ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/4519/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 у справі

за позовом Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" до Міністерства оборони України про стягнення 578 133,02 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У квітні 2018 року Дочірнє підприємство Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" (далі - ДП ДК "Укрспецекспорт") звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України в якому просило стягнути з відповідача на його користь 534 685,66 грн інфляційних втрат та 43 447,36 грн - 3 % річних.

1.2. В обґрунтування своїх вимог ДП ДК "Укрспецекспорт" зазначало про те, що рішенням Господарського суду м. Києва від 20.05.2015 у справі № 910/9237/15, яке набрало законної сили 01.09.2015, стягнуто з Міністерства оборони України на його користь 3 055 546,61 грн боргу, яке відповідачем виконано лише 05.10.2015, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є підставою для стягнення з нього інфляційних втрат та 3 % річних за період з 16.04.2015 по 05.10.2015.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судами

2.1. 27.10.2014 між Міністерством оборони України (замовник) та ДП ДК "Укрспецекспорт" (постачальник) було укладено договір № 342/2/10-Д-87 про закупівлю за державні кошти, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити у 2014 році замовнику вироби за номенклатурою, у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені у Специфікації, що є невід`ємною частиною договору, а замовник - прийняти та оплатити такі вироби на умовах та у визначені договором строки.

2.2. У зв`язку з порушенням Міністерством оборони України договірних зобов`язань в частині оплати поставлених йому ДП ДК "Укрспецекспорт" виробів, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 у справі №910/9237/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 04.11.2015, стягнуто з Міністерства оборони України на користь ДП ДК "Укрспецекспорт" 3 055 546,61 грн основного боргу.

2.3. 08.06.2015 Господарським судом міста Києва видано наказ на виконання вказаного рішення № 910/9237/15.

2.4. Згідно з вимогами частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

2.5. 05.10.2015 Державною казначейського службою України на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 у справі № 910/9237/15 здійснено перерахування грошових коштів на банківський рахунок ДП ДК "Укрспецекспорт", що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" від 04.04.2018 №153-00/827 про зарахування на поточний рахунок позивача 05.10.2015 грошових кошті в сумі 3 116 657,54 грн з призначенням платежу: "стягнення згідно наказу Господарського суду міста Києва від 08.06.2015 у справі № 910/9237/15".

3. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3.1. Рішенням Господарського м. Києва від 21.06.2018 (суддя Джарти В.В.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2019 (колегія суддів: Зубець Л.П., Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.), позов задоволено частково. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ДП ДК "Укрспецекспорт" 94 347,99 грн інфляційних втрат. В іншій частині позову відмовлено.

Судові рішення в частині часткового задоволення позову про стягнення 94 347,99 грн інфляційних втрат мотивовані посиланнями на обґрунтованість заявлених вимог за період з 16.04.2015 по 04.10.2015, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не підлягає включенню в період нарахування інфляційних втрат.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення 3 % річних у сумі 43 447,36 грн, суди попередніх інстанцій виходили з того, що пунктом 7.3.3 договору про закупівлю за державні кошти № 342/2/10-Д-87, укладеного між сторонами 27.10.2014, сторонами договору на підставі пункту 2 статті 625 ЦК України та пункту 6 статті 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено інший розмір відсотків - 0 (нуль) відсотків.

4. Короткий зміст доводів і вимог касаційної скарги

4.1. У касаційній скарзі Міністерство оборони України, посилається на порушення судами попередніх інстанцій вимог частини 4 статті 48 Бюджетного кодексу України та зазначає, що судами не враховано, що заборгованість у сумі 3 055 546,61 грн не є бюджетною, тому сплата нарахованих на цю суму боргу інфляційних втрат за договором, укладеним у 2014 році за рахунок видатків, виділених Міністерству оборони України у 2018 році неможлива, в зв`язку з чим просить скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове рішення про відмову в позові.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу ДП ДК "Укрспецекспорт" просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та зазначає, що господарські суди повно і всебічно з`ясували всі обставини справи і надали їм належну правову оцінку.

6. Позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

6.1. Відповідно до частин 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.2. Положеннями статті 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

6.3. Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України врегульовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

6.4. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

6.5. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

6.6. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

6.7. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

6.8. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду розглядаючи справу № 905/600/18, правовідносини у якій є подібними з даними правовідносинами, у постанові від 05.07.2019 навела свої висновки про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

6.9. Враховуючи викладене, встановивши порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині вчасної оплати отриманих за договором № 342/2/10-Д-87 виробів та їх оплату лише 05.10.2015, а також урахувавши положення наведених вище вимог законодавства України, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про часткове задоволення вимог про стягнення інфляційних втрат за період з 16.04.2015 по 04.10.2015 у сумі 94 347,99 грн.

6.10. Водночас судами встановлено, що пунктом 7.3.3 договору № 342/2/10-Д-87 сторонами передбачено, що відповідно до пункту 2 статті 625 ЦК України та пункту 6 статті 231 ГК України сторони встановили інший розмір відсотків - 0 (нуль) відсотків.

6.11. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, як це передбачено приписами частини 1 статті 627 ЦК України.

6.12. Таким чином, оскільки сторонами договору № 342/2/10-Д-87 встановлено інший розмір процентів, ніж передбачено положеннями частини 2 статті 625 ЦК України, урахувавши передбачену зазначеними вище нормами свободу договору, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про відмову у задоволенні вимог про стягнення 3 % річних за порушення відповідачем грошового зобов`язання.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

7.1. Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржувані постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідають.

7.2. Згідно із статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

7.3. Твердження скаржника про те, що заборгованість у сумі 3 055 546,61 грн не є бюджетною, тому сплата нарахованих на цю суму боргу інфляційних втрат за договором, укладеним у 2014 році за рахунок видатків, виділених Міністерству оборони України у 2018 році неможлива, не свідчать про порушення судами попередніх інстанцій вимог частини 4 статті 48 Бюджетного кодексу України та не звільняють відповідача від виконання грошових зобов`язань, тому відхиляються колегією суддів як безпідставні.

7.4. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, оскільки фундаментальних порушень не встановлено, оскаржувані рішення та постанову у справі прийнято із додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

8. Розподіл судових витрат

8.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міністерства оборони України без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 у справі у справі № 910/4519/18 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Є. Краснов

Суддя Г. Мачульський

Суддя І. Кушнір