ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"21" лютого 2019 р. Справа № 903/522/17

Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Войціховського В.А., суддів Якушевої І.О., Костюк С.В., за участі секретаря судового засідання Сердюкової А.О.

та за присутності представників сторін:

від позивача: Гітун Н.І.-заступник голови правління ПрАТ "ВОПАС" (довіреність №24 від 08.01.2019р.); Черьомуха О.В.-в.о. заступника голови правління ПрАТ "ВОПАС" (довіреність №24 від 08.01.2019р.)

від відповідача 1: Лабінська Л.О.-головний спеціаліст, юрист відділу судового представництва юридичного департаменту Луцької міської ради (довіреність №1.1-8/1828 від 21.03.2018р.)

від відповідача 2: Семенюта І.М.- головний спеціаліст відділу представництва в судах та інших органах юридичного управління ГУ Держгеокадастру у Волинській області (довіреність №0-3-0.6-40/62-19 від 01.02.2019р.)

від третьої особи: Кучма В.Ю.-представник, адвокат (довіреність від 22.01.2018р., Свідоцтво ВЛ №778 від 04.10.2013р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні господарського суду Волинської області за правилами, встановленими ГПК України для розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, заяву ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій", м. Луцьк

до відповідачів:

1) Луцької міської ради, м. Луцьк

2) Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, м. Луцьк

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - фізична особа-підприємець Герун Юрій Євгенійович, с. Зміїнець Луцького району

про визнання недійсним договору оренди землі від 10.02.2005р. та скасування запису №289 в книзі записів державної реєстрації договорів

встановив: 14.01.2019р. Приватне акціонерне товариство "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" звернулось до господарського суду Волинської області із заявою від 09.01.2019р. про перегляд рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р., яким в позові ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" до Луцької міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ФОП Герун Ю.Є. про визнання недійсним договору оренди землі від 10.02.2005р. та скасування запису №289 в книзі записів державної реєстрації договорів, було відмовлено, за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви заявник вказує на те, що постановою Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі №903/523/17 за позовом ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" до Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Данильчука Анатолія Вікторовича та Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Фізична особа-підприємець Герун Ю.Є., Луцька міська рада про визнання недійсною державної реєстрації земельних ділянок, скасування записів про державну реєстрацію земельних ділянок, поновлення записів про земельну ділянку, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. та рішення Господарського суду Волинської області від 14.12.2017р. в частині позовних вимог до відповідача-2 скасовано, а справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За твердженнями заявника, постанова Верховного Суду від 11.12.2018р. у справі №903/523/17, якою скасовано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. та рішення Господарського суду Волинської області від 14.12.2017р. в частині позовних вимог до відповідача-2 та направлено справу на новий розгляд в цій частині, є тією нововиявленою обставиною, у відповідності до якої підлягає перегляду та скасуванню судове рішення від 04.12.2017 року у справі №903/522/17, оскільки залишаючи без змін рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. у справі №903/522/18, Рівненський апеляційний господарський суд в постанові від 05.03.2018р. здійснив посилання на факти, встановлені в постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. у справі №903/523/18, яка в подальшому і була скасована Верховним Судом.

Згідно Розпорядження в.о. керівника апарату господарського суду Волинської області від 14.01.2019р. №01-4/3, враховуючи тимчасову непрацездатність головуючої судді Слободян О.Г., було призначено автоматичний розподіл для визначення головуючого судді в колегії суддів для розгляду заяви ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про перегляд рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. за нововиявленими обставинами.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2019р. заяву ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про перегляд рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. за нововиявленими обставинами розподілено судді Войціховському В.А. (головуючий суддя у колегії суддів).

Ухвалою суду від 21.01.2019р. було прийнято заяву ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами, встановленими ГПК України для розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження; розгляд заяви ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про перегляд рішення за нововиявленими обставинами призначено в судовому засіданні на 06.02.2019р.; запропоновано сторонам та третій особі вчинити певні дії та надати суду відповідні матеріали.

28.01.2019р. на електронну адресу суду від ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" надійшла заява від 28.01.2019р. про відвід суддів-учасників колегії Дем`як В.М. та Костюк С.В. від перегляду за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. у справі №903/522/17.

