ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 рокуСправа № 912/912/19
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г., за участю секретаря судового засідання Лупенко А.І. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/912/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Белойл Сістем", вул. Ямська, буд. 41, оф. 8, м. Київ, 03150

до відповідача Приватного підприємства "Сінтіавто Плюс", 26200, Кіровоградська область, Маловисківський район, м. Мала Виска, вул. Промислова, буд. 20, кімн. 5

про стягнення 1 201 421,86 грн

Представники сторін:

від позивача - Оберемок Д.О. адвокат, ордер серія КС №511068 від 10.06.2019, посвідчення № 7097/10 від 19.10.2018;

від відповідача - участі не брали;

В засіданні суду приймав участь слухач - ОСОБА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Олександрійським МВ УМВС України в Кіровоградській області 25.04.1996;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Белойл сістем" (далі - ТОВ "Белойл сістем", позивач) до Приватного підприємства "Сінтіавто Плюс" (далі - ПП "Сінтіавто Плюс", відповідач) про стягнення заборгованості за договором №29-01/2018 від 09.01.2018, що складає 1 226 696,51 грн, з них: сума заборгованості за Договором з урахуванням положень п.6.5.1. Договору - 671 575,61 грн, пеня - 225 337,69 грн, штраф (пункт 7.3. Договору) - 191 039,02 грн, користування чужими грошима - 115 437,35 грн, 3% річних - 19 675,94 грн, інфляційні нарахування - 3 630,90 грн, з покладанням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем Договору поставки нафтопродуктів №29-01/2018 від 09.01.2018 в частині оплати поставлених нафтопродуктів.

Ухвалою від 05.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №912/912/19 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.05.2019, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

Господарським судом ухвалою від 06.05.2019 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, відкладено підготовче засідання у справі №912/912/19 на 10.06.2019 о 12:00 год., постановлено позивачу надати суду додаткові докази.

28.05.2019 до суду від позивача надійшли:

- додаткові пояснення, де зазначено, що рахунки на оплату №141 від 13.04.2018, №238 від 05.05.2018, № 327 від 15.05.2018, № 364 від 23.05.2018, направлено відповідачу на офіційну електронну адресу, зазначену п .12 договору, з адреси позивача, зазначеної у п. 4.1.2 договору;

- заява про зменшення позовних вимог (вх.1446/19 від 28.05.2019) з доказами направлення відповідачу, згідно якої позивач просить стягнути заборгованість за договором №29-01/2018 від 09.01.2018, що складає 1 220 523,22 грн, з них: сума заборгованості за Договором з урахуванням положень п.6.5.1. Договору - 671 575,61 грн, пеня - 221 561,69 грн, штраф (пункт 7.3. Договору) - 191 039,02 грн, користування чужими грошима - 113 399,66 грн, 3% річних - 19316,34 грн, інфляційні нарахування - 3 630,90 грн, з покладанням на відповідача судових витрат.

07.06.2019 відповідачем подано суду відзив на позов з доказами його направлення позивачу, згідно якого просить суд витребувати у позивача оригінали видаткових накладних, довіреностей та докази отримання/відправлення рахунків. Відповідачем заперечено позовні вимоги та зазначено, що ним не отримано рахунків на оплату, а довіреності на отримання товару не містять підпису керівника підприємства відповідача.

Ухвалою від 10.06.2019 прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог, постановлено подальший розгляд справи здійснювати з її урахуванням та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 20.06.2019 до 11:50 год. Крім того, даною ухвалою зобов`язано позивача надати суду докази здійснених відповідачем всіх оплат з поясненнями щодо їх зарахувань; пояснення, з прикладенням відповідних доказів, по направленню відповідачу рахунків та доказів їх вручення (в т.ч. електронною поштою), виданих відповідачем довіреностей; оригінал довіреності № 25 від 03.05.2018; пояснення щодо оформлення заявок на виконання умов договору (п. 6.1. Договору).

Позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої останній просить стягнути заборгованість за договором №29-01/2018 від 09.01.2018, що складає 1 005 367,56 грн, з них: сума заборгованості за Договором з урахуванням положень п.6.5.1. Договору - 506 703,78 грн, пеня - 191 039,02 грн, користування чужими грошима - 97 718,62 грн, 3% річних - 16 673,48 грн, інфляційні нарахування - 3 073,00 грн, з покладанням на відповідача судових витрат.

Ухвалою від 20.06.2019 господарським судом прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Белойл Сістем" від 19.06.2019 про зменшення розміру позовних вимог та постановлено здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням нової ціни позову 1005367,56 грн. Оголошено перерву в підготовчому засіданні до 27.06.2019 о 10:50 год.

26.06.2019 до суду засобами електронного зв`язку надійшли додаткові пояснення позивача. Згідно електронного супровідного листа позивачем направлено такі додаткові пояснення на адресу суду поштою. Крім того, позивачем подано докази направлення таких пояснень зокрема, описи вкладення до цінних листів та накладних, відповідачу та суду.

Відповідно до додаткових пояснень позивач просить стягнути заборгованість за договором №29-01/2018 від 09.01.2018, що складає 1 201 421,86 грн, з них: сума заборгованості за Договором з урахуванням положень п.6.5.1. Договору - 571647,32 грн, пеня - 124956,46 грн, штраф (п. 7.3. Договору) - 386575,66 грн, користування чужими грошима - 98340,10 грн, 3% річних - 16784,23 грн, інфляційні нарахування - 3118,09 грн, з покладанням на відповідача судових витрат.

27.06.2019 відповідачем подано суду заперечення на заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог з підстав безпідставності позовних вимог.

Ухвалою від 27.06.2019 господарським судом прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Белойл Сістем" від 24.06.2019 (вх.19719/19 від 26.06.2019), надіслану суду електронною поштою, як заяву про збільшення розміру позовних вимог та постановлено здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням нової ціни позову 1201421,86 грн. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.07.2019 о 09:00 год. Визначено наступну дату судового засідання - 16.07.2019 о 12:00 год.

02.07.2019 до суду надійшли оригінали додаткових пояснень позивача від 24.06.2019.

В судовому засіданні 03.07.2019 суд постановив на підставі статті 216 ГПК України оголосити перерву до дати визначеної ухвалою суду від 27.06.2019, а саме до 16.07.2019 о 12:00 год.

10.07.2019 до суду надійшла заява відповідача про заперечення щодо додаткових пояснень позивача від 24.06.2019 та наголошення на неотриманні рахунків від позивача.

В судовому засіданні 16.07.2019 позивач підтримав позовні вимоги. Зазначив, що додаткові пояснення від 24.06.2019 фактично є заявою про збільшення позовних вимог та заявив усне клопотання в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України. Відповідач участь повноважного представника в засіданні суду не забезпечив, про місце, дату та час засідання суду повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

09.01.2018 між ТОВ "Белойл сістем" (постачальник) та ПП "Сінтіавто Плюс" (покупець) укладено договір поставки №29-01/2018 (далі - Договір, а.с. 24-31), за умовами якого постачальник передає у власність Покупцю нафтопродукти (далі - Товар), а покупець приймає і сплачує їх вартість. Кількість, асортимент, ціна та інші необхідні для поставки партії Товару дані визначаються у Заявках, що складаються покупцем в електронному вигляді та надсилаються на електронну адресу постачальника на умовах Договору (п. 1.1. Договору).

Підпунктом 3.4. Договору визначено, що фактична кількість поставленого Товару відображається в перевізних документах та видаткових накладних, які є підставою для здійснення остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п. 4.1.2. Договору умови поставок кожної партії Товару узгоджується сторонами у відповідних заявках. Заявка на товар надсилається електронною поштою на адресу постачальника . Постачальник після отримання заявки погоджує її шляхом поставлення підпису уповноваженої особи та печатки підприємства на заявці та відправляє її покупцю.

Ціна Товару, що поставляється, узгоджується сторонами для кожної партії Товару окремо у Заявках.

