РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.07.2019Справа № 910/7347/19

За позовом MIDWAY BUSINESS LLP (МІДВЕЙ БІЗНЕС ЛЛП)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мадіс"

про стягнення 430 000,00 доларів США

Суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін:

від позивача - Багдашкіна С.М., представник;

від відповідача - ОСОБА_1, керівник.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

MIDWAY BUSINESS LLP подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАДІС" про стягнення 430 000,00 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за контрактом №213 від 25.09.2015.

05.06.2019 від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2019 відкрито провадження у справі № 910/7347/19 та призначено підготовче засідання на 01.07.2019.

24.06.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов на позовну заяву, у якому останній зазначає, що невиконання зобов`язань за контрактом №213 від 25.09.2015 відбулось у зв`язку з порушенням своїх зобов`язань іншим контрагентом відповідача; та вказує про відсутність вини в порушенні умов контракту.

25.06.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому позивач зазначає, що порушення зобов`язань іншим контрагентом відповідача не являється підставою для звільнення його від відповідальності за порушення умов Контракту.

27.06.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач визнав позовні вимоги.

27.06.2019 р. від позивача та відповідача надійшли заяви (письмова згода) щодо початку розгляду справи по суті після закінчення підготовчого засідання.

В підготовче судове засідання 01.07.2019 з`явились представники позивача та відповідача; які подали спільну заяву про розгляд справи по суті після закінчення підготовчого провадження, у відповідності до ч. 6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України.

У підготовчому засіданні 01.07.2019 суд встановив, що всі завдання підготовчого провадження у справі №910/7347/19 виконані, у зв`язку з чим, з урахуванням поданих сторонами заяв від 27.06.2019 і від 01.07.2019, на підставі ч. 6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, суд протокольно ухвалив закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні надав свої усні пояснення та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 01.07.2019 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд з`ясував наступне.

25.09.2015 між MIDWAY BUSINESS LLP (МІДВЕЙ БІЗНЕС ЛЛП) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МАДІС" було укладено контракт № 213 (надалі - контракт).

Згідно п. 1.1 контракту постачальник (MIDWAY BUSINESS LLP (МІДВЕЙ БІЗНЕС ЛЛП) зобов`язується поставити та передати у власність (повне господарське відання) покупця (ТОВ "МАДІС") обладнання згідно Додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього контракту, а покупець зобов`язується оплатити обладнання та прийняти його на умовах даного контракту. Згідно п. 1.2 контракту, найменування обладнання: обладнання для виробництва зошитів. Згідно п. 1.3 контракту, кількість обладнання: дві лінії для виробництва зошитів.

Згідно п.п. 3.1, 4.1. - 4.3. контракту, ціна обладнання складає 2 150 000,00 доларів США за дві одиниці. Оплата в розмірі 50% попередньої оплати здійснюється покупцем протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання контракту. Залишок оплати в розмірі 50% здійснюється покупцем протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки обладнання. Оплата за обладнання здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника банківським переказом. Моментом оплати вважається день отримання грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

За умовами п.п. 2.1., 2.2. контракту, поставка обладнання здійснюється постачальником протягом 180 календарних днів з дня отримання коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Поставка обладнання здійснюється постачальником на умовах DAP Київ.

Як вбачається з матеріалів справи та визнається обома сторонами, у відповідності до п. 3.1 контракту строк здійснення відповідачем авансової оплати обладнання сплинув 26.10.2015, однак відповідач не здійснив авансової оплати. Згідно з п. 2.1. контракту, зобов`язання позивача щодо здійснення поставки обладнання не виникло до моменту здійснення відповідачем авансової оплати обладнання.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 179 Господарського кодексу України унормовано, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 6.3. контракту сторони погодили, що в разі несплати покупцем обладнання згідно умов цього контракту, покупець сплачує на користь постачальника неустойку у вигляді штрафу в розмірі 20 (двадцять) відсотків від вартості обладнання. Зазначений штраф має бути сплачений покупцем на користь постачальника протягом 10 (десяти) днів з моменту порушення строків оплати, визначених в п. 4.1 даного контракту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з листом від 10.11.2015, із вимогою про сплату штрафу у розмірі 20% від вартості обладнання згідно п. 6.3 контракту, у сумі 430 000,00 доларів США. Відповідач надав у відповідь лист вих. № 15/11-15-3 від 15.11.2015, яким визнав наявність порушення та свій обов`язок щодо оплати штрафу.

28.03.2016 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 01 до контракту, якою п. 6.3 контракту було викладено наступним чином: в разі несплати покупцем обладнання згідно умов цього контракту, покупець сплачує на користь постачальника неустойку у вигляді штрафу в розмірі 20 (двадцять) відсотків від вартості обладнання. Зазначений штраф має бути сплачений покупцем на користь постачальника протягом 180 (ста вісімдесяти) днів з моменту порушення строків оплати, визначених в п. 4.1 цього контракту.

Згідно п. 6.3 контракту (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 01 від 28.03.2016), строк здійснення відповідачем оплати штрафу сплинув 25.04.2016, однак відповідач не здійснив оплати штрафу.

28.04.2016 позивач направив відповідачу претензію із вимогою негайно оплатити суму штрафу.

11.05.2016 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 02 до контракту, у п. 1 якої сторони погодили, що, у зв`язку із несплатою покупцем штрафу за порушення строків здійснення авансової оплати обладнання за контрактом, строк позовної давності до вимоги про стягнення штрафу, передбаченого п. 6.3. контракту, встановлений ст. 258 Цивільного кодексу України, збільшується за домовленістю сторін на підставі ст. 259 Цивільного кодексу України та становить п`ять років.

02.03.2018 відповідач листом № 02-03/18 підтвердив обов`язок оплати штрафу та зобов`язався надати позивачу графік погашення заборгованості. При цьому, доказів виконання таких зобов`язань відповідачем до матеріалів справи надано не було.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача про порушення відповідачем встановленого контрактом № 213 строку здійснення авансової оплати обладнання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За правилами ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно зі ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача поро те, що порушення відповідачем строку сплати авансового платежу, що передбачений контрактом № 213, має наслідком застосування до нього штрафних санкцій, передбачених контрактом, а саме сплату штрафу у розмірі 20% від вартості обладнання, що становить 430 000,00 доларів США.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як визначено ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. ст. 217, 218 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Враховуючи зазначене, суд не приймає до уваги посилання відповідача у своїх заявах по суті справи на те, що несплата авансового платежу та прострочення строку сплати штрафу за контрактом № 213 обумовлені невиконанням своїх зобов`язань перед відповідачем третіми особами, як такі, що суперечать імперативним нормам чинного законодавства та не являються підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення контракту.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ст. 259 Цивільного кодексу України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи погоджене сторонами у додатковій угоді №02 від 11.05.2016 до контракту №213 збільшення строку позовної давності, що не оспорюється відповідачем, позовна давність до правовідносин, що є предметом спору, не підлягає застосуванню.

Згідно зі ст. 46 ГПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Статтею 75 ГПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно зі ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Враховуючи викладене, за результатом розгляду справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги MIDWAY BUSINESS LLP (МІДВЕЙ БІЗНЕС ЛЛП) до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАДІС" про стягнення суми штрафу за контрактом № 213 від 25.09.2015 у сумі 430 000,00 доларів США, є законними та обґрунтованими; визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права чи інтереси інших осіб; а дії представника відповідача не суперечать інтересам відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАДІС" (ідентифікаційний код 31721018, місцезнаходження: 03127, м. Київ, проспект 40-Річчя Жовтня, будинок 93, поверх 2, кімната 212А) на користь MIDWAY BUSINESS LLP (МІДВЕЙ БІЗНЕС ЛЛП) (місцезнаходження: Langdale House, 11 Marshalsea Road, London, SE1 1EN, United Kingdom/Лангдейл Хауз, 11 Маршалси Роад, Лондон, поштовий індекс SE1 1EN, Сполучене Королівство) штраф у сумі 430 000,00 доларів США (чотириста тридцять тисяч доларів США), судовий збір у розмірі 6 450,00 доларів США (шість тисяч чотириста п`ятдесят доларів США).

3. Видати наказ.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Це рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.07.2019

Суддя В.І. Мельник