Ухвалою суду від 06.02.2019р. заяву ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про відвід суддів-учасників колегії Дем`як В.М. та Костюк С.В. у справі № 903/522/17 визнано необґрунтованою, зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід суддів-учасників колегії Дем`як В.М. та Костюк С.В. суддею, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, заяву ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про відвід суддів-учасників колегії Дем`як В.М. та Костюк С.В. від розгляду справи передано для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2019р. розгляд заяви про відвід суддів розподілено судді Слободян О.Г.

Ухвалою суду від 07.02.2019р. (суддя Слободян О.Г.) було відмовлено у задоволенні заяви ПрАТ "ВОПАС" про відвід суддів-учасників колегії Дем`як В.М. та Костюк С.В. від розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. у справі № 903/522/17.

Відповідно до відомостей, що містяться в табелі обліку робочого часу програмного комплексу "Діловодство спеціалізованого суду", суддя Дем`як Валентина Миколаївна у період з 11.02.2019р. по 15.02.2019р. перебуває у відрядженні, а у період з 18.02.2019р. по 03.03.2019р. перебуватиме у відпустці.

11 лютого 2019 року суддя господарського суду Волинської області Войціховський В.А. звернувся до керівника апарату господарського суду Волинської області із службовою запискою згідно котрої, у зв`язку з перебуванням судді Дем`як В.М. у відрядженні та у відпустці, з огляду на встановленні ГПК України строки розгляду заяв про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, просив здійснити автоматичний перерозподіл складу колегії суддів, у зв`язку з необхідністю проведення процесуальних дій по справі.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2019р. замінено суддю-члена колегії Дем`як В.М. на суддю Якушеву І.О.

Ухвалою суду від 11.02.2019р. було поновлено провадження у справі, розгляд заяви ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про перегляд рішення за нововиявленими обставинами постановлено здійснювати в колегіальному складі господарського суду в складі головуючого судді Войціховського В.А., суддів Костюк С.В., Якушевої І.О., розгляд заяви ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про перегляд рішення за нововиявленими обставинами призначено в судовому засіданні на 21.02.2019р.

Присутні в судовому засіданні 21.02.2019р. представники заявника підтримали заяву про перегляд рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. у справі №903/522/17 за нововиявленими обставинами та просили суд задовольнити останню з підстав, викладених у цій заяві та письмових поясненнях від 05.02.2019р.

Присутня в судовому засіданні 21.02.2019р. представник відповідача 1 Луцької міської ради заперечила стосовно заяви ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про перегляд рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. у справі №903/522/17 за нововиявленими обставинами з підстав, викладених Луцькою міською радою у відзиві від 30.01.2019р. на заяву.

При цьому, засвідчила, що обставини викладені позивачем у заяві про перегляд рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. у справі №903/522/17 за нововиявленими обставинами були відомі позивачу і суду, а позивач, на думку відповідача 1, в даному випадку намагається здійснити власну переоцінку фактичних обставин у справі.

Вказала, що заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у справі №903/522/17 обґрунтовано постановою Верховного Суду від 11.12.2018р. у справі № 903/523/17. Однак, дана постанова не встановлює, не змінює жодних фактичних даних, нею не скасовано жодного судового рішення, яке було підставою для перегляду справи № 903/522/17.

Вищезазначена постанова Верховного Суду жодним чином не стосується справи, котра переглядається, тому що її предметом було оскарження законності поділу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на дві: площею 472 кв.м. з кадастровим номером НОМЕР_1 та площею 25 753 кв.м. з кадастровим номером НОМЕР_2 на виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 28.11.2012р.

Постановою Верховного Суду від 11.12.2018р. було скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій та повернуто справу на новий розгляд до суду першої інстанції, з метою з`ясування чи ПрАТ "ВОПАС" звертався до Луцької міської ради з приводу поновлення договору оренди від 10.02.2005р. № 289 в порядку, визначеному статтею 33 ЗУ "Про оренду землі", чи укладалася додаткова угода до даного договору, чи висловлювалися заперечення міською радою з приводу поновлення такого договору.

Зазначені обставини на даний час не є встановлені касаційним судом та в разі встановлення судами інших інстанцій, не можуть впливати на рішення суду у справі №903/522/17, оскільки встановлення обставин стосовно продовження чи припинення договору оренди земельної ділянки від 10.02.2005р. виключає його недійсність. В свою чергу, позивач не обґрунтовував предмету і підстав позову про недійсність договору оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 10.02.2005р. № 289 доводами щодо продовження та припинення договору, тому суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги та підстави позову.

Присутня в засіданні суду 21.02.2019р. представник відповідача 2- Головного управління Держгеокадастру у Волинській області заперечила стосовно заяви ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про перегляд рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. у справі №903/522/17 за нововиявленими обставинами з підстав, викладених Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області у відзиві (поясненнях) від 30.01.2019р. на заяву.

При цьому засвідчила, що Волинською регіональною філією ДП "Центр ДЗК" 10.02.2005р. за №289 був зареєстрований договір оренди земельної ділянки, який укладений між ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" та Луцькою міською радою 10.02.2015р. №289.

Оспорюваний договір припинив свою дію внаслідок його виконання та закінчення строку дії договору. Визнання договору оренди землі від 10.02.2005р. недійсним, на думку відповідача 2, є неможливим, оскільки договір оренди може бути визнано недійсним лише на майбутнє, а договір припинив свою дію 10.02.2015р.

В судовому засіданні 21.02.2019р. представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ФОП Геруна Юрія Євгенійовича заперечив стосовно заяви ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про перегляд рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. у справі №903/522/17 за нововиявленими обставинами з огляду на відсутність, на його переконання, правових підстав для перегляду рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. у справі №903/522/17 за нововиявленими обставинами.

Розглянувши матеріали заяви, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін та третьої особи господарський суд, оцінюючи подані сторонами та третьою особою докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку про відмову в задоволенні заяви про перегляд рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. у справі №903/522/17 за нововиявленими обставинами та залишення даного рішення в силі.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

Рішенням господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. у справі №903/522/17, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.03.2018р., було відмовлено в позові Приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" до Луцької міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - фізична особа-підприємець Герун Юрій ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі від 10.02.2005р. та скасування запису №289 в книзі записів державної реєстрації договорів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що визнання договору оренди недійсним є неможливим, оскільки предмет спору припинив існування. Зокрема, господарським судом Волинської області на підставі ст. 35 ГПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення у справі) взято до уваги обставини припинення договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 220650030, що передавалась для обслуговування автостанції по АДРЕСА_1 , в частині 472 кв.м. на користь підприємця ОСОБА_2 , на яких розміщене належне йому нерухоме майно, встановлені судами у справі № 903/182/17.

Крім того, судом встановлено факт користування позивачем даною земельною ділянкою на умовах оренди. Зазначено, що позивачем не доведено порушення його прав як постійного землекористувача згідно договору оренди земельної ділянки від 10.02.2005р. за №289 з тих підстав, що державний акт на право постійного користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 не видавався ні ВАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799" на час укладення оспорюваного договору оренди для обслуговування автостанції, ні ПрАТ "ВОПАС" на момент припинення дії такого договору.

Переглядаючи вказане рішення у даній справі, апеляційний суд засвідчив, що постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.10.2017р. у справі №903/178/17 за позовом ПрАТ "ВОПАС" до Луцької міської ради за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача- підприємець ОСОБА_3 Ю ОСОБА_4 та підприємець ОСОБА_5 , про визнання договору оренди поновленим, встановлено, що як вбачається з Книги № 3 реєстрації договорів оренди землі юридичних та фізичних осіб на території Луцької міської ради Волинської області (з реєстраційного номера 103-334) за 2003 - 2005рр., договір для обслуговування автостанції з кадастровим номером земельної ділянки НОМЕР_3 зареєстрований у державному реєстрі 10.02.2005р., реєстраційний номер 289, у той час як ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" просило визнати поновленим договір оренди землі від 15.02.2005р., отже суд встановивши факт відсутності державної реєстрації договору від 15.02.2005р. відмовив у поновленні договору оренди від 15.02.2005р.

До аналогічних висновків, за наслідками огляду оригіналів договорів оренди від 10.02.2005р., від 15.02.2005р. та оригіналу Книги реєстрації, про реєстрацію в державному реєстрі саме договору від 10.02.2005р. за реєстраційним номером 289, дійшов і Рівненський апеляційний господарський суду в постанові від 24.10.2017 року у справі №903/182/17 за позовом ПАТ "Вопас" до Луцької міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача- Головне управління Держгеокадастру у Волинській області , підприємець ОСОБА_2 та підприємець ОСОБА_5 , про повернення земельної ділянки.

Крім того, факт державної реєстрації договору оренди від 10.02.2005р. також підтверджено у постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 року у справі № 903/523/17 за позовом ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" до Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Данильчука А.В., Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: фізичної особи - підприємця Геруна Ю ОСОБА_6 ., Луцької міської ради про визнання недійсною державної реєстрації земельних ділянок, скасування записів про державну реєстрацію земельних ділянок, поновлення записів про земельну ділянку.

Враховуючи вищевказані висновки у судових постановах, апеляційний суд засвідчив, що обставини державної реєстрації договору оренди від 10.02.2005року № 289 є встановленими, а тому не повинні доказуватися в даній справі.

При цьому, апеляційний суд зазначив, що примірник договору, який знаходиться у позивача та датований 15.02.2005р. і примірник договору, що є у Луцькій міській раді та управлінні Держгеокадастру у Волинській області, не відрізняються істотними умовами. В усіх трьох примірниках зазначено один і той же об`єкт (площа земельної ділянки, її кадастровий номер, адреса), однакову орендну плату із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, строк дії договору оренди тощо. Запис у книзі записів державної реєстрації від 10.02.2005р. також містить №289, такі ж самі відомості про сторін.

З огляду на вищевказане, суд апеляційної інстанції констатував, що спірний договір містить ваду, а саме вказаний в примірнику договору номер його державної реєстрації № 278 не відповідає реєстраційному номеру договору, вказаному в Книзі записів державної реєстрації (№ 289). Разом з тим, враховуючи однаковий зміст умов правочину (від 15.02.2005р. та від 10.02.2005р.), суд прийшов до висновку, що дана вада не є особливістю форми правочину, а тому при наявності всіх істотних умов, які визначені законодавством для даного виду договорів, помилкове зазначення реєстраційного номеру у тексті договору, не може слугувати підставою для визнання його недійсним. Факт наявності двох примірників договорів з різними датами та однаковим змістом, не спростовує обставини укладення такого договору.

Суд також зазначив, що станом на час укладення договору оренди діяла ч. 2 ст. 125 Земельного Кодексу України, яка визначала, що право на земельну ділянку виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Ст. 18 ЗУ "Про оренду землі" (в редакції за станом на лютий 2005 року) визначено, що договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

А тому твердження позивача, що між ним та міською радою правовідносини оренди регулювалися договором від 15.02.2005р., в той час, коли датою реєстрації договору визначено 10.02.2005р., суд вважав неспроможним, оскільки реєстрація не могла передувати укладенню договору.

В той же час, апеляційний господарський суд засвідчив, що доказом наявності орендних правовідносин між сторонами, як правильно визначив суд першої інстанції, є виконання позивачем обов`язків щодо сплати орендної плати та вчинення інших дій, які виникають з правовідносин оренди. При цьому суд критично оцінив твердження заявника, що оплата проводилася за правочином від 15.02.2005р., оскільки дана угода не набрала чинності за відсутності доказів її реєстрації (що встановлено рішенням у справі № 903/178/17 ).

Матеріалами справи спростовуються твердження позивача щодо відсутності рішення органу місцевого самоврядування на передання земельної ділянки в оренду, оскільки копія такого рішення міститься в матеріалах справи, а саме 28 грудня 2004 року за № 21/15.3 Луцькою міською радою прийнято рішення "Про надання земельної ділянки на умовах оренди ВАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799" для обслуговування автостанції на вул. Конякіна, 39" та зобов`язано ВАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799" в місячний термін укласти з міською радою договір оренди земельної ділянки, зареєструвати земельну ділянку та права на неї у Центрі державного земельного кадастру.

Також, на переконання апеляційного суду, не заслуговували на увагу твердження позивача щодо відсутності проекту відведення земельної ділянки, оскільки проект відведення земельної ділянки, що міститься в справі виготовлявся для акта на право постійного користування земельною ділянкою, у зв`язку з наступним. У відповідності до п. 2 Порядку розроблення проектів земеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою КМУ від 26.05.2004р. № 677 (що діяв на час спірних правовідносин), який визначає механізм розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, проект відведення земельної ділянки розробляється у разі: зміни цільового призначення земельної ділянки відповідно до закону; надання, передачі земельної ділянки, вилучення (викупу), відчуження земельної ділянки (її частини), межі якої не встановлено в натурі (на місцевості). Отже, однією з підстав для виготовлення проекту відведення є рішення про надання земельної ділянки у власність, постійне користування , оренду. Проект, долучений до матеріалів справи, виготовлявся для обслуговування автобусної станції у м. Луцьку, вул. Конякіна, 39, що і є метою оренди земельної ділянки, визначеною в договорі, а тому аргументи сторони щодо відсутності проекту відведення при укладенні договору не є беззаперечними. Крім того, об`єктом цивільних прав може бути виключно сформована земельна ділянка. Ст. 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні її площі, меж та внесення інформації про неї до ДЗК. З умов договору вбачається, що даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3 (який є однаковий у всіх примірниках договору), що свідчить про визначення її меж, яке було б неможливим без проекту відведення.

При цьому, апеляційний суд також взяв до уваги висновок суду, а не встановлений факт, викладений у постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. у справі № 903/523/17 щодо чинності спірного договору оренди. Зокрема, суд, керуючись положеннями статті 33 Закону України "Про оренду землі", зазначив, що матеріали справи не містять заперечення Луцької міської ради щодо поновлення даного договору, позивач до цього часу користується земельною ділянкою 2,6225 га та сплачує орендну плату, отже чинним з моменту укладення та до цього часу слід вважати договір від 10.02.2005р. і відповідно позивач не втратив право оренди.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не погодився із висновком суду в частині відмови у позові з підстави припинення дії договору від 10.02.2005р. № 289 і зазначив, що визнання недійсним договору оренди визначає його недійсність з моменту укладення, та припиняє такі правовідносини на майбутнє, а тому висновок суду, що оспорюваний договір оренди може бути визнано недійсним лише на майбутнє, а оскільки договір припинено 10.02.2015р. і його не існувало на момент пред`явлення позову до суду, а тому в позові слід відмовити, є помилковим.

Також суд апеляційної інстанції вважав, що висновок щодо припинення договору від 10.02.2005р. здійснено судом першої інстанції без належного дослідження доказів такого припинення, зокрема судом не досліджувалися чи вчинялися дії сторонами договору після 10.02.2015р. в порядку ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Водночас апеляційний господарський суд вказав, що дані обставини не входять до предмету дослідження у даній справі (щодо визнання недійсним правочину з підстав, визначених позивачем).

Згідно ст. 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 17 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.

Істотними є обставини, вплив яких на суть справи та винесене рішення може потягнути за собою скасування рішення суду та винесення іншого рішення, тобто, мають бути такими, що ставлять під сумнів або спростовують висновки суду, покладені в основу прийнятого судового рішення.

Саме істотність для справи є однією із визначальних ознак обставин, що можуть бути визнані нововиявленими у справі.

Слід зазначити, що законом не передбачено здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами у повному обсязі. Отже, господарський суд переглядає судове рішення за нововиявленими обставинами лише в тих межах, в яких ці обставини впливають на суть рішення.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - Суд) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання (див. пп. 27 - 28 рішення від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії" №69529/01 та п. 46 рішення від 06.12.2005 у справі "Попов проти Молдови" № 2). Однак, при цьому Суд наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст.6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (див. рішення Суду у справі "Брумареску проти Румунії" від 28.10.1999). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (див. п.п. 51 - 52 рішення Суду у справі "Рябих проти Росії" від 24.06.2003; ухвала Суду щодо прийнятності заяви № 62608/00 "Агротехсервіс проти України"; п.п. 42-44 рішення Суду у справі "Желтяков проти України" від 09.06.2011).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (див. пп. 27 - 34 рішення Суду у справі "Праведная проти Росії" від 18.11.2004).

Як вже було зазначено судом, в даному випадку в обґрунтування заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами заявник вказує на те, що постановою Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі №903/523/17 за позовом ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" до Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Данильчука Анатолія Вікторовича та Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Фізична особа-підприємець Герун Ю.Є., Луцька міська рада про визнання недійсною державної реєстрації земельних ділянок, скасування записів про державну реєстрацію земельних ділянок, поновлення записів про земельну ділянку, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. та рішення Господарського суду Волинської області від 14.12.2017р. в частині позовних вимог до відповідача-2 скасовано, а справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За твердженнями заявника постанова Верховного Суду від 11.12.2018р. у справі №903/523/17, якою скасовано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. та рішення Господарського суду Волинської області від 14.12.2017р. в частині позовних вимог до відповідача-2 та направлено справу на новий розгляд в цій частині, є тією нововиявленою обставиною, у відповідності до якої підлягає перегляду судове рішення від 04.12.2017 року у справі №903/522/17, оскільки залишаючи без змін рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. у справі №903/522/18, Рівненський апеляційний господарський суд в постанові від 05.03.2018р. здійснив посилання на факти, засвідчені в постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. у справі №903/523/18, яка в подальшому і була скасована Верховним Судом.

Однак, в аспекті вищевказаних тверджень заявника суд засвідчує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог господарський суд Волинської області у своєму рішенні від 04.12.2017р. взагалі не здійснював (і не міг здійснити) посилання на факти, встановлені в постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. у справі №903/523/18, яка в подальшому і була скасована Верховним Судом в частині вимог до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, а Рівненський апеляційний господарський суд у своїй постанові від 05.03.2018р., залишаючи без змін рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. про відмову в задоволенні позовних вимог, здійснював посилання на факти встановлені в постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. у справі №903/523/18 лише в сукупності з фактами встановленими судовими рішеннями у інших справах (№903/182/17, №903/178/17). Тобто, постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. у справі №903/523/17 не була покладена в основу прийнятого судового рішення у справі №903/522/17, та, на думку суду, не являлась вирішальним доказом, який призвів до прийняття рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у справі №903/522/17 та постанови апеляційної інстанції від 05.03.2018р., якою було залишено дане рішення від 04.12.2017р. без змін.

Відтак, суд вважає, що постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 05.03.2018р. не ґрунтується лише на фактах, встановлених в постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. у справі №903/523/18, тобто в суду відсутні підстави вважати, що скасування постановою Верховного Суду постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. у справі №903/523/18 в частині вимог до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте у справі №903/522/17.

Водночас, суд засвідчує, що скасовуючи рішення господарського суду Волинської області від 14.12.2017р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. в частині вимог до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області та передаючи справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 11.12.2018р. засвідчив, що суди попередніх інстанцій не встановили та не дослідили наступні обставини: - чи звертався позивач до Луцької міської ради з приводу поновлення договору оренди землі від 10.02.2005р. № 289 у порядку визначеному ст. 33 ЗУ "Про оренду землі"; - чи укладалася додаткова угода до даного договору; - чи висловлював орган місцевого самоврядування заперечення з приводу поновлення договору оренди землі від 10.02.2005р. № 289, оскільки від встановлення даних обставин залежить правильне вирішення спору.

Крім того, суди залишили поза увагою судові рішення у справі № 903/522/17, предметом позову у яких було визнання недійсним договору оренди землі від 10.02.2015р. № 289.

В контексті вказаної постанови Верховного Суду, заявником не обґрунтовано, а судом не встановлено обставин за яких постанова Верховного Суду від 11.12.2018р. у справі №903/523/17 є вирішальним доказом, який би міг призвести до ухвалення іншого рішення суду у справі №903/522/17, дана постанова впливає на висновки, які викладені в рішенні господарського суду Волинської області від 04.12.2017р., та не доведено обставин за яких прийняття Верховним Судом вказаної постанови мало б наслідком прийняття Рівненським апеляційним господарським судом постанови про скасування рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. у справі №903/522/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення відповідної заяви ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про перегляд судового рішення у справі №903/522/17 за нововиявленими обставинами та до висновку про відмову в задоволенні заяви ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. у справі №903/522/17, у зв`язку з її безпідставністю та недоведеністю обставин, на яких ґрунтується така заява, а також про залишення рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. у справі №903/522/17 в силі.

Відповідно до частини 3 ст. 325 ГПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Згідно частини 4 ст. 325 ГПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Беручи до уваги загальні положення ГПК України стосовно розподілу судових витрат, а також обставини відмови заявнику у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд вважає, що судові витрати, пов`язані з поданням відповідної заяви до суду (сплата судового збору), котрі поніс заявник, слід залишити за ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій".

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 232, 233-235, 320, 325 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні заяви ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. у справі №903/522/17 відмовити.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 04.12.2017р. у справі №903/522/17 залишити в силі.

Відповідно до ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

У відповідності до ч. 7 ст. 325 ГПК України судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду сторони вправі подати до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повну судову ухвалу складено 26.02.2019р.

Головуючий суддя В. А. Войціховський

Судді І.О. Якушева

С.В. Костюк