Відповідно до п. 6.3 Договору покупець зобов`язується оплатити Товар на умовах 100% попередньої оплати на підставі рахунку-фактури постачальника протягом одного банківського дня з моменту отримання рахунку-фактури постачальника. Ціна Товару зазначена у рахунку-фактурі є остаточною і є дійсною виключно протягом 1 (одного) банківського дня з моменту виставлення рахунку-фактури. У разі прострочення строку оплати рахунку-фактури, ціна на Товар визначається за поточними цінами діючими на день оплати, що встановлені Постачальником.

У разі прострочення оплати Товару покупцем на один календарний день, ціна неоплаченої частини Товару збільшується на 0,04 грн за кожен день прострочення.

Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 6.4 Договору).

Якщо покупець прострочив оплату товару в цілому, або частково, постачальник не несе зобов`язань по поставці товару до повної оплати покупцем неоплаченого в строк товару або його частини (п. 6.5 Договору).

Відповідно до п. 6.9 договору, платіжне доручення банківської установи покупця обов`язково повинно містити посилання на цей договір та номер і дату відповідного рахунку-фактури постачальника.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами Договору, та діє до 31.12.2018 року в частині поставок, а в частині здійсненняч грошових розрахунків - до повного виконання грошових зобов`язань. Якщо жодна із сторін у термін одного місяця до закінчення терміну дії договору не виявила бажання його розірвати, договір вважається пролонгованим на термін 1 рік з дати його закінчення або з дати його пролонгації на тих самих умовах (п. 11.1. Договору).

Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

На виконання умов Договору ТОВ "Белойл сістем" поставлено ПП "Сінтіавто Плюс" Товар на загальну суму 2 984 798,21 грн, на підставі наступних документів:

- 16.04.2018 паливо в об`ємі 41 523 літри поставлено на загальну суму 955 195,09 грн з ПДВ, що підтверджується: видатковою накладною №138 від 16.04.2018, товарно-транспортною накладною від 16.04.2018, рахунком на оплату №141 від 16.04.2018, податковою накладною №66 від 16.04.2018, акцизною накладною №147 від 16.04.2018, акцизною накладною №148 від 16.04.2018, довіреністю № 24 від 13.04.2018 (а.с. 32-38);

- 05.05.2018 паливо в об`ємі 37 000 літрів поставлено на загальну суму 888 000,00 грн з ПДВ, що підтверджується: видатковою накладною №232 від 05.05.2018, товарно-транспортною накладною від 05.05.2018, рахунком на оплату №238 від 03.05.2018, податковою накладною №32 від 05.05.2018, акцизною накладною №263 від 05.05.2018, довіреністю № 25 від 03.05.2018 (а.с. 39-45);

- 11.05.2018 паливо в об`ємі 6 327 літрів поставлено на загальну суму 163 919,92 грн з ПДВ, що підтверджується: видатковою накладною №259 від 11.05.2018, товарно-транспортною накладною від 11.05.2018, рахунком на оплату №327 від 11.05.2018, податковою накладною №64 від 11.05.2018, акцизною накладною №297 від 11.05.2018, довіреністю №28 від 11.05.2018 (а.с. 46-51);

- 22.05.2018 паливо в об`ємі 39 170 літрів поставлено на загальну суму 977 683,20 грн з ПДВ, що підтверджується: видатковою накладною №329 від 22.05.2018, товарно-транспортною накладною від 22.05.2018, рахунком на оплату №364 від 21.05.2018, податковою накладною №160 від 22.05.2018, акцизною накладною №402 від 22.05.2018, довіреністю №28 від 11.05.2018 року (а.с. 51-56).

Відповідачем частково, з порушенням строків обумовлених Договором, оплачено поставлений товар на загальну суму 2 724 798,21 грн. Позивач зазначає, з врахування заяви від 24.06.2019 прийнятої судом, що заборгованість відповідача за отриманий товар становить 571647,32 грн, що і стало підставою для звернення з даним позовом.

