РІШЕННЯ

08 липня 2019 року м. ТернопільСправа № 921/158/18

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стопника С.Г.

за участю секретаря судового засідання Крутіної Ю.С.

Розглянув справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Мисліцької Галини Іллівни, АДРЕСА_1

до відповідача Теребовлянської міської ради, вул. Шевченка, 8, м.Теребовля, Тернопільська область, 48100

про: - визнання незаконними (протиправними) дій Теребовлянської міської ради по не затвердженню Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП Мисліцькій Г.І. в оренду терміном на п'ять років для обслуговування нежитлової будівлі кладової в межах населеного пункту м. Теребовля по вул. Шевченка, 5А;

- визнання укладеним в редакції позивача договору оренди від 16.03.2018 земельної ділянки площею 0,0051 га по вул. Шевченка, 5А в м. Теребовля Тернопільської області, для обслуговування нежитлової будівлі кладової.

За участі представників:

Позивача: Помазанська С.О.

Відповідача: Ізай Р.О.

В порядку ст.222 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) судом здійснювалося фіксування судового засідання (звукозапис) за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

В судовому засіданні 08.07.2019 року, відповідно до ст.240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: 08.05.2018 Фізична особа-підприємець Мисліцька Галина Іллівна, с.Мшанець, Теребовлянський район, Тернопільська область, звернулася до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача - Теребовлянської міської ради, про: - визнання незаконними (протиправними) дій Теребовлянської міської ради по не затвердженню Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП Мисліцькій Г.І. в оренду терміном на п'ять років для обслуговування нежитлової будівлі кладової в межах населеного пункту м. Теребовля по вул. Шевченка, 5А; - визнання укладеним в редакції позивача договору оренди від 16.03.2018 земельної ділянки площею 0,0051 га по вул. Шевченка, 5А в м. Теребовля Тернопільської області, для обслуговування нежитлової будівлі кладової.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області (у складі судді Шумського І.П.) від 30.07.2018 провадження у даній справі в частині позовної вимоги про визнання незаконними (протиправними) дій Теребовлянської міської ради по не затвердженню Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП Мисліцькій Г.І. в оренду, терміном на п'ять років для обслуговування нежитлової будівлі кладової в межах населеного пункту м.Теребовля по вул. Шевченка 5А, закрито на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України, встановивши, що спір в цій частині не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. В задоволенні позову в частині позовної вимоги про визнання укладеним в редакції позивача договору оренди від 16.03.2018 земельної ділянки площею 0,0051 га по вул. Шевченка, 5А в м. Теребовля Тернопільської області, для обслуговування нежитлової будівлі кладової відмовлено, встановивши, що така вимога заявлена передчасно і є необгрунтованою.

Вказане рішення залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.12.2018.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 задоволено касаційну скаргу ФОП Мисліцької Галини Іллівни - рішення Господарського суду Тернопільської області від 30.07.2018 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 у даній справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, скасовуючи вищезазначені судові акти та передаючи дану справу на новий розгляд, Верховним Судом у постанові від 03.04.2019, зокрема, зазначено про те, що:

- Мисліцька Г.І. є власником кладової, розташованої на земельній ділянці, та зацікавлена в оформленні права користування ділянкою в розмірі 0,0051 га, необхідному для обслуговування об'єкта нерухомого майна (для комерційного використання) шляхом укладення договору оренди (п.47);

- судами попередніх інстанцій не враховано, що ніхто інший, окрім власника цього об'єкта не може претендувати на вказану земельну ділянку, оскільки вона зайнята об'єктом нерухомого майна - кладовою, що належить Мисліцькій Г.І. (п.49);

- згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, як у статті 120 ЗК України та статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (п.51);

- за позицією ФОП Мисліцької Г.І., неправомірними діями (бездіяльністю) органу місцевого самоврядування порушені її цивільні права, оскільки вона має право на користування земельною ділянкою у розмірі 0,0051 га саме як власниця об'єкта нерухомого майна, розташованого на ділянці. Тобто предметом спору у цій справі є бездіяльність відповідача щодо оформлення з позивачем відносин користування земельною ділянкою (укладення договору оренди) для комерційного використання під належним Мисліцькій Г.І. об'єктом нерухомого майна, яке вже фактично здійснюється. Позов пред'явлений з метою захисту саме цивільного права та інтересу, що унеможливлює його вирішення в порядку адміністративного судочинства (п.п.53, 54);

- суди попередніх інстанцій не врахували, що предметом розгляду є не стільки дії органу місцевого самоврядування як суб'єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес позивача щодо оформлення права користування земельною ділянкою (для комерційного використання) під належною йому на праві приватної власності кладовою, що свідчить про приватноправовий характер правовідносин (п.55);

- якщо особа стверджує про порушення своїх прав наслідками, спричиненими рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов'язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутим у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень, їх скасування, визнання дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування неправомірними, є способами захисту відповідних цивільних прав та інтересів (п.56);

- Велика Палата Верховного Суду вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій про те, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки він має вирішуватися з огляду на суб'єктний склад його сторін та характер спірних правовідносин у порядку господарського судочинства (п.58);

- позовні вимоги у цій справі про визнання неправомірними дій (бездіяльності) органу місцевого самоврядування та визнання договору оренди укладеним нерозривно пов'язані між собою й від вирішення однієї з них залежить вирішення іншої, а тому вони мають розглядатися в одному провадженні (п.59 Постанови).

Згідно ч.1 ст.316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

За результатами проведеного автоматизованого розподілу, справу №921/158/18 передано на розгляд судді Стопнику С.Г. (витяг з протоколу автоматизованого розподілу справи від 25.04.2019).

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 02.05.2019 суддею Стопником С.Г. прийнято матеріали справи до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27.05.2019 на 10:00 год. Також, запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву, з урахуванням змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019, та заяви з процесуальних питань (при наявності).

В подальшому, з метою виконання завдань підготовчого провадження, підготовче засідання у справі відкладалося на 03.06.2019 на 11:00 год, також в засіданні оголошувались перерви для надання можливості учасникам судового процесу подати додаткові заяви чи клопотання з процесуальних питань до 14.06.2019 до 14:00 год, до 27.06.2019 до 11:00 год та до 02.07.2019 до 14:30, про що учасників судового процесу було належним чином повідомлено.

02.07.2019 судом відмовлено у задоволенні клопотання представника Теребовлянської міської ради (вх.№11259 від 27.06.2019) про призначення судової експертизи з питань землеустрою, закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті на 08.07.2019 на 11:00 год, про що учасників справи належним чином повідомлено.

08.07.2019 від Теребовлянської міської ради (відповідача) на електронну адресу суду надійшла заява №02-26/1025 від 04.07.2019 (вх.№11712 від 08.07.2019) про долучення документів до матеріалів справи (додаткових доказів).

Частиною 3 ст.80 ГПК України передбачено, що відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст.80 ГПК України).

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (ч.9 ст.80 ГПК України).

Оскільки вказана заява відповідача про долучення до матеріалів справи документів надійшла суду після закінчення встановленого строку на подання відзиву, після закриття підготовчого провадження у даній справі, без жодних обґрунтувань поважності причин неподання учасником справи таких доказів у встановлений строк, а також без доказів надсилання копій таких документів іншому учаснику справи, а тому відповідні докази судом до уваги не беруться.

08.07.2019 суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях (вх.№9492 від 30.05.2019), а також, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у даній справі.

Зокрема, вказує на те, що Мисліцька Г.І. є власником нежитлової будівлі - кладової по вул. Шевченка, 5а у м.Теребовля. Рішенням Теребовлянської міської ради від 25.09.2013 №1550 ФОП Мисліцькій Г.І. надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 5 років для обслуговування нежитлової будівлі кладової по вул. Шевченка, 5а у м.Теребовля площею 0,0034 га, тобто лише під будівлею, без врахування площі необхідної для її обслуговування, для комерційного використання. У постанові Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 у справі №921/43/16-г/6, яка набрала законної сили та має преюдиційне значення, суд дійшов висновку, що площа земельної ділянки для відведення в оренду ФОП Мисліцькій Г.І. повинна складати 0,0051 га. В подальшому, позивачем замовлено виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0051 га в оренду терміном на 5 років для обслуговування нежитлової будівлі кладової в межах населеного пункту м.Теребовля по вул. Шевченка, 5а. Відповідність вказаного проекту землеустрою вимогам чинного законодавства встановлена Висновком експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Київській області про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Крім того, правомірність дій позивача та законність виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, який пройшов державну експертизу на його відповідність чинному законодавству, підтверджується постановою Великої палати Верховного Суду від 03.04.2019 у даній справі та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 у справі №921/43/15-г/6. Поряд з цим, Теребовлянська міська рада, в порушення ст.19 Конституції України, ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ч.6 ст.123 Земельного кодексу України, яка встановлює обов'язок органу місцевого самоврядування після отримання позитивного висновку державної експертизи землевпорядної організації прийняти рішення про надання земельної ділянки в користування, за відсутності підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, такого рішення не прийняла, вказаний Проект землеустрою не затвердила, договору оренди з позивачем не уклала.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову повністю заперечила, з підстав викладених також письмово, зокрема у доповненнях до відзиву (вх.№11534 від 02.07.2019).

