ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" липня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1967/19

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

розглянувши заяву про забезпечення позову вх.№2-3471/19 від 22.07.2019

за позовом ОСОБА_1 ; (АДРЕСА_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сьоме Королівство" (вул.Енгельса,13а,Олександрівка,Чорноморськ, місто, Одеська область,68091)

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сьоме королівство" про визнання недійсним рішення Загальних Зборів від 14.06.2019.

В обґрунтування позову посилається на проведення Загальних Зборів 14.06.2019 без дотримання процедури скликання та кворуму.

22.07.2019 позивачем подано заяву про забезпечення позову, у відповідності до якого позивач просить суд накласти арешт на житловий будинок, місцезнаходження якого АДРЕСА_2 , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 ; заборонити ТОВ «СЬОМЕ КОРОЛІВСТВО» та будь-яким іншим органам та особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на вилучення, користування у будь який спосіб, відчуження у будь-який спосіб житлового будинку, місцезнаходження якого АДРЕСА_2 , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 ; Заборонити Державній реєстраційній службі України та/або Управлінню Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області вчиняти будь-які реєстраційні дії, а саме: вносити, видаляти, здійснювати будь-які зміни до відомостей в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на вищевказане майно, видаляти/змінювати з Реєстру відомості щодо власника майна, та здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо внесення будь-яких відомостей до реєстру стосовно житлового будинку, місцезнаходження якого АДРЕСА_2 , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 . За переконанням позивача, необхідність вжиття заходів до забезпечення позову пов`язується із наступним.

Відповідно до інформації, отриманої позивачем з Протоколу Загальних Зборів №14/06-19, на вказаних Зборах було прийнято рішення, зокрема, про укладення, підписання та нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, місцезнаходження якого АДРЕСА_2 , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 .

14.06.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю „СЬОМЕ КОРОЛІВСТВО" та товариством з обмеженою відповідальністю „Укртрансвагонсервіс" було укладено попередній договір до договору купівлі-продажу будинку, відповідно до умов п. 1.1 якого, сторони зобов`язалися у майбутньому, в обумовлений строк, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна на умовах і в порядку, визначених цим договором. Нерухомим майном є житловий будинок місцезнаходження якого АДРЕСА_2 , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 . При цьому, у п. 1.3 попереднього договору від 14.06.2019р визначено, що вказаний об`єкт нерухомого майна належать товариству з обмеженою відповідальністю „СЬОМЕ КОРОЛІВСТВО" на підставі протоколу № 1 від 23.05.2019р.

Вказує, що приводом і підставою звернення позивача до суду є факт порушення відповідачем корпоративного права позивача та злочинне привласнення активів товариства, які мають слугувати для досягнення та виконання статутних завдань. У випадку відчуження житлового будинку, це призведе до порушення корпоративних та майнових прав позивача, що беззаперечно утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Дослідивши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку про доцільність задоволення заяви про забезпечення позову частково у зв`язку із наступним.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову є правом суду.

За приписами ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. При цьому, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретними заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. При цьому, види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У даному випадку позивачем при зверненні до суду обрано спосіб захисту порушеного права у вигляді визнання недійсним рішення Загальних Зборів Товариства.

Таким чином, позовна заява містить немайнову вимогу, рішення про задоволення яких не вимагатиме примусового виконання.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ч.1 ст. 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Оскільки у даному разі позивач звернувся до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку, за переконанням суду, не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічний висновок щодо застосування норми права (ст.ст.136-137 ГПК України) до спірних правовідносин викладений у Постанові Об`єднаної Палати КГС від 16.08.2018 р. у справі №910/1040/18, який цілком враховується господарським судом при винесенні відповідної ухвали.

За таких обставин, суд вважає, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії, щодо житлового будинку, - може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи відповідачем буде здійснено дії щодо відчуження об`єкту нерухомості, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

За переконанням суду існує необхідність вжиття заходів до забезпечення пред`явленого позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, оскільки невжиття таких заходів може призвести до відчуження об`єкту нерухомого майна та, як наслідок, значно ускладнити відновлення прав ОСОБА_1 на нерухоме майно.

Відповідно до п. 4 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягає заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Приписами ч. 1-2 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна. Про зупинення реєстраційних дій на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна. У разі наявності зареєстрованих заяв на проведення реєстраційних дій державний реєстратор, який здійснює розгляд таких заяв, невідкладно повідомляє про зупинення реєстраційних дій відповідних заявників. Рішення суду або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.

З огляду на вище наведені приписи чинного законодавства, а також приймаючи до уваги фактичні обставини справи, господарський суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання позивача про забезпечення позову шляхом заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки та житлового будинку. При цьому, вимога щодо заборони відповідачу та третім особам вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна задоволенню не підлягає, з огляду на застосування судом вищевикладених заходів.

Статтею 140 ГПК України встановлено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову

-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

-наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

-імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

-запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16).

Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінюючи подані заявником докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову та встановивши в їх сукупності обставини, на які посилається заявник як на підставу своїх вимог, суд вважає, що заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що вказані позивачем заходи не належать до заходів забезпечення позову, вжиття яких не допускається згідно до ч.5 ст. 137 ГПК України.

Щодо зустрічного забезпечення суд вказує, що ч.1 ст. 141 ГПК України встановлено право суду вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), тобто відповідна вимога може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову. Аналогічна позиція викладена у Постанові ВС від 19.02.2019 у справі №911/1695/18.

Крім цього, відповідач не позбавлений права звернутися з клопотанням як про застосування зустрічного забезпечення, так і про скасування заходів забезпечення позову у разі надання відповідних доказів, які б спростовували необхідність застосування таких заходів. При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачам.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до вирішення спору по суті.

Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 144, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

2. Накласти арешт на житловий будинок, місцезнаходження якого АДРЕСА_2 , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 .

3. Заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинку, місцезнаходження якого АДРЕСА_2 , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 .

Стягувачем за даною ухвалою є: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2

Ухвала набрала чинності 23.07.19 та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня набрання законної сили ухвали Господарського суду Одеської області.

Суддя Волков Роман Володимирович