СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2019 р. Справа № 905/684/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі судового засідання Беккер Т.М.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (вх.№1915Д/1-43) на рішення господарського суду Донецької області від 27.05.2019 (суддя Г.В. Левшина, повне рішення складено 27.05.2019) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Дніпро,

до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області, м. Торецьк, Донецька область,

про стягнення інфляційних втрат та 3% річних в сумі 22 017,08 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (далі - ПАТ "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії ПАТ "Укртелеком") звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області, в якому просило стягнути з останнього на свою користь 17 219,92 грн. інфляційних втрат та 4 997,16 грн. 3% річних.

В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №11 від 22.01.2015 на відшкодування витрат підприємства за надані послуги зв`язку для населення в частині пільг за період з січня по грудень 2015 року. В якості правових підстав посилається на умови вказаного договору; положення ст.ст. 509, 526, 530, 612, 625 ЦК України; 193 ГК України; постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.05.2017 у справі №905/132/17.

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.05.2019 у справі №905/684/19 позов задоволено повністю.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 27.05.2019 у справі №905/684/19 скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Судові витрати просить покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає про відсутність бюджетного фінансування на відшкодування витрат із надання послуги зв`язку на пільгових умовах.

Системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями 21.06.2019 для розгляду даної справи визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 27.05.2019 у справі №905/684/19 та призначено її до розгляду на 16.07.2019.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак, наданими їм процесуальними правами не скористались та в судове засідання не з`явились.

Відповідач надіслав суду клопотання про розгляд справи без участі його представника (вх.№6403 від 09.07.2019).

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю представників сторвн.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду Донецької області від 27.03.2017 у справі №905/132/17 відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро про стягнення з Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради, м.Торецьк, Донецька область 104286,08 грн. заборгованості на відшкодування витрат підприємства за надані протягом 2015 року послуги зв`язку для населення в частині пільг.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.05.2017 у справі №905/132/17 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро на рішення господарського суду Донецької області від 27.03.2017 у справі №905/132/17 задоволено, рішення господарського суду Донецької області від 27.03.2017 у справі №905/132/17 скасовано.

Одночасно, постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.05.2017 у справі №905/132/17 прийнято нове рішення у справі №905/132/17, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро задоволені в повному обсязі:

- стягнуто з Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" заборгованість в сумі 104286,08 грн. та судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1564,20 грн.;

- стягнуто з Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1720,72 грн.

19.09.2018 господарським судом на виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 15.05.2017 у справі №905/132/17 видано відповідні накази.

Як встановлено рішенням та постановою господарських судів, 22.10.2015 між Департаментом соціального захисту населення Дзержинської міської ради (Головний розпорядник коштів) та Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (Виконавець) був укладений договір №11 на відшкодування витрат підприємства за надані послуги зв`язку для населення в частині пільг, предметом відповідно до п.1.1 якого є відшкодування витрат за рахунок субвенцій з державного бюджету за надані пільгові послуги громадянам, які мають таке право згідно з п.5 ст.51 та ст.102 Бюджетного кодексу України, на підставі отриманих розрахунків від підприємства.

Строк дії означеного договору, відповідно до п.4.2 договору, становить до 31.12.2015 Сторони також домовились, що умови даного договору застосовуються до відносин між ними, які виникли згідно з 01.01.2015 (п.5.2 договору).

В розділі 3 укладеного договору було встановлено обов`язки сторін, зокрема:

головний розпорядник коштів зобов`язаний:

- здійснювати персоніфікований облік отримувачів за видами пільг згідно з діючим законодавством;

- до останнього дня місяця провести перевірку інформації по наданих Виконавцем документах та зареєструвати інформацію в управлінні Державної казначейської служби;

- до 4 числа підписати двосторонні акти звіряння кредиторської заборгованості за надані Виконавцем послуги на суму, зареєстровану в управлінні Державної казначейської служби;

- у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків, суми, яка підлягає відшкодуванню, розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не здійснювати розрахунки, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення інформації;

- своєчасно, згідно з п.2.2 договору, проводити розрахунки за фактично надані послуги, по мірі надходження коштів.

В свою чергу, виконавець зобов`язаний:

- здійснювати облік пільгової категорії громадян, які користуються послугами зв`язку;

- надати послуги пільговій категорії населення за рахунок власних коштів згідно із затвердженими діючим законодавством тарифами, з наступним відшкодування з державного бюджету;

- після проведення розрахунків з департаментом соціального захисту населення, здійснювати облік прийнятої до розрахунку суми по кожному пільговику;

- щомісячно по 25 число (у грудні - по 20 число) в електронному вигляді та на паперових носіях надавати списки осіб пільгової категорії громадян, які користуються даним видом послуг;

- щомісячно, до 3 числа місяця, наступного за звітним, надати акти звіряння кредиторської заборгованості за надані послуги.

Згідно з п.2.1 договору відшкодування витрат за надані послуги здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень на відповідний рік.

Окрім того, відповідно до п.2.2. договору, відшкодування Головним розпорядником коштів фактично наданих послуг проводиться по мірі надходження коштів з державного бюджету, які перераховуються на поточні рахунки виконавця протягом 5-ти банківських днів з дня їх надходження.

Відповідно до встановлених рішенням та постановою обставин справи, на виконання умов укладеного договору, позивачем з січня по грудень 2015р. було надано Департаменту соціального захисту населення Дзержинської міської ради послуги зв`язку (користування телефонами) пільговим категоріям населення, що підтверджується підписаними з обох сторін актами звіряння заборгованості на загальну суму 104286,08 грн. З урахуванням заборгованості за попередні періоди, Департамент соціального захисту населення Дзержинської міської ради мав перерахувати позивачеві суму у розмірі 146372,96 грн., проте останній перерахував лише 42086,88грн.

Як зазначено у рішенні суду, з огляду на несплачену Департаментом соціального захисту населення Дзержинської міської ради заборгованість в розмірі 104286,08 грн. за договором №11 від 22.01.2015 на відшкодування витрат підприємства за надані послуги зв`язку для населення в частині пільг за період з січня по грудень 2015р., позивач звернувся з відповідними позовними вимогами до суду.

Згідно з висновками суду у справі №905/132/17, викладеними у постанові апеляційної інстанції, Департамент соціального захисту населення Дзержинської міської ради не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов`язку за договором №11 від 22.01.2015 на відшкодування витрат підприємства за надані послуги зв`язку для населення в частині пільг за період з січня по грудень 2015р. в загальній сумі 104286,08 грн., вказана заборгованість була зареєстрована в Державній казначейській службі та була запланована на 2015р.

Виходячи зі змісту постанови 15.05.2017 №905/132/17, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів за надані послуг в сумі 104286,08 грн. Департамент соціального захисту населення Дзержинської міської ради не виконав, внаслідок чого вищевказаною постановою Донецького апеляційного господарського суду прийняте нове рішення по справі №905/132/17, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро до Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради, м.Торецьк Донецької області задоволено в повному обсязі, стягнуто з Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" заборгованість в сумі 104286,08 грн. та судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1564,20 грн.

Отже, судове рішення по справі №905/132/17 набрало законної сили 15.05.2017.

Відповідно до розпорядження керівника військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області №3р від 31.08.17р. "Про внесення змін до положень самостійних структурних підрозділів міської ради, центрів" Департамент соціального захисту населення Торецької міської ради () перейменовано у Департамент соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області ().

В подальшому, у зв`язку зі змінами в структурі Департаменту соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області, відповідно до розпорядження керівника військо-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецька область від 31.08.2017р. №2р "Про затвердження структури і чисельності військо-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецька область та самостійних підрозділів військо-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецька область" (зі змінами) Департамент соціального захисту населення військо-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецька область, з 06.11.2017р. перейменовано в Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань по ідентифікаційному коду 26000411, внесено запис про зміну повного найменування, зміну скороченого найменування, з якого вбачається зміна найменування Департаменту соціального захисту населення військо-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області на Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області.

Відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ст.129 Конституції України, ст.18 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому виконанню на всій території України.

Згідно приписів ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.05.2017 по справі №905/132/17 встановлений факт виникнення між сторонами зобов`язальних відносин на підставі відповідного договору, встановлено наявність у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 104286,08 грн. та порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання, тому ці факти не повинні доводитися знову у відповідності з ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, вказаною постановою було надано правову оцінку твердженням Департаменту соціального захисту населення Дзержинської міської ради щодо відсутності бюджетного фінансування на відшкодування витрат із надання послуги зв`язку на пільгових умовах.

Зокрема, положеннями п.3 ст.63 Закону України "Про телекомунікації" та п.63 Правил №295 передбачено, що споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій (яким є Позивач) відповідно до законодавства України, що також узгоджується зі ст.19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

В свою чергу, в п.63 Правил №295 передбачено, що встановлені законами пільги з оплати послуг зв`язку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред`явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

При цьому, п.2 Порядку №256, яким було визначено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з Державного бюджету, встановлює, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів (Департамент соціального захисту населення Торецької міської ради, в розумінні п.3 означеного Порядку) здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Таким чином, жодним з означених нормативно-правових актів не передбачено обмежень з надання пільгових послуг в разі відсутності відповідного фінансування, так само як і право на компенсування витрат за надані послуги зв`язку (як у даному випадку) виникає безпосередньо на підставі закону та не залежить від здійснення такого фінансування.

Окрім того, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань в світлі правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішеннях по справам "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. та "Бакалов проти України" від 30.11.2004р., що також узгоджується з позицією викладеною в постановах Верховного Суду України по справі №11/446 від 15.05.2012р., справі №3-28гс12 від 15.05.2012р., а також постановою №905/2358/16 від 22.03.2017р., копія якої була в додатках до апеляційної скарги.

При цьому, ч.6 ст.48 Бюджетного кодексу України визначає, що зобов`язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державної казначейської служби України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. При цьому, як було зазначено апеляційним судом, і послуги населенню, і витрати позивача з їх надання надавалися та мали бути здійснені відповідно у 2015р. Відтак, подальше не закріплення субвенцій на фінансування надання пільг у Державному бюджеті України на 2016р. не впливає на факт виникнення відповідної заборгованості перед позивачем і не може позбавляти його права на набуття відповідних грошових коштів, що охоплюється гарантією мирного володіння своїм майном за ст.1 Першого протоколу ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950р., покладаючи його у залежність від подальших дій законодавця - адже юридична підстава для існування означеного права (виконані умови договору в контексті наведених приписів Бюджетного кодексу України) наразі не скасована.

Таким чином, враховуючи, що судом було встановлено безпідставність таких посилань та відхилено їх, аналогічні доводи відповідача щодо тих же обставин, суд у даній справі до уваги також не приймає.

За змістом ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з наявним в матеріалах справи листом Державної казначейської служби від 21.12.2018р. №01-07/658, на виконання наказу господарського суду Донецької області від 19.09.2018р. №905/132/17, з рахунків Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області здійснено безспірне списання грошових коштів в сумі 104286,08 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення за період з червня 2017р. по листопад 2017р. інфляцію в сумі 17219,92 грн. та три проценти річних в сумі 4997,16 грн. за період з 16.05.2017р. по 19.12.2018р.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд зазначив, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення. Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних та річних.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом встановлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання, до повного виконання грошового зобов`язання.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Така правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №921/412/17-г/17.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. За загальним правилом, судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Пунктом 5.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 №14 передбачено, що кредитор вправі вимагати, у тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Таким чином, обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для застосування до відповідача правових наслідків прострочення виконання зобов`язання, встановлених законом, у цьому випадку 3 % річних та інфляційних.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта про відсутність його вини у тому, що у 2015 році утворилася сума заборгованості у розмірі 104286,08 грн., оскільки як вірно зазначено місцевим господарським судом, відповідно до частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.3018 у справі №910/24266/16, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції і 3% річних є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що інфляційні нарахування і 3% річних на суму боргу, сплату яких передбачено статтею 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають засобом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів по їх сплаті та в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

А в силу статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів і вимог.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду Донецької області від 27.05.2019 у справі №905/684/19 слід залишити без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 27.05.2019 у справі №905/684/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено 18.07.2019.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.С. Хачатрян