Просить суд врахувати, що позивач не зверталася до Теребовлянської міської ради та не отримувала рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (нежитлової будівлі кладової). Згідно рішення міської ради від 25.09.2013 №1550 ФОП Мисліцькій Г.І. дано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0034 га в оренду терміном на 5 років для обслуговування кладової в м. Теребовля по вул. Шевченка, 5-А за рахунок земель житлової та громадської забудови. Як вбачається із заяви позивача від 24.10.2013, остання зверталася до міського голови про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0017 га необхідної для замощення та обслуговування нежитлового приміщення по вул. Шевченка, 5А в м. Теребовля. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 по справі №921/43/15-г/6 визнано недійсним рішення Теребовлянської міської ради від 25.09.2013 №1550 в частині визначення розміру земельної ділянки площею 0,0034 га для обслуговування будівлі ФОП Мисліцької Г.І. за адресою м. Теребовля, вул.Шевченка, 5А. Проте, вищезазначеною постановою не внесено зміни до рішення Теребовлянської міської ради від 25.09.2013 №1550 та не зобов'язано це зробити. У зв'язку із наведеним, стверджує, що у ФОП Мисліцької Г.І. не було жодних правових підстав надавати завдання ПП "Оцінювач" на виконання робіт по складанню Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП Мисліцькій Г.І. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (нежитлової будівлі кладової), оскільки органом місцевого самоврядування і судом рішення щодо відведення земельної ділянки саме для цієї мети та площею 0,0051 га не приймалось. А розрахунок потреби площі для обслуговування кладової і площі для проведення будівництва будівель торгівлі є різними.

Щодо другої позовної вимоги, представник відповідача вказує на те, що для укладення Договору оренди земельної ділянки у Теребовлянської міської ради не було законних підстав, оскільки така земельна ділянка не сформована та не має присвоєного кадастрового номера, відсутнє рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки в користування, а тому зобов'язання цього органу укласти такий договір за відсутності вказаного рішення є порушенням його виключної, передбаченої Конституцією України компетенції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив:

В провадженні Господарського суду Тернопільської області перебувала справа №921/43/15-г/6 за позовом Фізичної особи-підприємця Мисліцької Галини Іллівни до відповідача - Теребовлянської міської ради про визнання недійсним рішення №1550 від 25 вересня 2013 року в частині визначення площі земельної ділянки, рішенням у якій від 04.02.2016 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.02.2016 в справі №921/43/15-г/6 скасовано і прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Мисліцької Галини Іллівни до Теребовлянської міської ради про визнання недійсним рішення №1550 від 25 вересня 2013 року в частині визначення площі земельної ділянки - задоволено; визнано недійсним рішення сорок шостої сесії шостого скликання Теребовлянської міської ради від 25 вересня 2013 року №1550 "Про надання дозволу складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в м. Теребовлі, вул. Шевченка, 5-А, в оренду ФО-П Мисліцькій Г.І." в частині визначення розміру земельної ділянки площею 0,0034 га для обслуговування будівлі ФОП Мисліцької Г. І. за адресою вул. Шевченка, 5А, м. Теребовля.

Вказана постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили, в касаційному порядку не оскаржувалась.

У постанові Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 у справі №921/43/15-г/6 встановлено наступні обставини:

- на підставі рішення Теребовлянської міської ради від 27.06.2006 №151, Мисліцькій Г.І. було видано свідоцтво від 01.09.2006 про право власності на нежитлове приміщення (кладової) по вул. Шевченка, 5а в м. Теребовля, яке зареєстровано у Теребовлянському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.09.2006;

- 05.09.2006 Теребовлянським бюро технічної інвентаризації складено технічний паспорт на кладову, відповідно до якого площа цього приміщення складає 23,4 кв. м. - по внутрішніх обмірах та 32,4 кв. м. - по зовнішніх;

- згідно розрахунку потреби площі земельної ділянки для обслуговування нежитлового приміщення позивачеві в вул. Шевченка, 5-а, м. Теребовля, Тернопільської області, складеного Теребовлянським районним комунальним підприємством "Архпроектсервіс" від 13.10.2014 - площа земельної ділянки складе - 0,0051 га, з врахуванням площі забудови 0,0034 га та зони замощення 0,0017 га;

- 14.08.2013 Фізична особа-підприємець Мисліцька Г.І. звернулась в Теребовлянську міську раду із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди для обслуговування нежитлового приміщення (кладової) по вул. Шевченка, 5а, м. Теребовля;

- рішенням сесії Теребовлянської міської ради №1512 від 30.08.2013, по розгляду заяви Фізичної особи-підприємця Мисліцької Галини Іллівни від 14.08.2013, вирішено доручити постійній комісії міської ради з питань землекористування вивчити питання про надання їй дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування кладової по вул. Шевченка, 5а в м. Теребовля;

- згідно протоколу засідання постійної комісії з питань землекористування від 25 вересня 2013 року, її члени (зіславшись на кадастровий план) прийшли до висновку про необхідність надання позивачці ділянки площею 0,0034 га;

- на засіданні комісії 25.09.2013 ФОП Мисліцька Г.І. просила збільшити загальну площу земельної ділянки, встановивши її межі на відстані одного метра від стін будівлі, а разом 0,0051 га. Однак, комісія з питань землекористування рекомендувала надати заявниці дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки саме площею 0,0034 га;

- рішенням Теребовлянської міської ради від 25.09.2013 №1550, підприємцю Мисліцькій Г.І. надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0034 га в оренду терміном на 5 років для обслуговування кладової по вул. Шевченка, 5а, м. Теребовля, за рахунок земель житлової та громадської забудови, угіддя - землі для комерційного використання;

- 13.10.2014 Теребовлянським районним комунальним підприємством "Архпроектсервіс" виготовлено розрахунок потреби земельної ділянки для будівництва та обслуговування нежитлового приміщення гр. Мисліцької Г.І. по вул. Шевченка, 5а, м. Теребовля вих. №28, за яким площа ділянки всього складає 0,0051 га, з якої площа забудови 0,0034 га, площа замощення 0,0017 га;

- виходячи з розрахунку площ необхідних для обслуговування даної нерухомості позивача, вона не відповідає визначеній в розмірі 0,0034 га, а повинна відповідати 0,0051 га, як встановлено апеляційним судом на підставі наявних письмових доказів по справі;

- при прийнятті рішення від 25.09.2013 №1550 Теребовлянською міською радою всупереч приписам чинного законодавства України не було враховано площі, необхідної для обслуговування будівлі, що перебуває у власності позивача, що призвело до прийняття в цій частині незаконного рішення та порушення прав позивача на користування земельною ділянкою площею 0,0051 га.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

24.10.2013 ФОП Мисліцька Г.І. звернулася до голови Теребовлянської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0017 га, необхідної їй для замощення та обслуговування нежитлового приміщення по вул. Шевченка, 5а в м. Теребовля. При цьому, при наданні дозволу просила внести зміни в рішення №1550 від 25.09.2013, змінивши площу з 0,0034 га на 0,0051 га, керуючись розрахунком потреби площі земельної ділянки.

Приватним підприємством "Оцінювач", за замовленням ФОП Мисліцької Г.І. від 01.11.2017, виготовлено Проект землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки площею 0,0051 га в оренду терміном на 5 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (кладової) в межах населеного пункту м. Теребовля, вул. Шевченка, 5А на території Теребовлянської міської ради Теребовлянського району Тернопільської області.

Матеріали проекту землеустрою (в т.ч. проект відведення земельної ділянки площею 0,0051 га, кадастровий план земельної ділянки та відповідність висновку експерта) засвідчені (погоджені) в.о. начальника Відділу у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, а також містять Висновок експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Київській області про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Поряд з цим, в проекті відсутній Висновок відділу містобудування та архітектури - головного архітектора м.Теребовлі, відсутній підпис міського голови на Проекті відведення земельної ділянки, акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання (на вказані обставини, серед іншого, посилається відповідач, заперечуючи проти позову).

Листом №02-26/48 від 15.01.2018 року Теребовлянська міська рада повідомила Мисліцьку Г.І. про те, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 5 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (нежитлової будівлі кладової) в межах населеного пункту м. Теребовля по вул. Шевченка,5а буде погоджено після прийняття нового рішення черговою сесією міської ради яким буде визначено розмір земельної ділянки.

