УХВАЛА

м. Київ

15.07.2019Справа № 910/9139/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" про забезпечення позову

до подання позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" (93193, обл. Луганська, м. Лисичанськ, вул. Генерала Потапенка, будинок 500; ідентифікаційний код 00382987)

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, будинок 36-Б, ідентифікаційний код 34047020)

Державна організація "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, будинок 17, ідентифікаційний код 21708016)

третя особа Публічне акціонерне товариство "КредитпромБанк" (01014, м. Київ, б-р Дружби Народів, будинок 38, ідентифікаційний код 21666051)

про визнання відсутнім права на відчуження майна

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом:

- накладення арешту на Цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500 , який належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" ідентифікаційний код 00382987 (адреса: 93193, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500) до набрання чинності рішенням суду у даній справі;

- заборонити суб`єктам державної реєстрації, визначених Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", зокрема державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам, а також іншим акредитованим суб`єктам вчиняти будь-які дії направлені на відчуження (реєстрацію, перереєстрацію, посвідчення договорів, видачу свідоцтв про право власності та інших правовстановлюючих документів) належного Товариству з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" ідентифікаційний код 00382987 (адреса: 93193, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500) нерухомого майна, в тому числі, але не виключно Цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500 до набрання чинності рішенням суду у даній справі;

- заборонити Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк", Державній організації "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" та будь яким уповноваженим зазначеними організаціями особам, здійснювати дії на реалізацію статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку" стосовно Цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500 , який належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" ідентифікаційний код 00382987 (адреса: 93193, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500) до набрання чинності рішенням суду у даній справі.

Подана заява мотивована тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" має намір звернутися до Господарського суду міста Києва в строки, передбачені статтею 138 ГПК України із позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та Державної організації "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" про визнання в останніх відсутності права на відчуження майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод".

Заявник вказує, що 02.07.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" отримано лист від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова В.В. від 20.06.2019 за № 2792 з якого вбачається, що останнє має намір в позасудовому порядку здійснити відчуження належного Товариству з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" майна, скориставшись вимогами статей 37-39 Закону України "Про іпотеку".

Як про це вказує заявник, на даний час Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною організацією "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" в порушення норм Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" вживаються дії по відчуженню належного Товариству з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" майна. Також, Товариство вказує, що можуть вчинятися будь які інші дії, які в подальшому зроблять неможливим виконання рішення у справі в разі задоволення позову.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд вказує наступне.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позов. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1); забороною відповідачу вчиняти певні дії (п. 2); забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (п. 4); іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини (п. 10).

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ч. 3 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Пунктом 1 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову (ч. 3 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, чинний Господарський процесуальний кодекс України, який передбачає порядок забезпечення позову до подання позовної заяви, пов`язує можливість задоволення такої заяви господарським судом до відкриття провадження у справі за наступних умов:

- заходи забезпечення позову відповідають предмету позову, який має намір подати заявник, а невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду;

- заява про забезпечення позову подана до господарського суду, до юрисдикції якого віднесено розгляд позову, який має намір подати заявник;

- заява про забезпечення позову подана до господарського суду з дотриманням правил підсудності, встановлених Господарським процесуальним кодексом України для відповідного позову.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" є власником комплексу виробничих будівель і споруд, розташованих за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: б/н, виданий 06.09.2007, видавник: Малорязанцівська селищна рада, що підтверджується інформацією за номером інформаційної довідки 173778599 від 15.07.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Так, в забезпечення виконання зобов`язань боржника за кредитним договором між банком - Відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариств "Дельта Банк" та позичальником - Відкритим акціонерним товариством "Лисичанський пивоварний завод", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" був укладений іпотечний договір № 13/046/1001/2007, відповідно до умов якого банку в іпотеку було передано нерухоме майно - цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500 , що також підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису про іпотеку:7098946).

Як зазначає, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадиров В.В. у вимозі від 20.06.2019 за № 2792, відповідно до п. 3.2.1. Іпотечного договору, іпотекоржатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку (терміну) виконання зобов`язання (або його частини) воно не буде виконане; у разі порушення іпотекодавцем зобов`язання за кредитним договором вимагати дострокового виконання зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки; звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки на підставах, умовах і в порядку, передбаченому цим договором, кредитним договором та чинним законодавством України.

Згідно п. 4.3.-4.4. іпотечного договору, іпотекодержательмає право на власний розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотек, а саме: на підставі рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотеко держателя права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення зобов`язання в порядку встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку" та на умовах договору; продажу від свого імені предмета іпотеки.

Так, 20.06.2019 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" В.В. Кадиров звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" з вимогою за вих. № 2792 про сплату заборгованості за кредитним договором в сумі 481 592 829, 06 грн. та попередив, що у випадку несплати грошових коштів в зазначеному розмірі у тридцятиденний строк банком, одним із способів, передбачених Законом та іпотечним договором буде ініційовано набуття права власності на майно передане в іпотеку: цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500 , зокрема, у позасудовий спосіб або процедуру набуття банком права власності на майно, передане в іпотеку, або процедуру продажу банком майна, переданого в іпотеку будь-якій третій особі.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

При цьому, згідно із частиною 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Так, іпотечний договір містить відповідне застереження про можливість задоволення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки, шляхом набуття права власності на нього.

Водночас, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" вказує, що 02.09.2014 було введено у дію Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Вказаний Закон був прийнятий для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Приписами ч. 1 ст. 9 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам-підприємцям) або юридичним особам - суб`єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку".

Як встановлено судом, відповідно до "Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція", затверджених Розпорядженням КМУ № 1275-р від 02.12.2015, а саме: п. 7 ч. 1 (Луганська область), місто Лисичанськ відноситься до населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відчуження майна, зокрема, у позасудовий спосіб або процедуру набуття банком права власності на майно, передане в іпотеку, або процедуру продажу банком майна, переданого в іпотеку будь-якій третій особі, Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод", яке знаходиться за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500, у спосіб, інший ніж на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, як це передбачено вимогами ст. 39 Закону України "Про іпотеку", є незаконним та порушує вимоги ч. 1 ст. 9 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Таким чином, враховуючи предмет позову, а також те, що відповідачі мають намір у позасудовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої заявником заяви про забезпечення позову з метою ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до Господарського суду міста Києва в строки, передбачені статтею 138 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на предмет позову, у випадку задоволення позовних вимог рішення у даній справі не потребує виконання рішення в порядку Закону України "Про виконавче провадження", тому в даному випадку застосовуватися та досліджуватися повинна така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

В даному випадку, невжиття вказаних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити у разі задоволення позовних вимог ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки зумовить необхідність з метою відновлення порушених прав, на захист яких подано даний позов, ініціювати процедуру захисту свого права як власника нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, що потребуватиме значних як фінансових, так і правових витрат, покладання яких на позивача буде неправомірним.

Адже у разі, якщо до закінчення розгляду справи відповідачами у позасудовому порядку буде звернуто стягнення на предмет іпотеки, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, збереження спірних правовідносин в існуючому на сьогоднішній день стані буде спрямовано в тому числі на забезпечення збереження балансу інтересів як їх існуючих учасників, так і потенційно можливих учасників, які виникнуть під час вирішення спору, адже попередить можливість понесення ними можливих збитків та додаткових витрат у випадку подальшого відчуження чи розпорядження відповідачами спірними активами.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З огляду на закріплені в наведених положеннях принципи з урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування (рішення від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України", від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії", від 17.07.2008 у справі "Каіч та інші проти Хорватії") вбачається, що Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

У відповідності до частини 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

З аналізу наведених норм вбачається, що підставою для відмови державним реєстратором у проведенні реєстраційних дій є судове рішення про заборону вчинення реєстраційних дій.

За таких обставин суд вбачає наявність зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позовними вимогами можливість забезпечення інтересів всіх учасників якого та попередження можливого порушення прав інших осіб при вирішенні його судом знаходиться в прямій залежності від цілісності спірних активів та незмінності суб`єкта їх володіння за час вирішення даного спору судом, порушення чого у випадку задоволення позову нівелюватиме ефективність обраного позивачем способу захисту та може зумовити понесення збитків чи додаткових витрат іншими учасниками спірних правовідносин.

Отже, суд вважає за доцільне вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які реєстраційні дії, щодо предмета іпотеки та заборонити Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк", Державній організації "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" та будь яким уповноваженим зазначеними організаціями особам звертати стягнення в позасудовому порядку на майно, що виступає предметом забезпечення, в тому числі набувати право власності на нього, продавати його від свого імені на користь третіх осіб, отримувати і пред`являти до виконання щодо них виконавчі написи нотаріуса та реалізовувати згідно них це майно.

При цьому, суд враховує, що вжиття заходів до забезпечення позову шляхом встановлення відповідних заборон не обмежить права та законні інтереси як суб`єктів спірних правовідносин, так і інших осіб, адже такі заходи мають тимчасовий характер та не впливають на господарську діяльність відповідачів чи інших учасників спірних правовідносин, в той час, як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін спірних правовідносин, унеможливить порушення інтересів інших осіб та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Аналогічні висновки щодо доцільності та обґрунтованості з метою забезпечення належного захисту прав і інтересів осіб при вирішенні спору, який пов`язаний з обігом майнових прав (прав вимог) за кредитним договором, вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони на відступлення відповідних прав вимог було викладено в ухвалі Верховного Суду про забезпечення позову до завершення розгляду касаційної скарги від 08.01.2019 у справі № 910/13501/17, а доцільність заборони суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо майна, яке виступає предметом забезпечення, при вирішення спору про законність іпотечного договору (суть якого аналогічна оскарженню набуття прав за іпотечним договором) було підтверджено постановою Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 904/4384/17.

Що стосується вимоги заявника про накладення арешту на Цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500 , який належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" до набрання чинності рішенням суду у даній справі, то суд не вбачає підстав для забезпечення позову в цій частині, оскільки, із доданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" до поданих 15.07.2019 пояснень доказів, зокрема, інформації за номером інформаційної довідки 173778599 від 15.07.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер запису обтяження: 9827211; дата та час державної реєстрації: 18.04.2014 14:14:30 значиться арешт нерухомого майна, підстава виникнення обтяження: ухвала суду, серія та номер: 755/8961/14-ц, виданий 16.04.2014, видавник: Дніпровський районний суд міста Києва; ухвала суду, серія та номер: 755/8833/14-ц, виданий 15.04.2014, видавник: Дніпровський районний суд міста Києва; опис предмета обтяження: все нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" ідентифікаційний код 00382987 (адреса: 93193, Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця Генерала Потапенка, 500), в тому числі на цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця Генерала Потапенка, 500 .

Разом з тим, суд вказує, що будь які докази, що свідчили б про протилежне заявником до поданої заяви не додано, та відповідно судом не встановлено.

Приписами ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" та необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення зазначених вище заборон у визначеній судом редакції.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" про забезпечення позову - задовольнити частково.

2. Вжити заходи до забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації, визначених Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", зокрема державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам, а також іншим акредитованим суб`єктам вчиняти будь-які дії направлені на відчуження (реєстрацію, перереєстрацію, посвідчення договорів, видачу свідоцтв про право власності та інших правовстановлюючих документів) належного Товариству з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" ідентифікаційний код 00382987 (адреса: 93193, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500) нерухомого майна, в тому числі Цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500 до набрання законної сили рішенням суду у справі.

3. Вжити заходи до забезпечення позову шляхом заборони Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк", Державній організації "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" та будь яким уповноваженим зазначеними організаціями особам звертати стягнення в позасудовому порядку на майно, а саме Цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Потапенка, 500 , що виступає предметом забезпечення, в тому числі набувати право власності на нього, продавати його від свого імені на користь третіх осіб, отримувати і пред`являти до виконання щодо них виконавчі написи нотаріуса та реалізовувати згідно них це майно до набрання законної сили рішенням суду у справі.

4. В іншій частині у задоволенні заяви - відмовити.

5. Дана ухвала набирає законної сили з 15.07.2019, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 15.07.2022.

6. Стягувачем за даною ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" (93193, обл. Луганська, м. Лисичанськ, вул. Генерала Потапенка, будинок 500; ідентифікаційний код 00382987)

7. Боржником за даною ухвалою є:

- Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, будинок 36-Б, ідентифікаційний код 34047020)

- Державна організація "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, будинок 17, ідентифікаційний код 21708016).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 15.07.2019.

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.О. Баранов