення строків її заміни передбачене умовами укладеного між сторонами договору, зустрічні позовні вимоги в частині стягнення з позивача за первісним позовом 27 053 грн. 21 коп. штрафу та 405 грн. 80 коп. пені є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Висновки суду першої інстанції з цього приводу є обґрунтованими.

Викладені відповідачем за первісним позовом в апеляційній скарзі заперечення по суті заявлених та часткового задоволених первісних позовних вимог є безпідставними та спростовуються вищенаведеними обставинами справи.

Стосовно розподілу судових витрат у даній справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається із матеріалів справи, судові витрати позивача за первісним позовом складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 2 994 грн. 24 коп. (платіжне доручення №546 від 15.11.2018) та витрат на професійну правову допомогу в сумі 13 000 грн.

За приписами статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, виходячи з ціни первісного позову (186 615,09 грн.) судовий збір за подання відповідної позовної заяви становив 2 799,23 грн., про що вірно вказав суд першої інстанції.

На підтвердження факту понесення позивачем за первісним позовом витрат на професійну правничу допомогу адвоката ТОВ «Листехпоставка» були надані суду: платіжне доручення №381 від 22.08.2018, договір про надання правової допомоги №16-08/2018 від 16.08.2018, укладений із адвокатом Крючковим І.М., ордер серії ХВ №000007 від 26.11.2018, розрахунок вартості правової допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №754 від 15.02.2002.

Суд першої інстанції в оскарженому рішенні із посиланням на норми статей 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України прийшов до висновку, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд вважає обґрунтованим та пропорційним до предмета спору в сумі 9176 грн. 50 коп., за виключенням витрат на складання адвокатом апеляційної скарги або відзиву на апеляційну скаргу вартістю 3 823,50 грн.

За приписами частини 4 статті 60 Господарського процесуального кодексу України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно зі статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до пункту 3.1. Договору про надання правової допомоги №16-08/2018 від 16.08.2018, укладеного між ТОВ «Листехпоставка» та адвокатом Крючковим І.М., свої обов`язки адвокат виконує за плату, яка складає 13 000,00 грн.

У якості додатку №2 до вказаного договору позивачем до позову був долучений розрахунок вартості правової допомоги.

Відповідно до пункту 3 додатку №2 до Договору про надання правової допомоги вартість адвокатської допомоги розраховується із погодинної ставки, яка складає 764,70 грн.

Окрім цього, наведено наступний перелік видів правової допомоги з орієнтованою кількістю годин виконання:

- виїзд поза робоче місце адвоката (1 год. 30 хв.) - 1 147,15 грн.;

- складання позовної заяви (5 год.) - 3 823,50 грн.;

- складання відповіді на відзив (2 год. 30 хв.) - 1 911,75 грн.;

- участь у судових засіданнях (2 год.) - 1 529,40 грн.;

- складання апеляційної скарги або відзиву на апеляційну скаргу (5 год.) - 3 823,50 грн.;

- участь у судових засіданнях (орієнтовно одне засідання) (1 год.) - 764,70 грн.

Скаржник у апеляційній скарзі зазначає, що позивачем за первісним позовом були допущені помилки в розрахунку вартості за надання послуг з правової допомоги.

Зокрема, перший пункт таблиці - виїзд поза робоче місце адвоката, за 1 годину 30 хвилин нараховано 1147,15 грн. Втім, як стверджує скаржник, якщо вартість однієї години складає 764,70 грн., то вартість за півтори години складатиме 994,11 грн. (764,70 х 1,3 = 994,11).

Також, як наголошує відповідач за первісним позовом, допущені помилки і в розрахунку третього пункту таблиці - складання відповіді на відзив, за 2 години 30 хвилин нараховано 1911,75 грн. У даному випадку має місце також завищення вартості послуги, адже за даний проміжок часу підлягатиме до нарахування 1 758,81 грн. (764,70 х 2,3 = 1 758,81 грн.).

Дослідивши вказані доводи скаржника, колегія суддів зазначає, що відповідач за первісним позовом помилково у розрахунках, наведених у своїй апеляційній скарзі, для вирахування вартості однієї години із загальної суми послуг, вказаних у підпунктах 1, 3 пункту 4 Додатку №2, ділить їх на 1,3 та 2,3 відповідно, оскільки загальновизнаним арифметичним позначенням для 1 год. 30 хв. та 2 год. 30 хв. є 1,5 та 2,5 відповідно, у результаті ділення сум адвокатських послуг, зазначених у підпунктах 1, 3 пункту 4 Додатку №2, на які, вартість однієї години становитиме 764,70 грн., як це і передбачено умовами пункту 3 Додатку №2.

Крім того, ДП «Авіакон» в апеляційній скарзі зауважував, що у розрахунку вартості правової допомоги зазначено, що на участь у судових засіданнях відводиться 3 (три) години вартістю 2 294,10 грн. (пункти 4 та 6 Додатку №2), втім, представник первісного позивача - адвокат Крючков І.М. приймав участь лише у двох судових засіданнях на стадії підготовчого провадження. Тривалість таких засідань не перевищувала і 20 хвилин, що можливо визначити за протоколом судових засідань.