Листом №02-26/122 від 05.02.2018 Теребовлянська міська рада повідомила позивача про те, що питання внесення змін до рішення сесії Теребовлянської міської ради №1550 від 25.09.2013 "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в м. Теребовля по вул. Шевченка, 5а в оренду ФОП Мисліцькій Г.І." в частині зміни площі земельної ділянки, а саме замість "площі 0,0032 га" читати площу "0,0051 га" було внесено для розгляду сесією Теребовлянської міської ради 02.02.2018. Однак, по даному питанню, за наслідками голосування рішення не прийнято.

21.02.2018 Мисліцька Г.І звернулася до Теребовлянської міської ради із заявою про надання їй особисто копії рішення про погодження або копії рішення про відмову в погодженні проекту землеустрою.

16.03.2018 позивачем направлено на адресу відповідача два примірники договору оренди землі від 16.03.2018 (складеного на основі умов Типового договору оренди, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 №220, із наступними змінами) щодо передачі Теребовлянською міською радою (як Орендодавцем) у строкове платне користування Мисліцькій Галині Іллівні (як Орендарю) земельної ділянки з кадастровим номером :03:003: , розташованої в межах населеного пункту по вул. Шевченка, 5А, м. Теребовля, загальною площею 0,0051 га із земель не наданих у власність чи постійне користування для обслуговування нежитлової будівлі (кладової), строком на 5 років (п.п.1, 2, 8 проекту договору).

Як зазначено в п.п.3, 4 проекту договору, на земельній ділянці розміщені об'єкти нерухомого майна - нежитлова будівля (кладова). Земельна ділянка передається в оренду разом із розміщеною на ній нежитловою будівлею (кладовою).

Згідно п.5 проекту договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 27333,52 гривень.

Відповідно до п.9 проекту договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 820,01 грн. в рік, 68,33 грн. щомісячно на рахунок Орендодавця за реквізитами вказаними ним у договорі.

У п.43 проекту договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами або набрання законної сили рішенням суду про визнання договору оренди землі дійсним (укладеним).

До матеріалів справи долучено примірник проекту договору, який підписаний Мисліцькою Г.І. (як фізичною особою).

У відповідь на пропозицію Мисліцької Г.І. щодо укладення договору оренди землі, Теребовлянська міська рада листом №536/02-18 від 23.03.2018, зокрема, зазначила, що: укладання договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону; поданий проект договору від 16.03.2018 не відповідає вимогам Закону України "Про оренду землі" (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) та положенням Земельного кодексу України. А у відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України договір оренди є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Вважаючи неправомірною бездіяльність Теребовлянської міської ради, яка полягає у незатвердженні проекту землеустрою щодо відведення у користування позивача земельної ділянки, площею 0,0051 га, по вул. Шевченка, 5а в м.Теребовля Тернопільської області, а також відсутність згоди відповідача на укладення договору оренди, ФОП Мисліцька Г.І. звернулася до суду з даним позовом з метою захисту свого порушеного права (інтересу) як власника об'єкта нерухомості (розміщеного на вказаній земельній ділянці) та оформлення права користування вказаною земельною ділянкою.

Оцінивши наявні у справі докази та наведені доводи і заперечення учасників процесу, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з такого.

1) Щодо вимоги про визнання незаконними (протиправними) дій Теребовлянської міської ради по не затвердженню Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП Мисліцькій Г.І. в оренду терміном на п'ять років для обслуговування нежитлової будівлі кладової в межах населеного пункту м. Теребовля по вул. Шевченка, 5А.

Частинами 1, 2 статті 83 Земельного кодексу України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до абзацу 1 ч.1, ч.2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

При цьому ч.1 ст.93 ЗК України, приписи якої кореспондуються зі статтею 1 Закону України "Про оренду землі", визначено, що правом оренди земельної ділянки є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з абзацами 1, 2 частини 2 ст.134 ЗК України, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Порядок переходу права на земельну ділянку в разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду визначено статтею 377 ЦК України, приписи якої кореспондуються зі статтею 120 ЗК України, за змістом яких до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до частин 1, 2 ст.120 ЗК України в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на об'єкт нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

Поряд з цим, слід зазначити, що переходу права на земельну ділянку, на якій розміщений об'єкт нерухомості без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача), в даному випадку місця не має, оскільки об'єкт нерухомості збудований Мисліцькою Г.І. Відтак має місце оформлення земельної ділянки (для обслуговування об'єкта нерухомості) вперше, у зв'язку з чим стверджувати про можливий перехід до позивача прав (від попереднього землевласника чи землекористувача, як зокрема у випадку відчуження об'єкта нерухомості) помилково.

Загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачено статтею 123 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Частиною 2 ст.123 ЗК України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідно до ч.3 ст.123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як встановлено судом, рішенням Теребовлянської міської ради від 25.09.2013 №1550, підприємцю Мисліцькій Г.І. було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0034 га в оренду терміном на 5 років для обслуговування кладової по вул. Шевченка, 5а, м. Теребовля, за рахунок земель житлової та громадської забудови, угіддя - землі для комерційного використання.

Вказане рішення Теребовлянської міської ради визнане недійсним Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 у справі №921/43/15-г/6 в частині визначення площі земельної ділянки 0,0034 га для обслуговування будівлі ФОП Мисліцької Г.І. за адресою вул. Шевченка, 5А, м. Теребовля, і при цьому встановлено, що для обслуговування вказаної земельної ділянки необхідна площа 0,0051 га.

З урахуванням вищенаведених висновків суду апеляційної інстанції, позивачем і замовлено, а ПП "Оцінювач" виготовлено у 2017 році проект землеустрою щодо відведення ФОП Мисліцькій Г.І. в оренду за вказаною адресою земельної ділянки площею 0,0051 га.

При цьому, слід зазначити, що розмір земельної ділянки, необхідної позивачу для обслуговування кладової, а саме - 0,0051 га, досліджувався судом апеляційної інстанції при прийнятті постанови від 30.03.2016 у справі №921/43/15-г/6 і є мінімальним для об'єкта нерухомості. У зв'язку із наведеним, посилання відповідача на те, що розрахунок потреби площі для обслуговування кладової і площі для проведення будівництва будівель торгівлі є різними, в даному випадку, суд визнає необгрунтованими, оскільки в останньому випадку такі розміри були б більшими, зокрема з огляду на пожежні та санітарні норми.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч.4 ст.123 Земельного кодексу України).

Частиною 6 ст.123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються також: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання (ч.10 ст.123 Земельного кодексу України).

Згідно ч.13 ст.123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч.14 ст.123 Земельного кодексу України).

Поряд з цим слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до органу місцевого самоврядування - Теребовлянської міської ради, із заявою про затвердження виготовленого Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП Мисліцькій Г.І. площею 0,0051 га в оренду терміном на п'ять років для обслуговування нежитлової будівлі кладової в межах населеного пункту м. Теребовля по вул. Шевченка, 5А, однак додано копію листа Теребовлянської міської ради №02-2/48 від 15.01.2018, де остання повідомляє, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 5 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (нежитлової будівлі кладової) в межах населеного пункту м. Теребовля по вул. Шевченка,5а буде погоджено після прийняття нового рішення черговою сесією міської ради, яким буде визначено розмір земельної ділянки

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ЦК України, ГК України, ЗК України, з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акту.

Суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало Закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Також, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

У постанові від 11.09.2018, прийнятій у справі №712/10864/16-а (провадження №11-518апп18), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства України до компетенції судів віднесено розгляд вимог виключно про спонукання розглянути подане зацікавленою особою клопотання без визначення змісту самого рішення.

При цьому, позивачем заявлено вимогу щодо визнання незаконними (протиправними) дій Теребовлянської міської ради саме по не затвердженню Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП Мисліцькій Г.І. в оренду терміном на п'ять років для обслуговування нежитлової будівлі кладової в межах населеного пункту м. Теребовля по вул. Шевченка, 5А (тобто щодо прийняття конкретного рішення органом місцевого самоврядування).

Нормами чинного земельного законодавства розгляд питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки віднесено до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Виходячи із змісту положень ст.123 ЗК України, результатом розгляду вказаного питання може бути як рішення про надання земельної ділянки у користування із затвердженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, так і про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, вказана позовна вимога не може бути задоволена судом в силу дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування щодо прийняття рішення за результатами розгляду питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

В разі відмови в наданні спірної земельної ділянки в користування або ж залишення відповідного клопотання без розгляду, позивач не позбавлений права оскаржити бездіяльність органу місцевого самоврядування (щодо не розгляду відповідного питання) до суду.

2) Щодо вимоги про визнання укладеним в редакції позивача договору оренди від 16.03.2018 земельної ділянки площею 0,0051 га по вул. Шевченка, 5А в м. Теребовля Тернопільської області, для обслуговування нежитлової будівлі кладової, то слід зазначити наступне.

В обґрунтування заявленої вимоги про визнання договору укладеним, позивач посилається на те, що:

- обов'язок щодо укладання договору оренди землі виник із ст.ст.123, 124 Земельного кодексу України, рішення Теребовлянської міської ради від 25.09.2013 №1550 та з постанови Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 у справі №921/43/15-г/6;

- Теребовлянська міська рада у встановлений ст.181 ГК України строк одержаний договір оренди землі належним чином не оформила, зокрема при незгоді з окремими його положеннями в 20-денний термін не повернула договору з протоколом розбіжностей, а листом №536/02-18 від 23.03.2018 в порядку інформації визначила спірними правовідносини по оренді земельної ділянки необхідної для обслуговування кладової, зазначивши про невідповідність договору оренди землі вимогам Закону України "Про оренду землі" та положенням Земельного кодексу України;

- договір оренди землі відповідає типовому договору, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 №220 із змінами та доповненнями, та, як вказує позивач, містить відомості щодо об'єкта оренди (кадастрового номера, місця розташування та розміру земельної ділянки), строку дії договору оренди, орендної плати із визначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, тощо;

- позивачкою виконується договір землі шляхом сплати орендної плати за квітень, травень, червень 2018 року.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від його імені права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Згідно ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За нормами п."в" ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно із ч.1 ст.59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

За змістом частини 2 статті 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Як вже зазначалось вище, рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюється також і затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч.10 ст. 123 Земельного кодексу України).

У п.2.16. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" роз'яснено, що необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або в комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки. Водночас зобов'язання цього органу в судовому порядку укласти такий договір за відсутності зазначеного рішення є неможливим (крім випадку, передбаченого статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України), оскільки це порушувало б його передбачену Конституцією України виключну компетенцію.

Суд враховує, що Мисліцька Г.І. є власником кладової, розташованої на земельній ділянці, та зацікавлена в оформленні права користування ділянкою в розмірі 0,0051 га, необхідному для обслуговування об'єкта нерухомого майна (для комерційного використання), шляхом укладення договору оренди. І при цьому ніхто інший, окрім власника цього об'єкта, не може претендувати на вказану земельну ділянку.

Поряд з цим, як вже зазначалось судом вище, питання переходу права на земельну ділянку, на якій розміщений об'єкт нерухомості без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача), в даному випадку місця не має, оскільки оформлення земельної ділянки відбувається вперше у зв'язку із знаходженням на ній об'єкта нерухомості.

Таким чином, спірна земельна ділянка може надаватися в користування (оренду) власнику розташованого на ній нерухомого майна у порядку, визначеному, зокрема, статтями 116, 124, 134 ЗК України, тобто на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, у зв'язку з чим суд погоджується із твердженнями відповідача про необхідність в даному випадку такого рішення.

Порушені права позивача мають захищатися способами, передбаченими статтею 152 ЗК України, з обов'язковим дотриманням норм чинного законодавства.

Вказані норми не наділяють суд повноваженнями щодо вирішення питань, віднесених до виключної компетенції органів, яким за законом надано право надавати землі в користування, в т.ч. на умовах оренди.

Проте рішення про надання позивачу в оренду земельної ділянки площею 0,0051 га по вул. Шевченка, 5А в м. Теребовля в матеріалах справи відсутнє і Теребовлянською міською радою не приймалось (що визнається сторонами), а суд не наділений повноваженнями щодо вирішення питань, віднесених до виключної компетенції органів, яким за законом надано право надавати землі в користування, у тому числі, на умовах оренди.

Договором, відповідно до приписів ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору, відповідно до ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальний порядок укладання господарських договорів визначено положеннями ст.181 ГК України.

Так, частинами 2-4 вказаної статті передбачено, що проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Відповідно до ст.187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Частиною 4 ст.179 ГК України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту

Особливості укладання господарських договорів на основі примірних і типових договорів передбачені ст.184 ГК України.

Так, відповідно до ч.3 ст.184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Поряд з цим, частиною 8 ст.93 ЗК України передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Частиною 1 ст.6 вказаного передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону).

Відповідно до ст.14 вказаного Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону (ч.2 ст.16 Закону).

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно частин 1, 2 статті 15 Закону України "Про оренду землі", істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Поряд з цим, слід зазначити, що долучений до матеріалів справи примірник проекту договору оренди землі не містить повного кадастрового номера земельної ділянки (об'єкта оренди).

Згідно ст.1 Закону України "Про державний земельний кадастр" кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування;

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст.16 вказаного Закону, земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 29 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 №1051 передбачено, що кадастровий номер земельної ділянки присвоюється за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої, виникнення інших, крім права власності, речових прав на земельну ділянку, зміни речових прав на земельну ділянку, інших відомостей про неї кадастровий номер не змінюється. У разі поділу чи об'єднання земельній ділянці присвоюється новий кадастровий номер.

Відповідно до пунктів 30, 34 вказаного Порядку, кадастровий номер земельної ділянки складається з таких структурних елементів: НКЗ : НКК : НЗД, де:

НКЗ - номер кадастрової зони, який визначається згідно з пунктом 34 цього Порядку, - дванадцятизначний номер кадастрової зони (максимальна кількість кадастрових зон становить 99), в якому останні дві цифри відокремлюються від перших десяти двокрапкою;

НКК - номер кадастрового кварталу, який визначається згідно з пунктом 34 цього Порядку, - тризначний номер кадастрового кварталу в межах кадастрової зони (максимальна кількість кадастрових кварталів у межах кадастрової зони становить 999);

НЗД - чотиризначний номер земельної ділянки в межах кадастрового кварталу (максимальна кількість земельних ділянок у межах кадастрового кварталу становить 9999).

Структурні елементи кадастрового номера земельної ділянки відокремлюються один від одного двокрапкою. Структурні елементи кадастрового номера земельної ділянки визначаються на підставі: індексної кадастрової карти (плану); даних, що містяться у Державному земельному кадастрі; відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки, зазначених у документації із землеустрою та відповідному електронному документі.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Статтею 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

З наведеного слід дійти висновку, що відсутність присвоєного кадастрового номера земельній ділянці свідчить про те, що така земельна ділянка не є сформованою у відповідності до чинного законодавства, а отже не може бути об'єктом цивільних прав.

Як вбачається із змісту доданого позивачем примірника проекту договору оренди землі від 16.03.2018, останній не містить повного кадастрового номера земельної ділянки, а саме відсутня остання його частина - чотиризначний номер, який і індивідуалізує земельну ділянку в межах кадастрового кварталу (такий номер відсутній і у виготовленому на замовлення позивача в 2017 році ПП "Оцінювач" проекті землеустрою).

Отже, в поданому позивачем на розгляд суду проекті договору оренди землі від 16.03.2018 відсутня істотна умова, визначена ст.15 Закону України "Про оренду землі", яка індивідуалізує об'єкт оренди - кадастровий номер земельної ділянки, що унеможливлює визнання такого договору укладеним в судовому порядку.

Крім того, вказаний проект договору підписаний Мисліцькою Г.І. як фізичною особою, а з даним позовом остання звернулася як підприємець.

Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові пленуму ВГСУ від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Щодо посилання позивача на те, що нею виконується договір землі шляхом сплати орендної плати за квітень, травень, червень 2018 року, в підтвердження чого долучено копію квитанції №74 від 02.05.2018 про сплату коштів в сумі 205 грн, у якій в призначенні платежу зазначено: "*; 101; ; орендна плата за квітень, травень, червень, Мисліцька Г.; Мшанець", то такі не можуть свідчити про укладеність договору оренди землі, з огляду на встановлений чинним законодавством порядок укладення таких договорів.

Відповідно до статей 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно ч.1 ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, поданими позивачем доказами не доведено обґрунтованості заявленої ним вимоги про визнання укладеним в редакції позивача договору оренди від 16.03.2018 земельної ділянки площею 0,0051 га по вул. Шевченка, 5А в м. Теребовля Тернопільської області, для обслуговування нежитлової будівлі кладової, з визначених ним же підстав.

Враховуючи вищенаведене, позовна вимога про визнання укладеним в редакції позивача договору оренди від 16.03.2018 земельної ділянки площею 0,0051 га по вул. Шевченка, 5А в м. Теребовля Тернопільської області, для обслуговування нежитлової будівлі кладової до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 73-79, 86, 129, 194, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Мисліцької Галини Іллівни (АДРЕСА_1) заявленого до відповідача - Теребовлянської міської ради (вул. Шевченка, 8, м.Теребовля, Тернопільська область) про: - визнання незаконними (протиправними) дій Теребовлянської міської ради по не затвердженню Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП Мисліцькій Г.І. в оренду терміном на п'ять років для обслуговування нежитлової будівлі кладової в межах населеного пункту м. Теребовля по вул. Шевченка, 5А; - визнання укладеним в редакції позивача договору оренди від 16.03.2018 земельної ділянки площею 0,0051 га по вул. Шевченка, 5А в м. Теребовля Тернопільської області, для обслуговування нежитлової будівлі кладової - відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст.256-257 ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 липня 2019 року.

Суддя С.Г. Стопник