ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2019м. ДніпроСправа № 910/4428/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м. Київ, просп. Перемоги, 65; ідентифікаційний код 30115243)

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "ДОМІНАНТА" (49000 м. Дніпро, вул. Василя Макухи, буд. 1; ідентифікаційний код 35265086)

про стягнення 13 255 грн. 75 коп.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "ДОМІНАНТА", в якому просить:

- визнати справу малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження;

- стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "ДОМІНАНТА" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" 13 255 грн. 75 коп. - коштів виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2019р. у справі №910/4428/19 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "ДОМІНАНТА" про стягнення суми страхового відшкодувань у розмірі 13 255 грн. 75 коп. передано на розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області (49600, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, б. 1).

До Господарського суду Дніпропетровської області позовна заява з доданими до неї додатками надійшла 20.05.2019р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Сторони своїм правом на подання до суду документів, визначених статтями 165-167, 251 Господарського процесуального кодексу України, не скористались, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення позивачу - 03.06.2019р. та поштовим повідомленням направленим на адресу відповідача (зазначену у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) та повернутим до суду - 27.06.2019р. органами поштового зв`язку з посиланням на закінчення терміну зберігання.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ухвала суду була надіслана учасникам процесу завчасно на їх юридичні адреси, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідного судового процесуального документу. За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та про необхідність подання витребуваних судом документів.

При цьому, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів.

Таким чином, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень.

Частиною 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Проте, відповідач відзиву на позов не надав.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Тому суд розглядає справу без призначення судового засідання та виклику сторін за наявними у ній матеріалами і документами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2017 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова Група" "ТАС", як страховиком, та громадянкою ОСОБА_1 , як страхувальником, було укладено Договір №FO-00035691 добровільного страхування наземного транспорту (далі - Договір страхування), згідно з яким були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_1 (далі - застрахований автомобіль).

Як вбачається з матеріалів справи 09.05.2018 року в м. Києві, бульвар Лесі Українки, 26 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля FORD FOCUS, транзитний номер НОМЕР_2 (до зняття з обліку - державний номер НОМЕР_3 ), під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 10.05.2018р. звернулась з заявою про настання події - дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 09.05.2018р., проте на вказаній заяві міститься дата її реєстрації - 08.05.2018р., що не відповідає дійсності (№справи 06792/51/2018/111).

Відповідно до довідки від 22.05.2018р. №113683 Управління патрульної поліції у місті Києві пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вимог пункту 13.1 Правил дорожнього руху України.

В подальшому згідно постанови Печерського районного суду міста Києва від 26.09.2018р. у справі №757/24039/18-п про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодекс України про адміністративні правопорушення, суд вважав доведеною повністю, але закрив провадження по справі за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_1 , було завдано механічні пошкодження.

Вартість ремонту пошкодженого автомобіля Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_1 , згідно Ремонтної калькуляції від 11.05.2018р. №06792_51 склала 13 255 грн. 75 коп.

Страховим актом від 29.05.2018р. №14551Р/5112018 пошкодження транспортного засобу Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_1 визнано страховим випадком, визначено розмір страхового відшкодування 13 255 грн. 75 коп.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до довідки від 29.11.2018р. про надходження страхових платежів по договору FO№35691 сума несплаченої страхової премії склала 6 842 грн. 00 коп.

Платіжним дорученням від 30.05.2018р. №78273 на суму 6 413 грн. 75 коп. позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування (13 255 грн. 75 коп. - 6 842 грн. 00 коп.).

Отже, відповідно до пункту 15.4 Договору добровільного страхування наземного транспорту від 13.12.2017р. №FO-00035691 та заявки-погодження страхувальника, ОСОБА_1 від 22.05.2018р. на підставі страхового акту від 29.05.2018р. №14551Р/5112018 частина страхового відшкодування в розмірі 6 842 грн. 00 коп. була зарахована в рахунок сплати несплачених страхувальником за Договором добровільного страхування наземного транспорту від 13.12.2017р. №FO-00035691 частини страхової премії, а залишок страхового відшкодування в розмірі 6 413 грн. 75 коп. було виплачено на користь страхувальника.

Як вбачається позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" направив на адресу відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" заяву від 14.12.2018р. вих. №Г0401/5105 на виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 09.05.2018р. у м. Києві (а.с.66). Вказану заяву було повернуто позивачеві з довідкою Укрпошти з посиланням на те, що неправильно зазначена адреса (відсутня) адреса одержувача (а.с.68).

Згідно зі статтями 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом; до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Враховуючи викладене, у даних правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Позивач, виплативши згідно з Договором добровільного страхування наземного транспорту від 13.12.2017р. №FO-00035691 страхове відшкодування, отримав права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб FORD FOCUS, транзитний номер НОМЕР_2 (до зняття з обліку - державний номер НОМЕР_3 ), яким спричинено ДТП, було застраховано у відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "ДОМІНАНТА" згідно полісу серія АМ №001360138 (відомості Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с. 16-19)).

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Верховним Судом України у постанові від 15.04.2015 у справі №3-49гс15 висловлено правовий висновок, що норма пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків, і не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому, згідно із частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем сплачене страхове відшкодування, позивач отримав право вимагати від відповідачів виплати страхового відшкодування на умовах, в порядку та у спосіб, що передбачені положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Однак, відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно із пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Суд зазначає, що обов`язок з виплати страхового відшкодування у страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальної (полісом) виникає за наявності всіх елементів юридичного складу, зокрема: настання страхового випадку - ДТП; подання заяви на виплату страхового відшкодування та інших необхідних документів, передбачених пунктом 35.2 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, заява про виплату страхового відшкодування не є досудовою претензією, а є обов`язковим елементом юридичного складу, за наявності якого у відповідача (страховика за полісом) настає обов`язок з виплати страхового відшкодування.

Отже, позивачем мала бути подана заява на виплату страхового відшкодування у порядку, передбаченому пункту 35.1. статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, враховуючи викладене, у силу приписів статі 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17.

Як вбачається з відомостей полісу серії АМ №001360138 адресу страховика - Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" (відповідача у справі) зазначено: м. Київ, вул. Саксаганського, 199. Проте, доказів направлення заяви на адресу відповідача за зазначеною адресою матеріали справи не містять. Позивачем надано в якості доказу направлення відповідачу заяви про виплату страхового відшкодування копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та копію конверту, в якому було відправлено заяву, з яких вбачається, що Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" було зазначено адресу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" - 03056, м. Київ, пров. Індустріальний, 23, яку матеріалами справи не підтверджено. Відповідно до копії довідки "Укрпошти", яка засвідчена позивачем у складі конверту, відправлення було повернене 17.12.2018р. у зв`язку з неправильно зазначеною адресою одержувача.

Тому суд не може вважати, що позивач належним чином звернувся у межах встановленого терміну до відповідача з заявою про сплату страхового відшкодування.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають

У відповідності до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судові витрати у справі слід віднести за рахунок Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС".

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м. Київ, просп. Перемоги, 65; ідентифікаційний код 30115243) до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "ДОМІНАНТА" (49000 м. Дніпро, вул. Василя Макухи, буд. 1; ідентифікаційний код 35265086) про стягнення 13 255 грн. 75 коп. відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС".

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до частини 4 статті 240 ГПК України,

22.07.2019