ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року Справа №924/1044/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В.

суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Анаіт Серьожаївни на рішення господарського суду Хмельницької області від 15.04.2019 р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Гладій С.В., суддя Заверуха С.В., суддя Танасюк О.Є., повний текст рішення складено 23.04.2019 р.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Браво"

до фізичної особи-підприємця Ділоян Анаіт Серьожаївни

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) Хмельницької міської ради,

2) Управління житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради

про виселення із займаного нежитлового приміщення та зобов`язання повернути об`єкт оренди

за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - ОСОБА_2 .,

третьої особи-1 - не з`явився,

третьої особи-2 - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 15.04.2019 р. у справі №924/1044/18 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Браво" задоволити частково. Зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 Анаіт Серьожаївну повернути об`єкт оренди, що був переданий по договору оренди від 01.10.2007 р. товариству з обмеженою відповідальністю "Браво".

У частині виселення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Анаіт Серьожаївни із займаного нежитлового приміщення розміром 205 кв.м., яке розташоване у АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 пляжу) відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідач всупереч п.5.8 договору оренди від 01.10.2007 р. у зв`язку з припиненням вказаного договору не повернув орендодавцю орендоване майно чим порушив умови передбачені договором. Враховуючи дані обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання ФОП ОСОБА_1 Анаіт Серьожаївну повернути об`єкт оренди ТОВ "Браво" є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки відсутні докази реєстрації позивачем права власності на нежитлове приміщення, яке є предметом договору оренди від 01.10.2007 р., місцевий господарський суд вважає, що в ТОВ "Браво" немає права власності на нього, а отже, немає права вимагати його звільнення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення в частині зобов`язання повернути об`єкт оренди скасувати та прийняти нове рішення в цій частині, яким у позові відмовити. У решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що суд першої інстанції не дослідив дійсну площу кафе, яке передане відповідачу в оренду. Зокрема, в матеріали справи надано технічний паспорт на приміщення по вул АДРЕСА_3 , що виданий ТОВ "Браво", де загальна площа закладу ресторанного господарства - кафе становить 292,3 кв. м., ТОВ "Браво" надано технічний паспорт на кафе, що виданий ОСОБА_2 , згідно якого площа приміщення становить 205 кв. м. Крім того, в матеріалах справи міститься технічний паспорт, що виготовлений на замовлення відповідача, на нежитлову добудову до кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на площу 69,3 кв. м. Однак, позовні вимоги сформульовано про звільнення приміщення площею 205 кв. м., що не є тотожним.

Зазначає, що при розгляді справи у суді першої інстанції позивачем не надано жодних доказів та не наведено жодних підстав, що ТОВ "Браво" мало право на передання майна в оренду в розумінні ст.761 ЦК України. Крім того, ТОВ "Браво" не надано суду доказів, що воно є власником визначеного у позові майна, а саме нежитлового приміщення площею 205 кв.м. та доказів, що позивач є дійсно особою, уповноваженою на укладення договору найму. Звертає увагу, що ТОВ "Браво" не є ні користувачем, ні власником земельної ділянки, на якій розташовано кафе "Малібу".

Вказує, що ФОП ОСОБА_2 здійснювала не тільки будівництво, а й ремонт та технічне обслуговування спірного приміщення, що підтверджується договором підряду №08/30-07 від 30.07.2007 р., актом №1 від 29.09.2007 р. та технічним паспортом від 17.07.2014 р. на нежитлову добудову до існуючого кафе "Малібу" на загальну площу 69,3 кв. м.

Поза увагою місцевого господарського суду також залишився той факт, що свої позовні вимоги ТОВ "Браво" обґрунтовувало закінченням договору оренди від 01.10.2007р. Однак, до матеріалів справи відповідачем було надано копію договору оренди від 01.01.2010 р., відтак, господарські правовідносини, що мали місце між сторонами, після 01.01.2010 р. базувалися саме на договорі від 01.01.2010 р. Крім того, 18.06.2010 р. між ТОВ "Браво" та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір про співпрацю, відповідно до умов якого було передано для обслуговування міський пляж на північному березі річки Південний Буг та прилеглу до нього територію.

Учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Позивач та треті особи не забезпечили явку повноважних представників у судове засідання, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи ст.ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги належне повідомлення учасників справи про розгляд справи та те, що їх явка в судове засідання обов`язковою не визнавалася, суд визнав за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників позивача та третіх осіб.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, згідно витягу з рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №868 від 10.10.2002 р. (а.с.49) товариству з обмеженою відповідальністю "Браво" надано дозвіл на будівництво об`єктів містобудування згідно з архітектурно-планувальним завданням, технічними умовами відповідних організацій, благоустрієм прилеглої території площею 265 кв. м. (під будівництво кафе та транспортної підстанції по вул. Рибалка, в районі міського пляжу).

01.10.2004 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Браво" та ОСОБА_2 укладено договір, згідно п.1.1 якого товариство надає дозвіл на облаштування тимчасової торгової точки для обслуговування населення та розміщення платних розважальних атракціонів на північному березі річки Південний Буг (а.с.123).

На підставі рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №732 від 12.07.2007 р. (а.с.50), 02.08.2007 р. між управлінням житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю "Браво" укладено договір про передачу на утримання об`єкта благоустрою, у відповідності до п. 1.3 якого управління ЖКГ передає, а товариство приймає на утримання територію міського пляжу з наявними на ньому об`єктами благоустрою та прилеглу територію загальною площею 41970 кв. м., що розташовані на північному березі річки Південний Буг для проведення благоустрою території пляжу строком на 20 років (а.с.97-98).

Актом приймання-передачі від 02.08.2007 р. товариству з обмеженою відповідальністю "Браво" передано на утримання територію міського пляжу з наявними на ньому об`єктами благоустрою та прилеглу територію загальною площею 41970 кв. м. згідно переліку (а.с.99).

01.10.2007 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Браво" (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди (а.с.10), згідно з п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове користування нежитлове приміщення площею 205 кв. м., що знаходиться на північному березі річки Південний Буг (територія міського пляжу).

Відповідно до п. 2.1 договору, орендар передає у тимчасове користування нежитлове приміщення для розміщення закладу ресторанного господарства - кафе. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення права власності на це майно.

Приймання-передача майна проводиться сторонами по акту приймання-передачі (п.2.2 договору).

У відповідності до п. 3.1 договору термін дії договору становить 1 рік з дня підписання договору.

Кожна сторона має право відмовитися від договору, попередивши про це іншу сторону за один місяць (п. 3.2 договору).

Пунктом 5.8 договору сторони погодили, що орендар зобов`язаний у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати орендованого майна з вини орендаря.

Згідно з п. 7.3 договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено, достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду, в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством (п. 7.4 договору).

01.10.2007 р. сторони підписали акт приймання-передачі приміщення (а.с.12) площею 205 кв. м., що знаходиться на північному березі річки Південний Буг (територія міського пляжу).

У відповідності до акту №114 від 23.10.2007 р. комісія органів державного нагляду Хмельницького виконавчого комітету встановила, що орендований заклад ресторанного господарства - кафе, загальною площею 205,0 кв. м. на північному березі річки Південний Буг (територія міського пляжу) в м. Хмельницькому, готовий до експлуатації (а.с.86).

22.10.2007 р. Хмельницьким бюро технічної інвентаризації видано орендатору - ОСОБА_2 технічний паспорт на приміщення (заклад ресторанного господарства - кафе) площею 205,0 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_3 ) (а.с.29-30).

Додатковою угодою №1 від 01.10.2009 р. (а.с.11) сторони доповнили договір оренди від 01.10.2007 р. п.5.2.1 щодо прав орендаря, та виклали п.3.1 договору в наступній редакції: "даний договір набуває чинності з дня його підписання сторонами і діє до 01 вересня 2010 р.".

01.01.2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Браво" (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) підписано договір оренди (а.с.124), згідно п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове користування нежитлове приміщення площею 205 кв. м., що знаходиться на північному березі річки Південний Буг (територія міського пляжу).

У відповідності до п.2.1, 2.2 договору, орендар передає у тимчасове користування нежитлове приміщення для розміщення закладу ресторанного господарства - кафе. Передача майна в оренду тягне за собою виникнення права власності на це майно. Приймання - передача майна проводиться сторонами по акту приймання - передачі.

Термін дії договору становить 1 рік з дня підписання договору (п. 3.1 договору).

18.06.2010 р. між ТОВ "Браво" та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір про співпрацю (а.с.126), відповідно до умов якого актом приймання-передачі від 18.06.2010 р. (а.с.125) було передано ФОП ОСОБА_2 для обслуговування міський пляж на північному березі річки Південний Буг та прилеглу до нього територію загальною площею 41970 кв.м.

21.05.2018 р. та 27.06.2018 р. представниками управління ЖКГ складено акти про неналежне утримання об`єкта благоустрою міський пляж (Парк Молодіжний), у відповідності до яких вказано, що ТОВ "Браво" не проводить санітарного очищення території міського пляжу, прибирання здійснює ФОП ОСОБА_2 (а.с.100-101).

26.10.2018 р. між управлінням ЖКГ та товариством з обмеженою відповідальністю "Браво" підписано угоду про розірвання договору про передачу на утримання об`єкта благоустрою від 02.08.2007 р. за взаємною згодою сторін (а.с.103).

У відповідності до акту приймання-передачі благоустрою від 26.10.2018 р. управління ЖКГ прийняло, а товариство з обмеженою відповідальністю "Браво" передало територію міського пляжу з наявними в ньому об`єктами благоустрою та прилеглу територію загальною площею 41970 кв. м., що розташовані на північному березі річки Південний Буг (а.с.104).

Заявами від 29.08.2018 р. та 01.10.2018 р. (а.с.13-14) ТОВ "Браво" звертався до ФОП ОСОБА_2 щодо припинення договору оренди від 01.10.2007 р., у відповідності до яких повідомляло про припинення чинності договору оренди з 01.10.2018 року та необхідність повернення об`єкта оренди з укладенням акту приймання - передачі.

Вказані заяви надіслано на адресу відповідача, що підтверджується фіскальним чеком відділення поштового зв`язку від 30.08.2018 р. (а.с.15) та накладною кур`єрської авіапошти України від 02.10.2018 р. (а.с.16).

Враховуючи неповернення об`єкту оренди ФОП ОСОБА_2 у встановленому в договорі порядку та продовження користуванням вказаним об`єктом, товариство з обмеженою відповідальністю "Браво" звернулось з даним позовом до суду.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є зобов`язання, які виникають з договорів та інших правочинів.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні приписи щодо змісту договору оренди закріплені в статті 283 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК для розірвання договору найму, з настанням правових наслідків, передбачених ЦК.

Стаття 785 ЦК України встановлює, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, орендар має обов`язок після припинення дії договору оренди повернути об`єкт оренди орендодавцю, якому кореспондується право саме орендодавця вимагати повернення об`єкта оренди.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що між товариством з обмеженою відповідальністю "Браво" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено два аналогічних договори оренди, а саме від 01.10.2007 р. (а.с.10) та 01.01.2010 р. (а.с.124), предметом яких є одне і те ж нежитлове приміщення площею 205 кв. м., що знаходиться на північному березі річки Південний Буг.

Приписами ч.2 ст.604 ЦК України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

Отже, особливим видом припинення зобов`язання за домовленістю сторін є новація. Новація - це угода про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж самими сторонами.

Застосування новації як способу припинення зобов`язань допускається виключно за наявності таких ознак: взаємна згода сторін про припинення дії попереднього зобов`язання та щодо умов нового зобов`язання; наявності умов про припинення попереднього зобов`язання; припинення всіх додаткових зобов`язань; виникнення між тими ж особами нового зобов`язання. Характерною ознакою новації є не зміна частини первісного зобов`язання, а укладення між тими ж сторонами нового зобов`язання.

Із аналізу договору оренди від 01.01.2010 р. вбачається, що вказаний договір за своїм змістом є аналогічним договору від 01.10.2007 р. та регулює тотожні правовідносини сторін щодо оренди одного і того ж нежитлового приміщення.

Колегія суддів дійшла висновку, що за наслідками укладення такого договору, в силу ч.2 ст.604 ЦК України припинено правовідносини сторін за договором 2007 р.. Натомість, між сторонами виникли аналогічні правовідносини, які з 01.01.2010 р. регулювалися саме договором оренди від 01.01.2010 р.

У відповідності до п.3.1, 3.2 договору оренди від 01.01.2010 р., термін дії договору становить 1 рік з дня підписання договору. Кожна сторона має право відмовитися від договору, попередивши про це інші сторону за один місяць.

Пунктом 7.3 договору сторони погодили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця. Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Будь-які заяви, повідомлення сторін щодо припинення договору оренди від 01.01.2010 р. у матеріалах справи відсутні.

Заяви від 29.08.2018 р. та 01.10.2018 р. (а.с.13-14), якими ТОВ "Браво" зверталося до ФОП ОСОБА_2 щодо припинення договору оренди, не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони стосуються безпосередньо договору оренди від 01.10.2007 р. і не мають будь-яких правових наслідків для договору оренди від 01.01.2010р.

Крім того, апеляційний суд також звертає увагу, що доказів в підтвердження визнання договору оренди від 01.01.2010 р. недійсним/розірваним матеріали справи не містять та сторонами в процесі розгляду справи не надано. Також факт наявності вказаного договору та його підписання сторонами не заперечується.

З огляду на вказане, приймаючи до уваги презумпцію правомірності правочину відповідно до ст.204 ЦК України, відсутність будь-яких доказів припинення або визнання недійсним/розірваним договору оренди від 01.01.2010 р., апеляційний суд дійшов висновку, що орендні правовідносини сторін щодо нежитлового приміщення регулюються з 01.01.2010 р. договором оренди від 01.01.2010 р. та є дійсними на даний час. Вказане не було враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи не встановив дійсні правовідносини сторін, помилково не надав оцінки наявному в матеріалах справи договору оренди від 01.01.2010 р., укладення якого сторонами не заперечується, та відповідно не застосував до спірних правовідносин ч.2 ст.604 ЦК України щодо новації, що призвело до неправильного вирішення спору у даній справі в частині задоволення позову про зобов`язання повернути об`єкт оренди.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Аналіз вказаного дозволяє зробити висновок про те, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 р.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004 р., верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 р. № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах."

Аналізуючи обставини справи та надані сторонами докази, колегія судів звертає увагу, що вирішення даного спору саме в зазначений спосіб відповідає визначеному ч. 1 ст. 2 ГПК України обов`язковому для суду на підставі ч. 2 ст. 2 ГПК України завданню господарського судочинства, зокрема - справедливому вирішенню спору судом.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

У відповідності до ч. 3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Оцінивши в сукупності матеріали справи та здійснивши перевірку їх доказами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Серьожаївни та скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про зобов`язання повернути об`єкт оренди, що був переданий згідно договору оренди від 01.10.2007 р., з прийняттям нового рішення про відмову позовних вимог в цій частині.

Враховуючи положення ст.269 ГПК України щодо меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції, приймаючи до уваги доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про виселення фізичної особи-підприємця Ділоян Анаіт Серьожаївни із займаного нежитлового приміщення, судом апеляційної інстанції не переглядається.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги, з підстав часткового скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, покладаються на позивача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Анаіт Серьожаївни на рішення господарського суду Хмельницької області від 15.04.2019 р. у справі №924/1044/18 задоволити.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 15.04.2019 р. у справі №924/1044/18 в частині задоволення позову про зобов`язання повернути об`єкт оренди скасувати та прийняти в цій частині нове рішення.

3. У позові товариства з обмеженою відповідальністю "Браво" до фізичної особи-підприємця Ділоян Анаіт Серьожаївни про зобов`язання повернути об`єкт оренди відмовити.

4. В іншій частині рішення залишити без змін.

5. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Браво" (29000, м.Хмельницький, вул.Свободи, 1-А, ) на користь фізичної особи-підприємця Ділоян Анаіт Серьожаївни ( АДРЕСА_4 , ідентиф.код НОМЕР_1 ) 2643,00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

6. Господарському суду Хмельницької області видати судовий наказ.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "18" липня 2019 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.