ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"15" липня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1987/19

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

розглянувши заяву про видачу судового наказу за вх.№ 2038 від 11.07.2019

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"; (а/с 1800,Дніпро,49027)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Ройтбліт Вікторії Вікторівни ( АДРЕСА_1 )

про видачу судового наказу про стягнення 33004,81 грн.;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до господарського суду Одеської області із заявою до боржника Фізичної особи-підприємця Ройтбліт Вікторії Вікторівни про видачу судового наказу про стягнення 33004,81 грн.

Заяву обґрунтовано неналежним виконанням боржником умов кредитного договору від 27.09.2018.

Згідно зі ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається із поданої заяви про видачу судового наказу, окрім суми грошової заборгованості за договором, було також заявлено вимоги про стягнення пені у розмірі 497,77 грн.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

При цьому грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Але заявником у даній заяві заявлено вимоги щодо стягнення пені, що суперечить вимогам положень ч.1 ст. 148 ГПК України, адже, за своєю правовою природою пеня не є заборгованістю за договором.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд зазначає, що вимоги про стягнення пені з дослідженням та перевіркою судом нарахованих сум, підстав таких нарахувань, періодів, тощо підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Відповідно до п.3 ч.1, ч.3 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

При цьому, суд вважає за доцільне роз`яснити заявнику, що згідно з ч. 2 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 ч.1 ст. 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ч.1 ст.152, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволені заяви Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ 1436057) про видачу судового наказу щодо стягнення з боржника Фізичної особи-підприємця Ройбліт Вікторії Вікторівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пені у розмірі 497,77 грн. відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Суддя Р.В. Волков