Вказані доводи критично оцінюються колегією суддів, оскільки відведення на участь адвоката у судових засіданнях у сукупності трьох годин може свідчити про загальний час, який був витрачений адвокатом для участі в судових засіданнях.

Отже, виходячи з фактичних обставин даної справи, розмір заявлених позивачем за первісним позовом витрат на професійну правничу допомогу є доведеним в сумі 9 176 грн. 50 коп. (за виключенням витрат на складання адвокатом апеляційної скарги або відзиву на апеляційну скаргу вартістю 3 823,50 грн.).

Посилання відповідача за первісним позовом на відсутність у матеріалах справи актів приймання-передачі наданих послуг, як це передбачено пунктом 3.1. розділу 2 договору №16-08/2018, колегія суддів відхиляє, оскільки дана обставина не спростовує факт реального понесення ТОВ «Листехпоставка» вказаних витрат, на підтвердження чого позивачем за первісним позовом надано суду платіжне доручення №381 від 22.08.2018.

Отже, доводи ДП «Авіакон», покладені в обґрунтування його апеляційної скарги в частині неправильності розрахунків витрат на правову допомогу, є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеними обставинами.

Поруч із цим, суд, частково задовольняючи вимогу позивача за первісним позовом про стягнення з ДП «Авіакон» витрат на професійну правничу, не врахував положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, оскільки позивачем за первісним позовом було заявлено вимогу про стягнення з відповідача за первісним позовом 186 615,09 грн. заборгованості, а обґрунтованим суд визнав розмір заявлених до стягнення первісних позовних вимог у загальній сумі 51 538,45 грн. (44 469 грн. 80 коп. пені + 7 068 грн. 65 коп. 3% річних) (без урахування зменшення розміру пені за клопотанням сторони), до стягнення з ДП «Авіакон» на користь ТОВ «Листехпоставка» підлягають витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем за первісним позовом, у сумі 2 534,32 грн., що є пропорційним розміру задоволених первісних позовних вимог.

Отже, відповідно до пунктів 2, 5, 9 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача за первісним позовом по сплаті судового збору за подання первісного позову в сумі 773 грн. 08 коп., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 534,32 грн. покладаються на відповідача за первісним позовом. Витрати відповідача за первісним позовом по сплаті судового збору за подання зустрічного позову в сумі 1 117 грн. 77 коп. покладаються на позивача за первісним позовом.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині, що стосується стягнення з ДП «Авіакон» на користь ТОВ «Листехпоставка» витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміні.

Відповідно до частини 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Враховуючи вимоги даної статті, зустрічне зарахування грошових сум здійснюється із урахуванням висновків апеляційного суду щодо правильного розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з ДП «Авіакон» на користь ТОВ «Листехпоставка».

Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити судове рішення.

Відповідно до частини 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За змістом статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ДП «Авіакон» такою, що підлягає частковому задоволенню (враховуючи вимоги пункту 5 прохальної частини апеляційної скарги). Рішення Господарського суду Сумської області від 13.03.2019 у даній справі є таким, що підлягає зміні в частині розподілу судових витрат за професійну правничу допомогу та, як наслідок, у частині сум, на які відповідно до частини 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України здійснюється зустрічне зарахування.

Водночас, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» на рішення Господарського суду Сумської області від 13.03.2019 у даній справі є необґрунтованою та задоволенню не підлягає з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови.

Судові витрати за подання апеляційних скарг покладаються у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України на скаржників, доводи апеляційних скарг яких не зайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Керуючись статтями 129, 238, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» на рішення Господарського суду Сумської області від 13.03.2019 у справі №920/946/18 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» на рішення Господарського суду Сумської області від 13.03.2019 у справі №920/946/18 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Сумської області від 13.03.2019 у справі №920/946/18 змінити.

Резолютивну частину рішення Господарського суду Сумської області від 13.03.2019 у справі №920/946/18 викласти у наступній редакції:

«Задовольнити первісний позов в частині стягнення з Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» (вул. Рябошапка, 25, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» (проспект Перемоги, буд. 66Е, м. Харків, 61204, ) 22 234 грн. 90 коп. пені, 7 068 грн. 65 коп. 3% річних, 773 грн. 08 коп. витрат по сплаті судового збору, 2 534,32 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні первісного позову в іншій частині - відмовити.

Задовольнити зустрічний позов в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» (проспект Перемоги, буд. 66Е, м. Харків, 61204, ) на користь Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» (вул. Рябошапка, 25, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ) 405 грн. 80 коп. пені, 27 053 грн. 21 коп. штрафу, 1 117 грн. 77 коп. витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні зустрічного позову в іншій частині - відмовити.

Відповідно до частини 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України провести зустрічне зарахування грошових сум та стягнути з Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» (вул. Рябошапка, 25, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Листехпоставка» (проспект Перемоги, буд. 66Е, м. Харків, 61204, ) 4 034,17 грн.».

Видати наказ. Видачу наказу доручити Господарському суду Сумської області відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №920/946/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.07.2019.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко