ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2019 р. Справа№ 920/476/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 02.07.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_9

на рішення Господарського суду Сумської області від 01.03.2019 (повне рішення складено 11.03.2019)

у справі №920/476/17 (головуючий суддя Джепа Ю.А., судді: Котельницька В.Л., Соп`яненко О.Ю.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_9

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_8

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 ,

про стягнення 52 373, 11 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_9 ( позивач) звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 (відповідач) про стягнення 52 373, 11 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу №7 від 10.01.2017 щодо оплати отриманого товару протягом січня-травня 2017, в результаті чого позивач просив суд стягнути з відповідача 52 373, 11 грн. боргу та витрати на оплату судового збору у розмірі 1600 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області 01.03.2019 у справі №920/476/17 у позові відмовлено. Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 8 866,00 грн. витрат за оплату судово-почеркознавчої експертизи.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_9 та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8 не укладалось, не оформлялось та не підписувалось жодних документів, які б свідчили про укладення в установленому законодавством порядку договору № 7 від 10.01.2017, оскільки відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1741/1742 від 23.03.2018 підписи від імені ОСОБА_8 в договорі купівлі-продажу №7 від 10.01.2017, у видаткових накладних та листі б/н, б/д - виконані за допомогою пасти (паст) для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_8 , а іншою особою. Суд також зазначив, що ймовірне укладення відповідного договору та здійснення на його виконання будь-яких дій чоловіком відповідача - ОСОБА_4 , в тому числі для реалізації власного підприємництва, не є предметом даного господарського спору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа - підприємець ОСОБА_9 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 01.03.2019 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт також вказує, що суд першої інстанції не надав оцінки наявної в матеріалах справи довіреності від 10.01.2017, відповідно до якої ФОП ОСОБА_8 уповноважує свого представника ОСОБА_4 отримати від ФОП ОСОБА_9 продукти харчування на загальну суму 70 000 грн., що відповідає загальній сумі отриманих відповідачем продуктів харчування за договором купівлі-продажу від 10.01.2017.

Скаржник стверджує, що суд безпідставно відхилив факт здійснення відповідачем часткової оплати за товар на суму 8400,00 грн. та посилався на те, що перерахування коштів могло бути здійснено іншою особою, а не відповідачем. Проте, апелянт звертає увагу, що відповідно до довіреності від 20.06.2012, наявної в матеріалах справи, дії представника ( ОСОБА_4 ) створюють права та обов`язки саме для відповідача, так як відповідна довіреність не містить жодних обмежень щодо дій представника.

Апелянт наголошує, що з наявних у матеріалах справи довіреностей, виданих відповідачем ОСОБА_4 , вбачається, що договір купівлі-продажу №7 від 10.01.2017 та інші дії з отримання товару та часткової оплати товару здійснено ОСОБА_4 колишнім чоловіком відповідача, який у відповідних відносинах виступав представником відповідача, його повноваження підтверджується довіреностями та обмежені не були, а тому відповідні дії було вчинено представником саме в інтересах відповідача.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, поданому до суду 23.04.2019, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, відповідач вказує, що не видавала довіреність від 10.01.2017 та звертає увагу, що вона не засвідчена нотаріально.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_8 зазначає, що між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_9. та ОСОБА_4 (представник за довіреністю) були господарські відносини, що, на думку відповідача, дало змогу ОСОБА_9 викрасти у представника печатку ФОП ОСОБА_8 . Крім того, відповідач наголошує, що торгова операція на суму 8400 грн. була проведена, проте, розрахунки були здійснені між позивачем та ОСОБА_4 (представник за довіреністю) за іншим договором, а не за договором №7 від 10.01.2017.

Явка представників у судове засідання

В судове засідання представники відповідача та третьої особи не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про розгляд справи у суді апеляційної інстанції повідомлялись належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідача та третьої особи, оскільки вони не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

10.01.2017 Фізична особа-підприємець ОСОБА_9, що діє на підставі виписки з ЄДРЮО та ФОП № 2 024180 від 11.03.2010 (продавець), з однієї сторони, та Фізична особа-підприємець ОСОБА_8 , що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію ФОП від 07.05.2009, номер запису в ЄДРЮО та ФОП 2 022022 (покупець), з іншої сторони, уклали договір купівлі-продажу №7 (далі - договір) (т. 1; а.с. 8).

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 договору продавець зобов`язується передати у власність товари, в асортименті та кількості, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити ці товари. У зв`язку з неможливістю наперед визначити кількість, ціну, асортимент товару, сторони безпосередньо перед замовленням товару, що є в наявності у продавця, будуть відображати їх у видатковій накладній. Загальна вартість товару за договором обумовлюється сумами, зазначеними у видаткових накладних за кожну партію товару. Видаткова накладна є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно з пунктом 3.1 договору оплата за поставлений товар проводиться покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару за накладною.

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє один рік, а проведення розрахунків до повного погашення заборгованості (п. 7.1 договору).

Договір скріплений печатками та підписами.

Позивач вказав, що на виконання умов договору №7 від 10.01.2017 поставив товар протягом січня-квітня 2017 всього на суму 60773 грн. 11 коп., що підтверджується наступними видатковими накладними: №ЗА-0000025 від 22.01.2017 на суму 343,00 грн.; №ЗА-0000028 від 24.01.2017 на суму 4 070, 00 грн.; №3А-0000038 від 28.01.2017 на суму 724,10 грн.; №3A-0000039 від 30.01.2017 суму 431,63 грн.; №ЗА-0000042 від 30.01.2017 на суму 1664, 25 грн.; №ЗА-0000206 від 30.01.2017 на суму 486, 70 грн.; №ЗА-0000045 від 31.01.2017 на суму 317, 15 грн.; №ЗА-0000046 від 31.01.2017 на суму 136,50 грн.; №ЗА-0000059 від 05.02.2017 на суму 2213,45 грн.; №ЗА-0000073 від 12.02.2017 на суму 609,10 грн.; №ЗА-0000081 від 17.02.2017 на суму 2005,00 грн.; №ЗА-0000082 від 17.02.2017 на суму 390,00 грн.; №ЗА-0000090 від 21.02.2017 на суму 3120, 00 грн.; №ЗА-0000102 від 24.02.2017 на суму 12246,37 грн.; №ЗА-0000116 від 02.03.2017 на суму 5009,33 грн.; №3A-0000131 від 06.03.2017 на суму 10303,37 грн.; №ЗА-0000155 від 17.03.2017 на суму 7306,16 грн.; №ЗА-0000179 від 24.03.2017 на суму 4704,44 грн.; №ЗА-0000192 від 28.03.2017 на суму 425, 20 грн.; №ЗА-0000193 від 30.03.2017 на суму 75, 00 грн.; №3А-0000205 від 04.04.2017 на суму 2566,09 грн.; №3A-0000233 від 11.04.2017 на суму 1102,27 грн.; №3A-0000239 від 14.04.2017 на суму 524,00 грн.

Видаткові накладні скріплені печатками та підписами.

За твердженнями позивача, на виконання договору №7 від 10.01.2017 відповідач перерахував кошти в сумі 8400,00 грн, на підтвердження чого надано платіжне доручення №271 від 17.02.2017 (т. 1, а.с. 32) та виписку з банківського рахунку ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 32).

Дослідивши вказане платіжне доручення судова колегія встановила, що призначенням платежу вказано: «надання безвідсотк. поворотної фін допом. згідно договору №8 від 17.02.2017».

Разом з тим, позивачем надано лист б/н б/д (т. 1, а.с. 34), підписаний та скріплений печаткою ФОП ОСОБА_8 , відповідно до якого відповідач просила вважати перераховані кошти в сумі 8400,00 грн по платіжному дорученню №271 від 17.02.2017 призначення платежу «надання поворотної фінансової допомоги згідно договору №8 від 17.02.2017» помилковим, та зарахувати ці грошові кошти як оплата за отриманий товар згідно договору №7 від 10.01.2017.

Відтак, позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати поставного товару не виконав, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у сумі 52 373,11 грн.

Позивач також направляв відповідачу вимогу вих.. №14 від 04.05.2017 про погашення заборгованості за договором №7 від 10.01.2017, що підтверджується квитанціями, однак остання залишена без відповіді та задоволення. Згідно листа Сумської дирекції ПАТ «Укрпошта» вих.. №03-21/1-209 від 22.05.2017 (том1, а.с. 37) лист з вимогою адресату не вручено у зв`язку з усною відмовою адресата від одержання.

Дані обставини призвели до звернення з відповідним позовом до суду.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує на те, що не укладав з позивачем угоди купівлі-продажу№7 від 10.01.2017, продукції від позивача не отримував. Крім того, відповідач вказує на те, що всі підписи ФОП ОСОБА_8 на поданих позивачем документах є підробленими. Відповідач також вказав, що перерахування коштів в сумі 8400, 00 грн. дійсно відбулось, однак жодного відношення до договору дана операція не має.

Для з`ясування обставин підписання договору №7 від 10.01.2017 зі сторони відповідача, судом першої інстанції призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Сумському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно ухвали Господарського суду Сумської області від 01.02.2018 про уточення питань, поставлених на вирішення експерту, перед експертом були поставлені наступні питання:

" 1) Чи виконано підпис від імені ОСОБА_8 в Договорі купівлі-продажу № 7 від 10.01.2017, в п. 8 "Юридичні адреси та реквізити сторін", графі "покупець", в рядку "_____ОСОБА_8 ", ОСОБА_8 чи іншою особою.

2) Чи виконано підпис від імені ОСОБА_8 в Договорі купівлі-продажу № 7 від 10.01.2017, в п. 8 "Юридичні адреси та реквізити сторін", графі "покупець", в рядку "_____ОСОБА_8 ", ОСОБА_4 чи іншою особою

3) Чи виконано підпис від імені ОСОБА_8 в видаткових накладних № ЗА-0000073 від 12.02.2017, № ЗА-0000081 від 17.02.2017, № ЗА-0000082 від 17.02.2017, № ЗА-0000090 від 21.02.2017, № ЗА-0000102 від 24.02.2017, № ЗА-0000116 від 02.03.2017, № ЗА-0000131 від 06.03.2017, № ЗА-0000155 від 17.03.2017, № ЗА-0000179 від 24.03.2017, № ЗА-0000192 від 28.03.2017, № ЗА-0000193 від 30.03.2017, № 3А-0000205 від 04.04.2017, № 3А-0000233 від 11.04.2017, № 3А-0000239 від 14.04.2017 в рядку "Отримав(ла)________", ОСОБА_8 чи іншою особою.

4) Чи виконано підпис від імені ОСОБА_8 в видаткових накладних № ЗА-0000073 від 12.02.2017, № ЗА-0000081 від 17.02.2017, № ЗА-0000082 від 17.02.2017, № ЗА-0000090 від 21.02.2017, № ЗА-0000102 від 24.02.2017, № ЗА-0000116 від 02.03.2017, № ЗА-0000131 від 06.03.2017, № ЗА-0000155 від 17.03.2017, № ЗА-0000179 від 24.03.2017, № ЗА-0000192 від 28.03.2017, № ЗА-0000193 від 30.03.2017, № 3А-0000205 від 04.04.2017, № 3А-0000233 від 11.04.2017, № 3А-0000239 від 14.04.2017 в рядку "Отримав(ла)________", ОСОБА_4 чи іншою особою.

5) Чи виконано підпис від імені ОСОБА_8 в листі б/н б/д ФОП ОСОБА_9 в рядку "ФОП ОСОБА_8 _______", ОСОБА_8 чи іншою особою.

6) Чи виконано підпис від імені ОСОБА_8 в листі б/н б/д ФОП ОСОБА_9 в рядку "ФОП ОСОБА_8 _______", ОСОБА_4 чи іншою особою.

7) Чи виконані підписи у реквізитах вищезазначених документів однією особою?

8) Особою якої статі виконано рукописний текст у реквізитах вищезазначених документів?"

Відповідно до Висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1741/1742 від 23.03.2018, проведеної в даній справі, підпис на Договорі виконаний за допомогою пасти (паст) для кулькових ручок рукописним способом без попередньої підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_8 , а іншою особою. Питання про виконання підпису на Договорі ОСОБА_4 не вирішувалось з причин, зазначених у дослідницькій частині (недостатністю порівняльних матеріалів, необхідних для встановлення відповідності його підпису).

Згідно наданих позивачем пояснень в судовому засіданні у суді першої інстанції, особисто відповідача - ОСОБА_8 під час підписання спірного договору, а також видаткових накладних, складених на виконання умов останнього, він не бачив, проте вказав про вчинення відповідних дій від імені відповідача її чоловіком на той час - ОСОБА_4 на підставі довіреності.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до оригіналу довіреності від 20.06.2012, наявної в матеріалах справи, громадянка ОСОБА_8 уповноважила громадянина ОСОБА_4 розпоряджатися та користуватися всіма рахунками в національній та іноземній валюті (в тому числі поточні, депозитні), що відкриті на її ім`я в Сумському регіональному відділенні ПАТ "КБ "Хрещатик"; представляти її інтереси в усіх державних, громадських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування та форм власності. В довіреності зазначено право подавати від її імені документи включаючи заяви, якщо подання їх буде необхідним, підписувати додатково угоди, розписуватись за неї в одержанні грошей на документах, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності. Довіреність видана строком дії на п`ять років і дійсна до 20.06.2017, без права передоручення. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Шоколою Н.В. та зареєстрована в реєстрі за №4622 (т.1, а.с. 52).

Також, в матеріалах справи наявна копія довіреності від 26.09.2014, якою громадянка ОСОБА_8 уповноважила громадянина ОСОБА_4 представляти її інтереси як фізичної особи підприємця, зокрема, розпоряджатися та користуватися всіма рахунками в національній та іноземній валюті, з правом зняття грошових коштів готівкою з цих рахунків чи переведення грошових коштів на інші рахунки в готівковій та безготівковій формі в будь-якій сумі в будь-який час. Серед іншого, в довіреності зазначено право подавати, підписувати та отримувати всі необхідні для виконання цієї довіреності документи чи їх дублікати; укладати договори поставки товарів, замовляти та отримувати печатку, в тому числі дозвіл на виготовлення печатки, здавати печатки, а також вчиняти всі інші дії, передбачені законодавством України для такого роду повноважень, які, на думку представника, будуть доцільними для правильного та ефективного ведення її справ. Довіреність видана строком на п`ять років і дійсна до 26.09.2019, без права передоручення повноважень. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Шоколою Н.В. та зареєстрована в реєстрі за №5048 (т.1, а.с. 99-100).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем факт видачі зазначених двох довіреностей не заперечується, однак відповідачем зазначається про відсутність вказівки з її боку як довірителя на укладення спірного договору з позивачем і вчинення конкретних дій на його виконання, про відповідні відносини за його твердженнями, відповідач не був обізнаний. В цілому, факт здійснення ОСОБА_4 підприємницької діяльності від імені позивачем не заперечує.

Суд першої інстанції зазначив, що вказівку на укладення конкретного договору, зокрема, договору купівлі-продажу № 7 від 10.01.2017, визначення конкретних контрагентів або конкретних видів товарів вказана довіреність не містить.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між ФОП ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_8 не укладалось, не оформлялось та не підписувалось жодних документів, які б свідчили про укладення в установленому законодавством порядку договору № 7 від 10.01.2017, на який посилається позивач, у тому числі, який був укладений у спрощений спосіб, оскільки відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1741/1742 від 23.03.2018 підписи від імені ОСОБА_8 в договорі купівлі-продажу №7 від 10.01.2017, у видаткових накладних та листі б/н, б/д - виконані за допомогою пасти (паст) для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_8 , а іншою особою. Суд також зазначив, що ймовірне укладення відповідного договору та здійснення на його виконання будь-яких дій чоловіком відповідача - ОСОБА_4 , в тому числі для реалізації власного підприємництва, не є предметом даного господарського спору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За своїм юридичним змістом укладений між сторонами договір є договором поставки та відповідає ст. 712 Цивільного кодексу України про те, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 202 Цивільного кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Ч. 1 ст. 2 ЦК України передбачено, що юридична особа та юридична особа є учасниками цивільних відносин.

Статтею 51 ЦК України встановлено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

У ч. 2 ст. 80 ЦК України зазначено, що юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю.

Ст. 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Тобто, законодавець не ставить схвалення правочину в обов`язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання.

Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.ін.).

Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Колегія суддів не ставить під сумнів висновок експертизи № 1741/1742 від 23.03.2018, проведений в межах даної справи, однак, вважає, що в матеріалах справи містяться докази вчинення відповідачем дій, спрямованих на визнання ним оспорюваного договору, а саме.

Як вбачається з матеріалів справи, після укладення договору купівлі-продажу №7 від 10.01.2017, відповідачем перераховувались на користь позивача грошові кошти в сумі 8400,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №271 від 17.02.2017 (т. 1, а.с. 32) та листом б/н б/д (том 1, а.с. 34), адресованому відповідачу.

Дані обставини, на думку колегії суддів, свідчать про наступне схвалення в розумінні статті 241 ЦК України відповідачем оспорюваного договору №7 від 10.01.2017, і відповідно виникнення у відповідача обов`язку щодо його виконання.

Заперечення відповідача стосовно того, що ним грошові кошти перераховувались на виконання іншого договору та не стосуються правовідносин за договором №7 від 10.01.2017, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ФОП ОСОБА_8 не вказує на виконання якого саме іншого договору ним сплачено позивачу кошти за платіжним дорученням №271 від 17.02.2017 у сумі 8400,00 грн. та не підтверджує дані обставини належними доказами.

Крім того, лист б/н б/д (т. 1, а.с. 34), адресований на ім`я позивача, скріплений печаткою відповідача - ФОП ОСОБА_8 .

Доводи відповідача про те, що саме позивачем підроблено договір купівлі-продажу, всі накладні та лист б/н б/д (т. 1, а.с. 34), а також викрадено печатку ФОП ОСОБА_8 , є недоведеними, а тому не приймаються судом до уваги, оскільки вину у вчиненні злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України, можна довести виключно вироком суду у кримінальній справі.

Крім того, з викладених у матеріалах справи пояснень відповідача не можливо чітко встановити дату, з якої у неї була викрадена печатка, та чи дійсно дані обставини мали місце. З ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 21.09.2017 у справі №591/5227/17 (провадження 1-кс/591/3025/17) (том 1, а.с. 185) вбачається, що до прокуратури Сумської області із заявою та повідомленням про кримінальні правопорушення ОСОБА_8 звернулась 02 вересня 2017 року, тобто після укладення оспорюваного договору, накладних та здійснення часткової оплати за поставлений позивачем товар. Подання заяви про вчинення злочину не доводить вину позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає доведеними обставини укладення оспорюваного договору, шляхом вчинення відповідачем дій, спрямованих на визнання ним договору, та отримання відповідачем від позивача товару на загальну суму 60773,11 грн.

Відтак, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до пункту 3.1. договору оплата за поставлений товар проводиться покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару за накладною.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу №7 від 10.01.2017 в частині своєчасної оплати за поставлений товар у розмірі 52373,11 грн.

Договір відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене та оскільки невиконане зобов`язання за договором у розмірі 52373,11 грн. підтверджується матеріалами справи, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, колегія суддів вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 52373,11 грн. обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення

Пунктом 1 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Сумської області від 01.03.2019 у справі №920/476/17 прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, внаслідок чого підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем також заявлено вимогу щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11000,00 грн., з яких 5000,00 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції та 6000,00 грн. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами ч.ч. 3 - 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Порядок розподілу судових витрат визначено ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частинами 4, 8, 14 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, задовольнив апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_9 , рішення Господарського суду Сумської області від 01.03.2019 у справі №920/476/17 скасував та прийняти нове рішення, яким позов задовольнив та стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 53 373,00 грн., втрати на професійну правничу допомогу, які були понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правову допомогу адвокатом подано до суду: - договір про надання правової допомоги б/н від 24.05.2017; - додаток №1 від 24.05.2017 до договору про надання правової допомоги б/н від 24.05.2017; - додаток №2 від 14.03.2019 до договору про надання правової допомоги б/н від 24.05.2017; - копію платіжного доручення №1472 від 22.06.2017 на суму 5000,00 грн.; квитанцію №0.0.,1 від 01.04.2019.

Представником позивача також долучено до матеріалів справи свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №3432/10 від 20.09.2007, виданий на ім`я Турченка Сергія Петровича , ордер серії КС №364277 від 12.02.2019.

Як підтверджено матеріалами справи, адвокатом Турченком С.П. підготовлено позов, апеляційну скаргу, відповідь на відзив, ряд клопотань, які містяться в матеріалах справи, адвокат також приймав участь у судових засіданнях в суді першої та апеляційної інстанціях, надавав усні пояснення по суті спору та вимог апеляційної скарги.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивачем були понесені витрати на професійну правову допомогу на суму 11 000,00 грн., які зафіксовано в твердій сумі у додатках № 1 від 24.05.2017 та №2 від 14.03.2019 до договору про надання правової допомоги б/н від 24.05.2017, є пропорційним до предмета спору, враховуючи ціну позову, обсяг виконаних адвокатом робіт та наданих послуг.

Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Частиною 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ФОП ОСОБА_8 не заперечено проти заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу через їх неспівмірність.

З огляду на викладене, витрати на професійну правничу допомогу адвоката на загальну суму 11000,00 грн. по даній справі є обґрунтованими, тому керуючись ч. 4 ст. 129 ГПК України підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 277, 281- 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_9 на рішення Господарського суду Сумської області від 01.03.2019 у справі №920/476/17 задовольнити.

Рішення Господарського суду Сумської області від 01.03.2019 у справі №920/476/17 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_9 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) заборгованості у сумі 53 373 (п`ятдесят три тисячі триста сімдесят три) грн. 11 коп., судовий збір за подання позову у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.. 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_9 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) грн. 00 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

Видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду Сумської області.

Матеріали справи повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст складено: 23.07.2019.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка