ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2019 р. Справа№ 911/90/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

без повідомлення учасників справи,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Київської області від 25.03.2019

у справі №911/90/19 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дмитрівка комун сервіс»

про стягнення 3 235,39 гривень

1. Зміст позовних вимог та заперечень

1.1. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 3 235,39 грнь, з яких: 1 748,48 грн пені, 1 280,11 грн інфляційних втрат та 206,80 грн 3% річних.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №1476/14-БО-17 від 27.12.2013 в частині вчасного проведення розрахунків за отриманий у січні-квітні, жовтні-грудні 2014 року газ.

1.3. Відповідач проти позову заперечив, 11.02.2019 подав до місцевого суду оригінал платіжного доручення №19 від 14.01.2019 на суму 3 235,39 грн та відзив, відповідно до якого ТОВ «Дмитрівка комун сервіс» зауважив про пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до суду із відповідним позовом, тоді як сплата заявлених позивачем до стягнення сум була здійснена відповідачем, за його доводами, до відкриття провадження у даній справі з метою підтвердження ділової репутації та дійсності договірних стосунків між сторонами.

За вказаних обставин, відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю, а судові витрати покласти на позивача.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судами

2.1. 27.12.2013 між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу природного газу №1476/14-БО-17 (далі-договір), відповідно до якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ) на умовах цього договору.

2.2. У подальшому сторонами було укладено ряд додаткових угод до договору, якими вносились зміни щодо ціни газу та призначення його поставки.

2.3. Відповідно до п.1.2, 6.1 та 11 договору, в редакції додаткової угоди №1 від 31.01.2014, передбачено, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно з п.7.2 договору у разі невиконання покупцем умов п.6.1 договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

2.3. Місцевим судом зазначено, що позивач свої обов`язки за договором в частині постачання природного газу виконав належним чином.

На виконання умов договору, протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2014 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ загальною вартістю 64 012,46 грн, що підтверджується підписами та відбитками печаток сторін на актах приймання-передачі природного газу: б/н від 31.01.2014 на суму 11 953,21 грн, б/н від 28.02.2014 на суму 9 177,05 грн, б/н від 31.03.2014 на суму 4 860,81 грн, б/н від 30.04.2014 на суму 1 242,51 грн, б/н від 31.10.2014 на суму 3 644,90 грн, б/н від 30.11.2014 на суму 12 723,37 грн, б/н від 31.12.2014 на суму 20 410,61 грн, копії яких містяться в матеріалах справи.

Проте, відповідач свої обов`язки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, провівши остаточні розрахунки за поставлений газ з порушенням погоджених сторонами строків, а саме, сплативши: 31.01.2014 - 119,23 грн, 07.04.2014 - 4 953,21 грн, 08.04.2014 - 7 000,00 грн, 28.04.2014 - 9 177,05 грн, 30.05.2014 - 6 103,32 грн, 13.11.2014 - 3 644,90 грн, 30.12.2014 - 12 723,37 грн, 12.02.2015 - 1 050,62 грн, 11.03.2015 - 19 240,76 грн.

Остаточний розрахунок за поставлений газ відповідач здійснив 11.03.2015, на підтвердження відповідних обставин позивачем надано відомість по операціях з 01.01.2014 по 30.11.2017 за підписом заступника головного бухгалтера.

2.4. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором, що полягає у порушенні передбачених п.6.1 договору строків оплати вартості поставленого газу, позивач просить суд стягнути з відповідача:

- 1 748,48 грн пені, нарахованої за періоди: з 15.02.2014 по 06.04.2014 на 11 833,98 грн заборгованості за січень 2014 року, з 07.04.2014 по 07.04.2014 на 6 880,77 грн заборгованості за січень 2014 року, з 15.03.2014 по 07.04.2014 на 9 177,05 грн заборгованості за лютий 2014 року, з 08.04.2014 по 27.04.2014 на 9 057,82 грн заборгованості за лютий 2014 року, з 15.04.2014 по 27.04.2014 на 4 860,81 грн заборгованості за березень 2014 року, з 28.04.2014 по 29.05.2014 на 4 741,58 грн заборгованості за березень 2014 року, з 15.05.2014 по 29.05.2014 на 1 242,51 грн заборгованості за квітень 2014 року, з 16.12.2014 по 29.12.2014 на 12 604,14 грн заборгованості за листопад 2014 року, з 15.01.2015 по 11.02.2015 на 20 410,61 грн заборгованості за грудень 2014 року; з 12.02.2015 по 10.03.2015 на 19 359,99 грн заборгованості за грудень 2014 року;

- 206,80 грн 3% річних, нарахованих за періоди: з 15.02.2014 по 06.04.2014 на 11 833,98 грн заборгованості за січень 2014 року, з 07.04.2014 по 07.04.2014 на 6 880,77 грн заборгованості за січень 2014 року, з 15.03.2014 по 07.04.2014 на 9 177,05 грн заборгованості за лютий 2014 року, з 08.04.2014 по 27.04.2014 на 9 057,82 грн заборгованості за лютий 2014 року, з 15.04.2014 по 27.04.2014 на 4 860,81 грн заборгованості за березень 2014 року, з 28.04.2014 по 29.05.2014 на 4 741,58 грн заборгованості за березень 2014 року, з 15.05.2014 по 29.05.2014 на 1 242,51 грн заборгованості за квітень 2014 року, з 16.12.2014 по 29.12.2014 на 12 604,14 грн заборгованості за листопад 2014 року, з 15.01.2015 по 11.02.2015 на 20 410,61 грн заборгованості за грудень 2014 року, з 12.02.2015 по 10.03.2015 на 19 359,99 грн заборгованості за грудень 2014 року;

- 1 280,11 грн інфляційних втрат, нарахованих за періоди: з 01.03.2014 по 31.03.2014 на 11 833,98 грн заборгованості за січень 2014 року, з 01.02.2015 по 28.02.2015 на 19 240,76 грн заборгованості за грудень 2014 року.

2.5. Як вже було вказано вище, 11.02.2019 до місцевого суду від відповідача надійшов оригінал платіжного доручення №19 від 14.01.2019 та у поданому відзиві зазначив про пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду із відповідним позовом, тоді як сплата заявлених позивачем до стягнення сум була здійснена відповідачем, за його доводами, до відкриття провадження у даній справі.

14.03.2019 до місцевого суду від позивача надійшла заява, відповідно до якої останній повідомив про отримання від відповідача оплати заявлених до стягнення коштів у сумі 3 235,39 гривень, а тому просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, 50% судового збору стягнути з відповідача, а 50% повернути з державного бюджету. У задоволенні вказаної заяви місцевий суд відмовив, зазначивши, що з урахуванням приписів ст.130, 231 Господарського процесуального кодексу України та викладених відповідачем у відзиві заперечень на позов, які не є визнанням позову, як і сплата відповідачем заявленої до стягнення суми коштів, відсутні правові підстави для задоволення заяви позивача про закриття провадження у справі та розподілу судового збору у заявлений позивачем спосіб.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

3.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 25.03.2019 у справі №911/90/19 у позові відмовлено повністю.

3.2. Рішення обґрунтоване відсутністю підстав для стягнення з відповідача нарахованих сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки основна заборгованість за поставлений природний газ за договором остаточно погашена відповідачем 11.03.2015, тобто до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання за спожиті енергоносії», відповідно до ч.3 ст.7 якого на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто, до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

4.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що застосування місцевим судом положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є неправомірним, оскільки, матеріали справи не містять доказів, що відповідач є теплопостачальною організацією та відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а тому не є учасником процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Крім того, оскаржуване рішення, за твердженням апелянта, в порушення ст.7, 86 Господарського процесуального кодексу України, прийнято місцевим судом без дослідження всіх істотних обставин, що мають значення для справи.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. Відповідач відзиву на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надав.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 26.04.2019 позивач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 25.03.2019 у справі №911/90/19. Одночасно, при зверненні з апеляційною скаргою, апелянтом заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги у даній справі.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2019 задоволено клопотання позивача про поновлення строку на апеляційне оскарження, поновлено попущений строк, відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено до розгляду апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду Київської області від 25.03.2019 у справі №911/90/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

7. Джерела права й акти їх застосування

7.1. Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

7.2. Згідно з ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

7.3. Відповідно до ч.1, 2 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

7.4. Згідно з ч.1 ст.628, 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

7.5. Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

7.6. Згідно з ч.7 ст.193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

7.7. Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

7.8. Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

7.9. Відповідно до ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

7.10. Згідно з ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

7.11. Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

7.12. Згідно зі ст.1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання за спожиті енергоносії» (далі - Закон) процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

7.13. Відповідно до ст.2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

7.14. Згідно до ч.1 ст.5 Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

7.15. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

7.16. Згідно з п.14 Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93 у реєстрі зазначаються, зокрема, дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

7.17. Відповідно до ч.3 ст.7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

8.2. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу природного газу №1476/14-БО-17 (далі-договір), відповідно до якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

8.3. Як вірно зазначено місцевим судом, на виконання умов договору №1476/14-БО-17 від 27.12.2013, позивач поставив відповідачу протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2014 року природний газ на загальну суму 64 012,46 грн, що підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств актами приймання передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 11 953,21 грн, від 28.02.2014 на суму 9 177,05 грн, від 31.03.2014 на суму 4 860,81 грн, від 30.04.2014 на суму 1 242,51 грн, від 31.10.2014 на суму 3 644,90 грн, від 30.11.2014 на суму 12 723,37 грн, від 31.12.2014 на суму 20 410,61 грн, а також не заперечується представниками сторін.

Підписання вказаних вище актів приймання передачі без будь-яких заперечень щодо обсягу поставленого газу свідчить про прийняття відповідачем цього газу та, відповідно, породжує для останнього обов`язок щодо його оплати у повному обсязі, у передбачені п. 6.1 договору строки до 15.02.2014, 15.03.2014, 15.04.2014, 15.05.2014, 15.11.2014, 15.12.2014, 15.01.2015 відповідно.

При цьому, відповідачем наведений обов`язок належним чином виконаний не був, оскільки остаточна оплата вартості поставленого газу за вказаний період була здійснена з порушенням встановлених договором строків - 11.03.2015.

8.4. За вказаних обставин, станом на 30.11.2016, що є днем набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання за спожиті енергоносії», відповідач за поставлений протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2014 року природний газ розрахувався повністю, проте, оплати природного газу, здійснювались відповідачем з порушенням встановлених договором строків.

8.5. Частиною 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання за спожиті енергоносії» законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

8.6. Суд апеляційної інстанції зазначає, що ч.3 ст.7 названого Закону є нормою прямої дії, оскільки застосування її приписів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що реалізація цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №920/1060/16, від 26.04.2018 у справі №911/3945/16, від 15.03.2018 у справі №904/10736/16, від 11.04.2018 у справі №914/124/17, від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 13.12.2018 у справі №925/105/18, від 18.12.2018 у справі №905/301/18, від 20.12.2018 у справі №904/1619/18, від 22.12.2018 у справі №904/2961/18, від 16.01.2019 у справі №905/299/18, від 26.02.2019 №926/992/18.

8.7. За вказаних обставин, апеляційний суд відхиляє аргументи позивача, що ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання за спожиті енергоносії» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин у зв`язку відсутністю доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки, застосування її приписів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Також апеляційний суд відхиляє доводи позивача, що матеріали справи не містять доказів, що відповідач є теплопостачальною організацією та зазначає, що згідно п.1.2. укладеного між сторонами договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

8.8. Враховуючи викладене вище, місцевий суд при прийнятті оскаржуваного рішення дійшов обґрунтованого висновку, що у зв`язку з погашенням відповідачем заборгованості до набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання за спожиті енергоносії» (з 30.11.2016) неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом та відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

При цьому, оскільки положення закону про правові наслідки спливу позовної давності застосовуються лише у випадку, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права і факт його порушення або оспорювання, тоді як у задоволенні позовних вимог відмовлено, місцевий суд правомірно вказав про відсутність підстав для застосування передбачених законом наслідків спливу позовної давності за заявленим відповідачем у відзиві клопотанням.

8.9. Також апеляційний суд відхиляє доводи позивача щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, оскільки вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. За вказаних обставин, оскільки заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу №1476/14-БО-17 від 27.12.2013 була погашена відповідачем до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», тому положення цього Закону, зокрема ч.3 ст.7, розповсюджуються на спірні правовідносини, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову щодо стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних, нарахованих на заборгованість, сплачену до набрання чинності зазначеного Закону.

9.2. На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду згідно з ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 25.03.2019 у справі №911/90/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 25.03.2019 у справі №911/90/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Приватне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

4. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 25.03.2019 у справі №911/90/19.

5. Матеріали справи №911/90/19 повернути до Господарського суду Київської області.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко