РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.07.2019Справа № 910/20092/17
За позовом Фізичної особи-підприємця Раш Едуарда Віталійовича

до Фізичної особи-підприємця Пащенко Катерини Іванівни

про стягнення 305481,00 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін:

від позивача Раш Е.В., Максименко К.М.

від відповідача Пащенко К.І.

В судовому засіданні 18.07.2019 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся з позовом фізична особа-підприємець Раш Едуард Віталійович до фізичної особи-підприємця Пащенко Катерини Іванівни про стягнення грошових коштів за договором доручення №03/11 на продаж ювелірних виробів від 03.11.2014 в сумі 305481,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем Договору доручення №03/11 на продаж ювелірних виробів від 03.11.2014.

Ухвалою суду від 17.11.2017 порушено провадження у справі № 910/20092/17, розгляд останньої призначено на 07.12.2017.

07.12.2017 від відповідача надійшов відзив з додатками, в якому відповідач просив застосувати строк позовної давності, оскільки, правовідносини виникли з договору кладеного у 2012 році. Відповідач вказує, що ювелірні вироби отримані від позивача за договором від 20.02.2012 були викрадені, в зв`язку з вчиненим розбійним нападом, а тому відсутні підстави вимагати у відповідача відшкодування вартості товару.

Ухвалою суду від 07.12.2017 розгляд справи відкладено на 17.01.2018.

04.01.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив з додатками, в якій зазначено, що ювелірні вироби були передані за договором № 03/11 від 03.11.2014, проте вказана обставина не свідчить про пропуск позовної давності, оскільки, про порушення його права власності позивач дізнався 17.11.2014 (після грабежу магазину), а тому він звернувся до суду в межах строку позовної давності. Також позивач зауважує, що ним було направлено відповідачу претензію з вимогою протягом 10 днів сплатити кошти у розмірі 305481,00 грн.

16.01.2018 від відповідача надійшли письмові пояснення з додатками, в яких відповідач вказує на невідповідність первинних документів вимогам законодавства. Також відповідач вказує, що товар був повернути позивачу, а тому предмет у даній справі відсутній.

Судове засідання 17.01.2018 не відбулось, в зв`язку з перебуванням судді Усатенко І.В. на лікарняному.

15.12.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII, яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 1992, № 6, ст. 56) та викладено його у новій редакції.

За приписами п.п. 9 п. 1 Розділу ІХ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/20092/17 від 29.01.2018, у зв`язку з набранням 15.12.2017 чинності Господарського процесуального кодексу України в новій редакції, справу відповідно до ст. 247 цього Кодексу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження в судовому засіданні 26.02.2018.

Через канцелярію суду 23.02.2018 від позивача надійшло клопотання про призначення експертизи у справі та про зупинення провадження у справі на час проведення експертизи. Своє клопотання позивач обґрунтовує тим, що позивач заперечує факт отримання від відповідача товарно-матеріальних цінностей, зазначених у накладних № 1 від 26.12.2014 та від 01.12.2015 та заперечує обставину щодо підписання ним вказаних вище накладних. Для встановлення обставин щодо підписання накладних позивачем чи іншою особою необхідні спеціальні знання, в зв`язку з чим позивач просить призначити у справі почеркознавчу експертизу. На вирішення експерта поставити питання: - чи виконано підпис навпроти слова "Одержав" на накладній № 1 від 26.12.2014 та накладній від 01.12.2015 Раш Едуардом Віталійовичем чи іншою особою?; - чи виконано рукописний текст "Раш" навпроти слова "Одержав" на накладній № 1 від 26.12.2014 та накладній від 01.12.2015 Раш Едуардом Віталійовичем чи іншою особою?

В судовому засіданні 26.02.2018 представником відповідача до матеріалів справи додано оригінали накладної № 1 від 26.12.2014 та накладної від 01.12.2015.

В судовому засіданні 26.02.2018 оголошено перерву до 15.03.2018 та зобов`язано сторін надати вільні та умовно-вільні зразки підписів позивача за період з кінця 2014 року по початок 2016 року та запропоновано сторонам надати письмові пояснення щодо того, які матеріали потрібні для проведення експертизи.

В судовому засіданні 15.03.2018 позивачем подано клопотання про долучення документів, що містять вільні та умовно-вільні зразки підпису позивача для надання їх експерту для проведення експертизи.

Відповідач також просив долучити до матеріалів справи документи з наявними вільними та умовно-вільними зразками підписів позивача.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 у справі № 910/20092/17 призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі.

09.08.2018 через канцелярію суду від експерта надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи у справі № 910/20092/17 та матеріали справи № 910/20092/17.

Через канцелярію суду 01.10.2018 від позивача надійшли письмові пояснення.

05.10.2018 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення.

В судовому засіданні 11.10.2018 позивачем подано клопотання про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 11.10.2018 задоволено клопотання експерта, зупинено провадження у справі.

Через канцелярію суду 16.10.2018 від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи від 10.10.2018 № 15781/15782/18-32, обґрунтоване тим, що станом на 10.10.2018 клопотання експертів не виконано, матеріали справи не повернуто до інституту.

Ухвалою суду від 19.10.2018 поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на 05.11.2018.

Ухвалою суду від 05.11.2018 призначено у справі судову експертизу та зупинено провадження у справі.

25.04.2019 через канцелярію суду від експертної установи надійшли матеріали справи № 910/20092/17 з долученим експертним висновком.

Ухвалою суду від 10.05.2019 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 27.05.2019.

27.05.2019 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 03.06.2019.

Ухвалою суду від 03.06.2019 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 04.07.2019.

В судовому засіданні 04.07.2019 оголошено перерву до 18.07.2019

Через канцелярію суду 09.07.2019 від позивача надійшли письмові пояснення, в яких вказав, що договір є розірваним за погодженням сторін, оскільки, позивач направив відповідачу лист про розірвання договору, а відповідач надала відповідь, в якій вказала, що вважає договір припиненим, в зв`язку з його виконанням.

12.07.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких вона зазначила, що товар був повернутий позивачу за накладною № 1 від 26.12.2014, в зв`язку з чим договір був припинений 26.12.2014 і відсутній предмет спору.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні 18.07.2019 підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та інших заявах по суті спору.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах позивач та представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

03.11.2014 між Приватним підприємцем Раш Едуардом Віталійовичем (довіритель) та Приватним підприємцем Пащенко Катериною Іванівною (повірений) укладено договір доручення № 03/11 відповідно до умов якого довіритель доручає, а повірений приймає на себе повноваження і обов`язки від імені та за рахунок довірителя продавати його товари, перелік і вартість яких визначається відповідно до товарно-транспортних накладних (рахунків-фактур) і становить суму до 500000,00 грн. Повірений діє без довіреності і в підтвердження своїх повноважень пред`являє покупцям цей договір і опирається на нього. Доручення по цьому договору повірений виконує особисто (п. 1.1-1.3 договору)

Повірений зобов`язується проводити оплату за продані вироби по мірі їх реалізації на протязі 3 банківських днів з моменту реалізації. Забезпечити схоронність товарів довірителя, а також їх упаковку. Нести повну матеріальну відповідальність за них (п. 2.1.3, 2.1.5 договору).

Пунктом 2.2 договору довіритель зобов`язується передавати повіреному призначені для продажу товари; забезпечувати повіреного документами, необхідними для продажу товару.

Винагорода повіреного визначається як різниця між ціною товару, вказаною в ТТН, та ціною продажу. Винагорода повіреному сплачується шляхом утримання сум, що належать останньому із коштів, що отримані від покупців повіреним за продаж продукції довірителя. Повірений проводить розрахунок з довірителем згідно пункту 2.1.3 цього договору шляхом перерахування коштів на рахунок довірителя або готівкою (п. 3.2-3.4 договору).

До матеріалів справи долучено накладні, згідно яких ФОП Раш Е.В. передав ФОП Пащенко К.І. ювелірні вироби на загальну суму 305481,00 грн: № 1 від 03.11.2014 на суму 175978,00 грн, № 2 від 03.11.2014 на суму 129503,00 грн. Накладні підписані обома контрагентами.

З довідки Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 05.12.2015 № 07/3348, адресованої Пащенко К.І. , вбачається, що громадянка Пащенко К.І. звернулась до поліції з заявою про вчинення розбійного нападу на ювелірний кіоск у магазині "Супутник" приблизно о 13 годині 17.11.2014. За даним фактом 17.12.2014 розпочато досудове розслідування відомості про яке внесено до ЄДРДР за № 0002460. В ході досудового розслідування було встановлено, що згідно накладної № 2 від 03.11.2014 та № 1 від 03.11.2014 було викрадено ювелірні вироби, належні постачальнику Раш Е.В. на загальну суму 305481,00 грн. Довідкою від 05.01.2018 № 297 підтверджено, що матеріали кримінального провадження № 0002460 перебувають в провадженні СВ Бориспільського відділу поліції (витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань долучений).

Позивач звернувся до відповідача з листом від 12.10.2017, в якому вказав про порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань за договором № 03/11 від 03.11.2014 по забезпеченню схоронності майна Раш Е.В. В зв`язку з викраденням ювелірних виробів на загальну суму 305481,00 грн, позивачу завдано збитки у відповідному розмірі. В зв`язку з цим позивач пропонував розірвати договір доручення з продажу ювелірних виробів № 03/11 від 03.11.2014 достроково з 22.10.2017.

Також 12.10.2017 позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій вказував про передачу відповідачу за договором № 03/11 від 03.11.2014 ювелірних виробів на загальну суму 305481,00 грн, які згідно повідомлення ФОП Пащенко К.І. були викрадені в результаті розбійного нападу. Оскільки повірений несе повну матеріальну відповідальність за схоронністю отриманих від довірителя ювелірних виробів, то позивач просив протягом 10 днів сплатити 305481,00 грн вартості не збереженого майна.

Відповідач дала відповідь позивачу 24.10.2017, в якій вказувала, що оскільки, вона не була власником майна, яке було викрадено, до відшкодовувати вартість викраденого має винна особа, яка викрала ювелірні вироби. Щодо розірвання договору, відповідач зазначила, що договір припиняється його належним виконанням, а оскільки, на підставі накладних від 26.12.2014 № 1 та від 11.12.2015 № 2 вона повернула позивачу товар, а тому договірні відносини між сторонами відсутні.

До матеріалів справи долучено накладну № б/н від 01.12.2015 на суму 80884,00 грн загальною вагою 104,12 г та накладну № 1 від 26.12.2014 на 89 виробів загальною вагою 570,17 г. Вказані накладні надані відповідачем на підтвердження обставин щодо повернення отриманого за договором № 03/11 від 03.11.2014 товару за видатковими накладними № 1 та № 2 від 03.11.2014 на загальну суму 305481,00 грн.

Позивач заперечував, що він отримував від відповідача товар за накладними № 1 від 26.12.2014, № б/н від 01.12.2015, оскільки, на них відсутній його підпис, в зв`язку з чим судом було призначено судову почеркознавчу експертизу.

За результатами проведеної експертизи було надано висновок від 22.04.2019 № 25037/25038/18-32, яким встановлено, що наданий за твердженням відповідача оригінал накладної № б/н від 01.12.2015 є копією, а тому не можливо встановити автентичність напису прізвища Раш на вказаному документі. Проте експертом встановлено, що підпис від імені Раш Е.В. відсутній на обох накладних. Експерт вказав, що напис Раш на накладній № 1 від 26.12.2014 вчинений особисто Раш Едуардом Віталійовичем .

Отже експертизою дійсно встановлено, що підпис позивача на накладних № 1 від 26.12.2014, № б/н від 01.12.2015 відсутній.

Проте суд відзначає, що позивачем до матеріалів справи долучено зокрема накладну № 1 від 24.09.2012 на передачу Пащенко К.І. ювелірних виробів, на якій також відсутній його підпис, натомість міститься позначка б/п (без підпису) та напис Раш . Вказаний доказ, поданий саме позивачем, підтверджує, що Раш Е.В. при оформленні первинних документів ставив позначку б/п та писав своє прізвище, не проставляючи свого підпису.

З огляду на вищезазначене, з урахуванням результатів експертизи, суд вбачає, що відповідач передав, а позивач прийняв товар за накладною № 1 від 26.12.2014, не зважаючи на ту обставину, що підпис позивача відсутній на накладній, проте міститься рукописний напис Раш , виконаний особисто Раш Едуардом Віталійовичем і позначка б/п. Передача товару відповідачем позивачу за накладною № б/н від 01.12.2015 не підтверджена належними та допустимим доказами.

Відповідач у заявах по суті спору вказувала, що нею був у погашення заборгованості за вкрадений товар на суму 305481,00 грн (отриманий за накладними № 1 та № 2 від 03.11.2014) позивачу передані ювелірні вироби за накладними № 1 від 26.12.2014, № б/н від 01.12.2015, а тому заборгованість за договором № 03/11 від 03.11.2014 відсутня.

Однак, суд відзначає, що умовами договору № 03/11 від 03.11.2014 не передбачено можливість погашення заборгованості за не збережений товар шляхом передання довірителю іншого товару (обмін, бартер), оскільки, договором та законодавством визначено, що розрахунки за договором провадяться у грошовій формі, або шляхом повернення саме того, товару, який був отриманий повіреним в рамках договору № 03/11 від 03.11.2014.

Суд зауважує, що оскільки позивач заперечує, обставини, що за рахунок товару, переданого згідно накладної від 26.12.2014 № 1 була погашена заборгованість за не збережений товар, отриманий згідно накладних від 03.11.2014 № 1, № 2 і судом встановлено неможливість такого зарахування, відповідач не позбавлена права звернутись до суду з окремим позовом щодо повернення їй переданого за накладною від 26.12.2014 № 1 майна (чи його вартості).

Між сторонами укладений договір доручення, з якого вбачається, що він має змішану форму та містить елементи договору зберігання.

Відповідно до ст. 1000, 1001 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя.

Відповідно до ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Згідно ст. 1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: 1) відмови довірителя або повіреного від договору; 2) визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; 3) смерті довірителя або повіреного. Довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною. Якщо повірений діє як підприємець, сторона, яка відмовляється від договору, має повідомити другу сторону про відмову від договору не пізніш як за один місяць до його припинення, якщо триваліший строк не встановлений договором. У разі припинення юридичної особи, яка є комерційним представником, довіритель має право відмовитися від договору доручення без попереднього повідомлення про це повіреному.

Отже ЦК України передбачено право довірителя односторонньої відмови від договору.

Позивач направив відповідачу повідомлення про припинення договору з 22.07.2017, яке отримано відповідачем 17.10.2017. Позивачем не дотримано передбачений кодексом місячний строк, проте з відповіді відповідача вбачається, що вона не заперечувала, що договір № 03/11 від 03.11.2014 припинений.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки, договір № 03/11 від 03.11.2014 був припинений з 22.10.2017 відповідач зобов`язаний був повернути позивачу все отримане за договором.

Відповідно до ст. 936, 938 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Згідно ст. 942, 949 ЦК України Зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов`язаний піклуватися про річ, як про свою власну. Зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Зберігач зобов`язаний передати плоди та доходи, які були ним одержані від речі. Тотожність речі, яка була прийнята на зберігання, і речі, яка була повернута поклажодавцеві, може підтверджуватися свідченням свідків.

Відповідно до ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Ст. 193 ГК України передбачає, що учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів чи договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Оскільки сторонами не заперечується відсутність у відповідача переданих за накладними № 1 та № 2 від 03.11.2014 речей і неможливості їх повернення, то обґрунтованою є вимога про стягнення вартості переданих речей у розмірі 305481,00 грн.

Суд також відзначає, що вартість ювелірних виробів переданих за накладними № 1 та № 2 від 03.11.2014 сторонами не заперечується та не оспорюється.

Згідно ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З огляду на вищезазначене, суд вбачає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Сторонами не заперечувалась обставина, що вказані ювелірні вироби були передані позивачем відповідачу, однак, відповідач вказувала, що товар був отриманий нею на підставі договору доручення від 20.02.2012, укладеного між ПП Раш Едуардом Віталійовичем (довіритель) та Пащенко Катериною (повірений), а не на підставі договору № 03/11 від 03.11.2014.

Згідно п. 1.1, 2.1.2, 5.1 договору від 20.02.2012 довіритель доручає, а повірений бере на себе повноваження і обов`язки проводити від імені довірителя прийняття та оформлення замовлень від населення на виготовлення ювелірних виробів із золота, срібла за зразками, з обліком витрат, які оприділено даним договором (п. 6) та продаж зразків. Перелік і вартість ювелірних виробів, а також вартість виконання замовлень на виготовлення ювелірних виробів визначаються відповідно поданої відомості відгрузки. Повірений зобов`язаний забезпечити зберігання ювелірних виробів переданих для зразків, а також зберігання лому дорогоцінного металу, прийнятого від населення для виконання замовлень. Нести повну матеріальну відповідальність за них. Повірений несе повну матеріальну відповідальність за зберігання переданих ювелірних виробів у розмірі 100%.

Суд відзначає, що відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що ювелірні вироби на суму 305481,00 грн були отримані саме за договором від 20.02.2012, оскільки, накладні не містять посилання на договір за яким вони передаються. Однак, суд вказує, що дані обставини не впливають на суть спору, оскільки, обидва договору передбачають повну матеріальну відповідальність повіреного за не збереження матеріальних цінностей. Крім того, сторонами не передбачено строки виконання договору, а тому позовна давність, заявлена відповідачем, не може бути застосована до правовідносин, що виникли в зв`язку з викраденням ювелірних виробів, що мало місце 17.11.2014, оскільки, трирічний строк позовної давності не сплив за даною вимогою (позивач звернувся до суду 14.11.2014).

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Отже, позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення з даним позовом, а тому відсутні підстави відмовляти в позові, в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Крім того, суд відзначає, що в судових засіданнях відповідач вже не заперечувала, що товар на суму 305481,00 грн був отриманий нею саме на підставі договору № 03/11 від 03.11.2014.

Щодо посилання відповідача на відсутність її вини у втраті власності позивача, оскільки, ювелірні вироби були викрадені в зв`язку з вчиненим не встановленими особами розбійним нападом, суд зазначає, що договором № 03/11 від 03.11.2014 було передбачено повну матеріальну відповідальність відповідачу за передні їй позивачем ювелірні вироби, натомість, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що нею були вчинені всі необхідні для збереження майна дії. І саме вона як матеріально відповідальна особа, має відшкодувати позивачу вартість викрадених речей, однак не позбавлена права регресної вимоги до безпосередніх заподіювачів шкоди.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається як на підставу позовних вимог, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову у позові в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пащенко Катерини Іванівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Раш Едуарда Віталійовича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 305481 (триста п`ять тисяч чотириста вісімдесят одну) грн. 00 коп, судовий збір у розмірі 4582 (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят дві) грн. 22 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 23.07.2019

Суддя І.В.Усатенко