ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2019 року м. Дніпро Справа № 904/5363/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І. Л., Широбокової Л.П.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноватор Сістемс"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2019 р.

( суддя Рудь І.А., м. Дніпро, повне рішення складено 22.04.2019 р. ) у справі

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м. Чорноморськ Одеської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноватор Сістемс",

м. Кам`янське Дніпропетровської області

про стягнення пені в сумі 114 081 грн. 10 коп. за договором реалізації брухту чорних металів від 25.04.2018 р. № 81-П-ІЛФ-18 та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2019 р. позов задоволено повністю - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноватор Сістемс" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 114 081 грн. 10 коп. пені, 3 524 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Інноватор Сістемс" здійснити оплату рахунку на попередню оплату № АП000000359 від 18.05.2018 на суму 310 003 грн. 00 коп. та прибути за товаром згідно заявки від 18.05.2018 № 159/15-04.5-15-2228.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інноватор Сістемс" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник не погоджується із рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2019 р., вважає його незаконним та необгрунтованим, прийнятим в результаті неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому таким, що підлягає скасуванню, а позов таким, що підлягає залишенню без задоволення.

Скаржник наголошує на тому, що не отримував від Позивача ані рахунок, ані заявку про готовність партії товару до передачі, а тому строк виконання зобов`язання щодо оплати товару та самовивозу його зі складу Позивача є таким, що не настав для Відповідача.

При цьому Скаржник зазначає, що повідомлення про вручення поштових відправлень не можуть вважатися належними та достовірними доказами, оскільки вони не підтверджують вміст відправлення, а також не фіксують факт отримання листів саме Відповідачем.

Відтак, на думку Скаржника, Відповідач не повинен нести відповідальність за порушення зобов`язання, оскільки строк виконання обов`язків за Договором станом на день розгляду справи не настав, через невчинення Позивачем дій, передбачених в п. 2.1 Договору. Позов заявлений передчасно. Позивачем не доведено під час розгляду справи в суді першої інстанції факту отримання Відповідачем заявки про готовність до передачі товару та рахунку на оплату товару.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.06.2019 р. поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі та призначити апеляційну скаргу до розгляду. Розгляд скарги призначено в судове засідання на 23.07.2019р. Зупинено дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2019 р. у справі № 904/5363/18, на підставі ч. 5 ст. 262 ГПК України, у зв`язку з поновленням строку на подання апеляційної скарги.

Позивач не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надав суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Також, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечило явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання було повідомлене належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Позивача.

У судовому засіданні представником Відповідача було заявлене клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з необхідністю надання нових доказів у справі.

Розглянувши вказане клопотання Скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи наведене, та приймаючи до уваги відсутність обгрунтовання подання нових доказів, колегії суддів розглядає апеляційну скаргу за наявними в справі матеріалами, а подані сторонами до суду першої інстанції докази дозволяють визначитись щодо законності оскаржуваного судового рішення.

У судовому засіданні, яке відбулося 23.07.2019р. були оголошені вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 25.04.2018 р. між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" ( Продавець ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інноватор Сістемс" ( Покупець ) укладено Договір реалізації брухту чорних металів № 81-П-ІЛФ-18 (надалі - Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві брухт чорних металів ( далі за текстом договору "Товар" ), у порядку і на умовах даного договору, згідно Специфікації ( додаток 1 до цього Договору ), а Покупець зобов`язується прийняти товар у власність і оплатити його вартість ( п. 1.1 Договору ).

Під Товаром в цьому договорі слід розуміти брухт чорних металів, який утворився в ході діяльності продавця ( п. 1.3 Договору ).

У п. 2.1 Договору сторони узгодили, що Продавець подає Покупцю заявку про готовність партії товару до передачі (поштою, з отриманням повідомлення про вручення; або передачею уповноваженому представнику покупця, з розписом на другому екземплярі), а також рахунок на попередню оплату в розмірі 100 % на погоджений обсяг товару до його відвантаження.

Поставка партії товару здійснюється після оплати Покупцем рахунку на попередню оплату та надання діючої довіреності на дану партію товару ( п. 2.2 Договору ).

Згідно із п. 2.3 Договору Продавець зобов`язується відвантажити весь погоджений обсяг товару протягом не більше 5 робочих днів з моменту одержання оплати й надання Покупцем автотранспорту під самовивіз.

П. 3.1. Договору визначено, що розрахунки між сторонами здійснюються в національній валюті у вигляді попередньої оплати в розмірі 100 % на погоджений обсяг товару до його відвантаження.

Розрахунки Покупця із Продавцем здійснюються не пізніше 10-ти банківських днів від дати отримання покупцем рахунку продавця шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця ( п. 3.2 Договору ).

Згідно із п. 3.3 Договору сума Договору згідно Специфікації ( додаток 1 до Договору ) становить 310 003,00 грн. без ПДВ за 40,369 т Товару. ПДВ нараховується згідно чинного законодавства України.

П. 5.1 Договору визначені обов`язки покупця, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати за придбаний товар; прибути за товаром та надати продавцеві діючу довіреність для отримання кожної партії товару; приймати товар згідно з Актом приймання-передачі; перевезення товару здійснювати своїм спеціалізованим транспортом і за свій рахунок; навантаження товару здійснювати своїми силами та за свій рахунок тощо.

За умовами п. 5.2 Договору Продавець зобов`язаний: відвантажити весь погоджений обсяг товару протягом не більше 5 робочих днів з моменту одержання оплати й надання покупцем автотранспорту під само вивіз; надати Покупцю належним чином складену, оформлену податкову накладну/ розрахунок коригування до податкової накладної в електронній формі та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних в порядку та строки, визначені законодавством України; забезпечити безоплатний доступ персоналу та техніки покупця на територію продавця для приймання товару.

Відповідно до п. 11.1 Договору даний Договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2018 р.

Згідно підписаної сторонами Специфікації до Договору, сторони узгодили поставку металобрухту загальною вагою 40,369 т вартістю 310 003,00 грн.

Місцевим господарським судом також встановлено, що Продавець, на виконання умов Договору - 22.05.2018 р. поштою направив на адресу Покупця заявку про готовність партії товару до передачі від 18.05.2018 р. № 159/15-04.5-15-2228, відповідно до якої повідомив Відповідача про готовність до відвантаження партії металобрухту загальною вагою 40,369 т вартістю 310 003,00 грн. ( а. с. 19 т. 1 ). Разом із заявкою, Продавецем направлено рахунок на попередню оплату від 18.05.2018 р. № АП000000359 на суму 310 003,00 грн. ( а. с. 21 т. 1 ).

Факт отримання Відповідачем вищевказаних заявки та рахунку - 04.06.2018 р. підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 971 ( а. с. 20 т. 1 ), у зв`язку із чим, як слушно зазначив суд першої інстанції - строк виконання Покупцем умов п. 3.2 Договору є таким, що настав 18.06.2018 р.

Оскільки Відповідач отриманий рахунок не оплатив, за товаром на склад Продавця не прибув, 17.08.2018 р. Позивач направив Відповідачу претензію від 16.08.2018 р. № 33/15-07-23, в якій вимагав сплатити нараховану Позивачем пеню за порушення умов Договору, невідкладно здійснити оплату рахунку від 18.05.2018 р. № АП000000359 та прибути за товаром, згідно заявки від 18.05.2018 р. № 159/15-04.5-15-2228.

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення № 910 претензію Відповідачем отримано 23.08.2018 р. ( а. с. 24 т. 1 ), проте залишено без відповіді та задоволення.

У разі порушення зобов`язання, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання ( ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За умовами п. 6.2 Договору у випадку коли Покупець після отримання заявки та рахунку, не оплатив рахунок або не прибув за товаром, Продавець має право стягнути з Покупця пеню в розмірі 0,2 % від суми рахунку за кожен день прострочення оплати рахунку або відвантаження товару.

За розрахунком Позивача до стягнення з Відповідача заявлена пеня у сумі 114 081,1 грн. пені за період з 19.06.2018 р. по 19.12.2018 р.

Отже, предметом спору по цій справі є вимоги Позивача про спонукання Відповідача виконати умови вказаного договору, оплативши рахунок на попередню оплату № АП000000359 від 18.05.2018 р. на суму 310 003,00 грн. та прибути за товаром згідно заявки від 18.05.2018 р. № 159/15-04.5-15-2228, а також сплатити на користь Позивача нараховану відповідно до умов п. 6.2 Договору пеню в сумі 114 081,1 грн.

Господарським судом також відхилені заперечення Відповідача, що товар, який є предметом спірного договору, не відповідає вимогам ДСТУ 4121-2002, оскільки на підтвердження таких заперечень Відповідачем не було надано жодного належного доказу.

В основу оскаржуваного рішення про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноватор Сістемс" здійснити оплату рахунку на попередню оплату № АП000000359 від 18.05.2018 на суму 310 003,00 грн. та прибути за товаром згідно заявки від 18.05.2018 р. № 159/15-04.5-15-2228 покладено висновок місцевого господарського суду про порушення Покупцем негрошового зобов`язання ( прибути за товаром, згідно заявки від 18.05.2018 р. № 159/15-04.5-15-2228 ), що є наслідком неналежного виконання останнім грошового зобов`язання.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволені позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги: Відповідач не отримував від Позивача ані рахунок, ані заявку про готовність партії товару до передачі, а тому строк виконання зобов`язання щодо оплати товару та самовивозу його зі складу Позивача є таким, що не настав для Відповідача. При цьому, повідомлення про вручення поштових відправлень не можуть вважатися належними та достовірними доказами, оскільки вони не підтверджують вміст відправлення, а також не фіксують факт отримання листів саме Відповідачем.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Як вірно зазначив суд першої інстанції відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору реалізації брухту чорних металів є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому ( ч. 1 ст. 656 ЦК України ).

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу ( ст. 663 ЦК України ).

Ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Ст. 629 ЦК України унормовано, що договір є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно зі ст. 689 ЦК України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

За норами ч. 4 ст. 690 ЦК України, якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Отже, продавець має право вимагати від покупця прийняти та оплатити товар, лише якщо останній відмовляється від прийняття товару або зволікає з таким прийняттям без достатніх на те правових підстав.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ч. 1 ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. ст. 76 - 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Отже, відповідно до правил доказування Відповідач, заперечуючи позовні вимоги та посилаючись на те, що не отримував від Позивача ані рахунок, ані заявку про готовність партії товару до передачі, а повідомлення про вручення поштових відправлень не можуть вважатися належними та достовірними доказами, повинен довести зазначені обставини.

Однак, Відповідач не надав доказів, які б спростовували факт отримання від Позивача рахунку та заявки про готовність партії товару до передачі. Натомість суд першої інстанції встановив, що Позивачем належними доказами доведено виконанням ним умов п. 2.1 Договору та направлення на адресу Відповідача заявки про готовність партії товару до передачі від 18.05.2018р. № 159/15-04.5-15-2228 та рахунку на попередню оплату від 18.05.2018 р. № АП000000359 на суму 310 003,00 грн., у зв`язку із чим, враховуючи дату отримання Відповідачем вказаних документів ( 04.06.2018 р. ), строк виконання Покупцем умов п. 3.2 Договору є таким, що настав 18.06.2018 р.

З огляду на викладене апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заперечення Відповідача щодо неотримання від Позивача заявки та рахунку спростовуються наданими Позивачем доказами, в тому числі повідомленням про вручення поштового відправлення № 971. Водночас, господарським судом врахована наявність в матеріалах справи належних доказів направлення на адресу Відповідача претензії Позивача від 16.08.2018 р. № 33/15-07-23, в якій викладені обставини порушення відповідачем умов Договору, та відсутність будь-якої відповіді останнього на отриману претензію.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноватор Сістемс" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2019 р. у справі № 904/5363/18 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Поновити дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2019р. у справі № 904/5363/18, яка була зупинена ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.06.2019 р. у справі № 904/5363/18.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Постанова складена у повному обсязі 24.07.2019 року

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Л.П. Широбокова