При вирішенні спору господарський суд враховує наступне.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки. Відповідно, до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору, слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

У відповідності до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених вказаним Кодексом.

За правилами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Правовідносини купівлі-продажу регулюються главою 54 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 538 Цивільного кодексу України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

Матеріалами справи підтверджено наступне.

Позивачем з офіційної електронної адреси, яку зазначено в п. 4.1.2 Договору, направлено відповідачу на його електронну адресу, яку зазначено в 12 розділі Договору (), рахунки на оплату, а саме: рахунок №141 від 13.04.2018 направлено 13.04.2018; рахунок № 238 від 03.05.2018 направлено 05.05.2018; рахунок № 327 від 11.05.2018 направлено 15.05.2018; рахунок № 364 від 21.05.2018 направлено 23.05.2018 (а.с. 94-97).

За поставкою 16.04.2018 в об`ємі 41 523 літри на загальну суму 955 195,09 грн з ПДВ Товар відвантажено та отримано представником відповідача, що діяв на підставі довіреності № 24 від 13.04.2018 та сплачено на підставі виставленого рахунку №141 від 13.04.2018 за наступними платіжними дорученнями:

- платіжне доручення №55 від 20.04.2018 на суму 200195,09 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№141 від 13.04.2018 року. ПДВ 20%=33365,85грн";

- платіжне доручення №66 від 23.04.2018 на суму 500000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№141 від 13.04.2018 року. ПДВ 20%=83333,33грн";

- платіжне доручення №2237 від 03.05.2018 року на суму 34 000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№141 від 13.04.2018 року. У сумі 28333,33грн. ПДВ - 20% 5666,67 грн";

- платіжне доручення №2238 від 03.05.2018 на суму 29000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№141 від 13.04.2018 р. У сумі 24166,67грн. ПДВ - 20% 4833,33 грн";

- платіжне доручення №2239 від 03.05.2018 на суму 37000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№141 від 13.04.2018 р. У сумі 30833,33грн. ПДВ - 20% 6166,67 грн";

- платіжне доручення №96 від 03.05.2018 на суму 111000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№141 від 13.04.2018 року. ПДВ 20%=18500,00 грн";

- платіжне доручення №97 від 03.05.2018 на суму 44000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№141 від 13.04.2018 року. ПДВ 20%=7333,33 грн".

За поставкою 05.05.2018 в об`ємі 37 000 літрів на загальну суму 888 000,00 грн з ПДВ Товар відвантажено та отримано представником відповідача, що діяв на підставі довіреності № 25 від 03.05.2018, та сплачено на підставі виставленого рахунку №238 від 03.05.2018 за наступними платіжними дорученнями:

- платіжне доручення №2263 від 14.05.2018 на суму 179900,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№238 від 03.05.2018 р. У сумі 149916,67 грн, ПДВ - 20% 29983,33 грн";

- платіжне доручення №2264 від 14.05.2018 на суму 39000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№238 від 03.05.2018 р. У сумі 32500,00 грн, ПДВ - 20% 6500,00 грн";

- платіжне доручення №104 від 14.05.2018 на суму 150000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№238 від 03.05.2018 р. ПДВ 20%=25000,00 грн";

- платіжне доручення №111 від 16.05.2018 на суму 28000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№238 від 03.05.2018 р. ПДВ 20%=4666,67 грн";

- платіжне доручення №112 від 16.05.2018 на суму 40000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№238 від 03.05.2018 р. ПДВ 20%=6666,67 грн";

- платіжне доручення №2267 від 18.05.2018 на суму 451100,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№238 від 03.05.2018 р. У сумі 375916,67 грн., ПДВ - 20% 75183,33 грн".

За поставкою 11.05.2018 року в об`ємі 6 327 літрів на загальну суму 163 919,92 грн з ПДВ Товар відвантажено та отримано представником відповідача що діяв на підставі довіреності №28 від 11.05.2018, та сплачено на підставі виставленого рахунку №327 від 11.05.2018 за наступними платіжними дорученнями:

- платіжне доручення №109 від 16.05.2018 на суму 81919,92 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№327 від 11.05.2018 р. ПДВ 20%=13653,32 грн";

- платіжне доручення №110 від 16.05.2018 на суму 82000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№327 від 11.05.2018 р. ПДВ 20%=13666,67грн".

За поставкою 22.05.2018 в об`ємі 39170 літрів на загальну суму 977683,20 грн з ПДВ Товар відвантажено та отримано представником відповідача, що діяв на підставі довіреності №28 від 11.05.2018, та сплачено на підставі виставленого рахунку №364 від 21.05.2018 за наступними платіжними дорученнями:

- платіжне доручення №138 від 25.05.2018 на суму 100000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№364 від 21.05.2018 р. ПДВ 20%=16666,67 грн";

- платіжне доручення №183 від 04.07.2018 на суму 200000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№364 від 21.05.2018 р. ПДВ 20%=33333,3 грн";

- платіжне доручення №2386 від 20.07.2018 на суму 100000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№364 від 21.05.2018 р. У сумі 83333,33 грн, ПДВ - 20% 16666,67 грн";

- платіжне доручення №2407 від 06.08.2018 на суму 100000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№364 від 21.05.2018 р. У сумі 83333,33 грн., ПДВ - 20% 16666,67 грн";

- платіжне доручення №2470 від 30.08.2018 на суму 77683,20 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№364 від 21.05.2018 р. У сумі 64736,00 грн, ПДВ - 20% 12947,20 грн";

- платіжне доручення №2520 від 18.09.2018 на суму 50000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№364 від 21.05.2018 р. У сумі 41666,67 грн., ПДВ - 20% 8333,33 грн";

- платіжне доручення №2572 від 04.10.2018 на суму 50000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№364 від 21.05.2018 р. У сумі 41666,67 грн., ПДВ - 20% 8333,33 грн";

- платіжне доручення №2534 від 26.12.2018 на суму 10000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№364 від 21.05.2018 р. У сумі 8333,3 грн., ПДВ - 20% 1666,67 грн";

- платіжне доручення №2747 від 28.12.2018 на суму 10000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№364 від 21.05.2018 р. У сумі 8333,3 грн., ПДВ - 20% 1666,67 грн";

- платіжне доручення №2765 від 07.02.2019 на суму 20000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за дизпаливо згідно рах.№364 від 21.05.2018 р. У сумі 16666,67 грн., ПДВ - 20% 3333,33 грн".

Вищезазначені оплати відображено у банківських виписках, що містяться в матеріалах справи (а.с.136-181).

Відповідачем не заперечено наявність заборгованості перед позивачем за поставлений товар та не наведено власний розрахунок боргу, проте зазначено про неотримання рахунків від позивача, тому строки оплати отриманого товару сторонами не визначено.

Вказані твердження відповідача спростовано тим, що довіреності видані відповідачем на отримання товару № 24 від 13.04.2018, № 25 від 03.05.2018, №28 від 11.05.2018 містять посилання на рахунки на оплату виставлені позивачем, а товарно-транспортні накладні містять посилання на довіреності відповідача. Крім того, в матеріалах справи містяться докази направлення електронною поштою позивачем відповідачу рахунків на оплату. В призначеннях платежу відповідачем зазначено номери та дати рахунків згідно яких здійснено оплату за товар.

Враховуючи поставку товару 03.05.2018, 11.05.2018, 21.05.2018 раніше ніж виставлення рахунків, господарський суд приходить до висновку, що позивач розраховував на зустрічне виконання відповідачем зобов`язання по оплаті такого товару.

Також відповідачем не заперечується факт поставки товару, його кількість та якість, розмір заборгованості останнім не спростований.

Відповідно до умов статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що позивач мав повне право розраховувати на оплату поставленого товару, розрахунок основного боргу, здійснений позивачем з врахуванням п. 6.5.11 Договору та оплат відповідача, суд вважає обґрунтованим та задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 571647,32 грн заборгованості.

Разом з тим, позивач просить стягнути 124956,46 грн пені, 386575,66 грн штрафу, 98340,10 грн за користування чужими грошима, 16784,23 грн 3% річних, 3118,09 грн інфляційних нарахувань.

Господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення 98340,10 грн за користування чужими грошима з наступних підстав.

Позивачем обґрунтовано зазначені позовні вимоги з посиланням на ст. 536 ЦК України. У позові зазначено, що у випадку, якщо грошове зобов`язання порушується, плата за користування чужими коштами трансформується у плату за користування безпідставно збереженими грошовими коштами. Таким чином, плата за користування безпідставно збереженими грошовими коштами могла б бути додатковим інструментом для захисту майнових інтересів кредитора у випадку порушення зобов`язань боржником. Однак тут, як і у випадку із застосуванням облікової ставки НБУ до пені, є окремі питання щодо розміру таких процентів за користування безпідставно збереженими грошовими коштами. Так, положеннями ЦК України прямо не передбачено розміру процентів, що нараховуються за таке користування.

Застосування аналогії закону, зокрема, статей 1048,1057 ЦК України щодо стягнення з відповідача відсотків за користування безпідставно утримуваними грошовими коштами, оскільки ст. 8 цього Кодексу передбачено, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). В даному випадку подібність відносин полягає в користуванні грошовими коштами.

Для договірних правовідносин суди застосовують аналогію закону із положеннями частини 2 статті 1048 ЦК України про проценти за користування позикою у розмірі облікової ставки НБУ.

Разом з тим, господарський суд зазначає, що згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, проте сторонами в Договорі не передбачено таких процентів та порядку їх нарахування.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Отже, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Разом з тим, ч. 1 ст. 1048 ЦК України застосовується у випадку правомірної поведінки, яка виникає з договору позики, тому суд не може застосовувати до спірних відносин положення вказаної статті за аналогією закону.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №923/1366/16.

Розглянувши позовні вимоги про стягнення 124956,46 грн пені та 386575,66 грн штрафу, згідно розрахунку позивача, поданого суду 02.07.2019, господарський суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами.

Таким чином, порушення відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару в установлений договором строк є підставою для застосування до останнього штрафних санкцій.

Згідно ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення зобов`язання, у т.ч. неустойкою, вчиняється в письмовій формі (ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.п. 7.3., 7.3.1. Договору у випадку ненадходження від покупця повної оплати за відвантажений товар протягом 3-х календарних днів, та з урахуванням ч. 2 ст. 551 ЦК України постачальник має право нарахувати, а покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставку НБУ, що діяла на момент виникнення заборгованості, від суми заборгованості за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання.

У разі несплати неустойки у вигляді пені передбаченої п. 7.3. протягом 10 календарних днів, постачальник має право нарахувати штраф у розмірі 20% повної оплати за відвантажений товар.

Перевіривши розрахунок пені, господарським судом встановлено, що позивачем неправильно визначено період прострочення заборгованості.

Зокрема, згідно п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Як зазначено в пункті 1.12. вказаної постанови, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Здійснивши перерахунок пені в межах заявлених позовних вимог та періодів вказаних позивачем у розрахунку, наданому суду 02.07.2019, без врахування днів фактичної оплати заборгованості, господарський суд встановив, що стягненню з Приватного підприємства "Сінтіавто Плюс" на користь позивача підлягає 122 874,80 грн пені. В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення пені господарський суд відмовляє.

В задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 386575,66 грн згідно п. 7.3. Договору, господарський суд відмовляє з наступних підстав.

Враховуючи поняття зобов`язання, викладеного в ст. 509 ЦК України, та підставу сплати штрафу згідно п. 7.3.1. Договору - у разі несплати неустойки у вигляді пені, господарський суд приходить до висновку, що у Приватного підприємства "Сінтіавто Плюс" не виникло зобов`язання по сплаті пені до звернення з даним позовом.

Позивачем не подано суду, на підтвердження дати виникнення у відповідача зобов`язання по сплаті пені, доказів звернення до відповідача з вимогою про сплату пені чи виставлення відповідних рахунків тощо.

Тому, господарський суд позбавлений можливості встановити з якого моменту, в межах заявлених позовних вимог, у відповідача виник обов`язок сплатити пеню та відповідно строк для нарахування штрафу за несплату неустойки у вигляді пені передбаченої п. 7.3. Договору.

Щодо позовних вимог про стягнення 16784,23 грн 3% річних та 3118,09 грн інфляційних нарахувань, господарський суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, наданий суду 02.07.2019, господарським судом встановлено, що позивачем включено до періоду нарахування відсотків дні фактичної оплати заборгованості. Тому здійснивши перерахунок 3% річних в межах заявлених позовних вимог та періодів вказаних позивачем у розрахунку, наданому суду 02.07.2019, без врахування днів фактичної оплати заборгованості, господарський суд встановив, що стягненню з Приватного підприємства "Сінтіавто Плюс" на користь позивача підлягає 16581,94 грн 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення 3% річних господарський суд відмовляє.

Розглянувши позовні вимоги про стягнення 3118,09 грн інфляційних втрат, господарський суд зазначає наступне.

З розрахунку, наданого суду 02.07.2019, вбачається, що позивачем здійснено інфляційні нарахування за кожен день на суму заборгованості з врахуванням її зміни на 0,04 грн щоденно.

Разом з тим, господарський суд приймає до уваги п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" згідно якого, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що інфляційні нарахування необхідно здійснювати на суму боргу, що існувала в останній день місяця в якому платіж мав бути здійснений. Наприклад:

- станом на 30.04.2018 заборгованість становила 271562,83 грн, тому інфляційні втрати позивач мав розраховувати за травень 2018 з врахуванням вказаної суми;

- станом на 31.05.2018 заборгованість становила 19242,23 грн, тому інфляційні втрати позивач мав розраховувати за червень 2018 з врахуванням вказаної суми, тощо.

Отже, за наступні місяці (періоди нарахування), розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати з врахування заборгованості в останній день місяця.

Разом з тим, позивачем заявлено вимоги про стягнення інфляційних нарахувань в межах сум інфляційних втрат за вказані судом періоди з зазначених сум боргу, тому господарський суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 3118,09 грн інфляційних втрат.

Враховуючи викладене, господарський суд частково задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Белойл Сістем" в частині стягнення з Приватного підприємства "Сінтіавто Плюс" 571647,32 грн боргу, 122874,80 грн пені, 16581,94 грн 3% річних, 3118,09 грн інфляційних втрат. Решта позовних вимог заявлена необґрунтовано та задоволенню не підлягає.

Частиною 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема зменшення розміру позовних вимог.

При поданні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 18400,45 грн згідно платіжних доручень № 242 від 19.02.2019 та № 420 від 27.03.2019.

Отже, сплачений позивачем судовий збір у даній справі, в частині зменшення позовних вимог, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету за клопотанням останнього у розмірі 379,12 грн, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 10713,33 грн покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В судовому засіданні 16.07.2019 позивачем заявлено усне клопотання в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Враховуючи норми ч. 8 ст. 129 ГПК України, господарський суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 12.08.2019 о 13:45 год. та встановити позивачу строк для подання суду доказів щодо розміру, понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Сінтіавто Плюс" (26200, Кіровоградська область, Маловисківський район, м. Мала Виска, вул. Промислова, буд. 20, кімн. 5, ідентифікаційний код 34449072) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Белойл Сістем" ( вул. Ямська, буд. 41, оф. 8, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код 3907025) 571647,32 грн боргу, 122874,80 грн пені, 16581,94 грн 3% річних, 3118,09 грн інфляційних втрат, а також 10713,33 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 12.08.2019 о 13:45 год.

Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Кіровоградської області за адресою: 25022, м. Кропивницький, вул. В`ячеслава Чорновола, 29/32, в залі суд. засідань № 323.

Позивачу до 22.07.2019 подати суду докази щодо розміру, понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.07.2019.

Суддя В.Г. Кабакова

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про веб-адресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.