ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року Справа № 906/209/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Демидюк О.О. , суддя Павлюк І.Ю.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО ХіммашНафтоГаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 06 травня 2019 року (ухвалене у м.Житомир 06 травня 2019 року об 16:30 год, повний текст складено 11 травня 2019 року) у справі №906/209/19 (суддя Лозинська І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромет Груп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО ХіммашНафтоГаз"

про стягнення 447697,93 грн.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Євромет Груп" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ТОВ "НВО Хіммашнафтогаз" 447697,93 грн. заборгованості, з яких 336519,04 грн. основного боргу, 26094,47 грн. пропорційно змінена вартість товару, 78528,61 грн. пені, 6555,81 грн. 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 26 березня 2019 року закрито провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу у сумі 15000,00 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору; постановлено вважати заявленим до розгляду спір про стягнення 432697,93 грн. з яких 321519,04 грн. основного боргу, 26094,47 грн. пропорційно зміненої вартості товару, 78528,61 грн. пені, 6555,81 грн. 3 % річних.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 06 травня 2019 року у справі №906/209/19 частково задоволено позов ТОВ "Євромет Груп" до ТОВ "НВО ХіммашНафтоГаз" про стягнення 447697,93 грн. Закрито провадження у справі №906/209/19 в частині стягнення основного боргу у сумі 30000,00 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО Хіммашнафтогаз" (11500, Житомирська область, м. Коростень, вул. В. Сосновського, 65, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромет Груп" (61017, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 95, кім. 10-12, ): 291519,04 грн. основного боргу; 26094,47 грн. заборгованості зі сплати пропорційно зміненої вартості товару; 6555,81 грн. 3% річних; 78528,61 грн. пені; 6040,47 грн. судового збору.

Вказане рішення мотивоване тим, що враховуючи факт не виконання належним чином обов`язку зі оплати поставленого товару на підставі договору поставки №76 від 03 квітня 2018 року та Специфікацій №2 від 27 червня 2018 року та №3 від 27 червня 2018 року до нього, відповідач зобов`язаний оплатити позивачу залишок основного боргу у розмірі 291519,04 грн. Заперечення відповідача щодо стягнення пені та 3% річних місцевий суд вважає безпідставними та законодавчо необгрунтованими; доказів сплати боргу повністю станом на дату розгляду справи суду не надано. З огляду на викладене, позовні вимоги задоволено частково на загальну суму 402697,93 грн. з яких 291519,04 грн. основний борг, 26094,47 грн. пропорційна змінена вартість товару, 78528,61 грн. пеня, 6555,81 грн. 3 % річних.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач - ТОВ "НВО ХіммашНафтоГаз" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 06 травня 2019 року у справі №906/209/19 скасувати в частині стягнення з ТОВ "НВО ХіммашНафтоГаз" на користь ТОВ "Євромет Груп" 78528,61 грн. пені.

Відповідач не згідний з ухваленим рішенням, вважає його прийнятим на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що відповідач не був повідомлений про розгляд справи, який відбувся 06 травня 2019 року та на якому було прийнято рішення по справі, в зв`язку з чим справа розглянута без з`ясування всіх обставин, без належного дослідження поданих позивачем доказів на підтвердження своїх вимог. Сторонами в усному порядку, було погоджено можливість сплатити суми вартості поставленого товару частинами, при цьому постачальник виставлятиме покупцеві коригувальні накладні, що також вбачається та підтверджується з матеріалів справи. Таким чином, ТОВ "НВО Хіммашнафтогаз", покладаючись на домовленість з контрагентом, не знаючи про його дійсні наміри, не маючи наміру на невиконання умов договору підвело себе під штрафні санкції. Позивачем при нарахуванні пені за специфікацією №2 та №3 до договору №76 від 03 квітня 2018 року порушено вимоги частини 6 статті 232 ГК України щодо шестимісячного терміну стягнення пені. Зазначену обставину судом не враховано при прийнятті рішення. Також, в травні 2019 року відповідачем були внесені кошти на виконання умов договору №76 від 03 квітня 2018 року, що також не було враховано судом.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13 червня 2019 року у справі №906/209/19 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО ХіммашНафтоГаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 06 травня 2019 року у справі №906/209/19 залишено без руху.

27 червня 2019 року від ТОВ "НВО ХіммашНафтоГаз" надійшла заява до якої додане платіжне доручення №437 від 24 червня 2019 року про сплату судового збору.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02 липня 2019 року у справі №906/209/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "НВО "Хіммашнафтогаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 06 травня 2019 року у справі №906/209/19 та призначено розгляд апеляційної скарги на 23 липня 2019 року об 10:30 год.

Від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромет Груп" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. В обгрунтування заперечень зазначає, що жодної домовленості, в тому числі усної, між позивачем та відповідачем не було укладено. ТОВ "НВО Хіммашнафтогаз" повинно було здійснювати оплату вартості товару виключно на умовах передбачених договором поставки №76 від 03 квітня 2018 року.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, відповідності до вимог статті 269 ГПК України.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євромет Груп" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВО Хіммашнафтогаз" (покупець) укладено договір поставки №76 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець прийняти та оплатити металопродукцію (далі - товар) на умовах, викладених в цьому договорі.

Асортимент товару, ціна, кількість, строки поставки, узгоджуються в Специфікаціях та/або рахунках-фактурах до договору та є його невід`ємною частиною (пункт 1.2 договору).

Сторонами на виконання умов договору укладено Специфікацію №2 від 27 червня 2018 року /а.с.17/ та Специфікацію №3 від 27 червня 2018 року /а.с. 18/.

Відповідно до пункту 1 Специфікації №2 від 27 червня 2018 року сторонами погоджено, що загальна вартість на момент підписання цієї специфікації складає 688944,04 грн. з ПДВ.

У пункті 3 Специфікації №2 від 27 червня 2018 року встановлено термін поставки: 5 - 20 календарних днів з моменту підписання Специфікації.

Порядок розрахунків погоджено у розмірі 100% протягом 30 календарних днів за фактом постачання (пункт 4 Специфікації №2 від 27 червня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 Специфікації №3 від 27 червня 2018 року сторонами погоджено, що загальна вартість на момент підписання цієї специфікації складає 237663,00 грн. з ПДВ.

У пункті 3 Специфікації №3 від 27 червня 2018 року встановлено термін поставки: 10 календарних днів з моменту підписання Специфікації.

Порядок розрахунків погоджено у розмірі 100 % протягом 30 календарних днів за фактом постачання (пункт 4 Специфікації №3 від 27 червня 2018 року).

Позивач, виконуючи взяті на себе договірні зобов`язання, керуючись умовами договору та зазначеними специфікаціями до нього, поставив відповідачу товар на загальну суму 918519,04 грн.

Останнім днем оплати за Специфікацією №2 від 27 червня 2018 року було 05 вересня 2018 року, а за Специфікацією №3 від 27 червня 2018 року - 15 серпня 2018 року.

Однак, відповідачем сплачено частково вартість поставленого товару на суму 582000,00 грн.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за основним зобов`язанням в розмірі 336519,04 грн.

У пункті 5 Специфікації №2 від 27 червня 2018 року та Специфікації №3 від 27 червня 2018 року сторонами передбачено, що ціна товару в гривні розрахована на підставі еквівалента вартості товару, в USD за курсом Міжбанк (продаж) на 26 червня 2018 року - 26,2050 грн./USD.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 447697,93 грн., з яких 336519,04 грн. основного боргу, 26094,47 грн. пропорційно змінена вартість товару, 78528,61 грн. пені, 6555,81 грн. 3 % річних.

Після відкриття провадження відповідачем сплачено основний борг на загальну суму 45000,00 грн., тому в цій частині позовних вимог місцевим судом правомірно закрито провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Таким чином, спір стосується стягнення з відповідача заборгованості на загальну суму 402697,93 грн. з яких 291519,04 грн. основний борг, 26094,47 грн. пропорційна змінена вартість товару, 78528,61 грн. пеня, 6555,81 грн. 3 % річних.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частини 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново - господарськими визнаються цивільно -правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов`язань, суди дійшли висновку про те, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з договору поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець - прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з нормами частин 1 та 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

У відповідності із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до Специфікації №2 від 27 червня 2018 року позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 683736,04 грн., що підтверджується видатковою накладною №716047 від 16 липня 2018 року на суму 656952,04 грн., товарно-транспортною накладною №716047 від 16 липня 2018 року, довіреністю №95 від 06 липня 2018 року /а.с. 19-21/; видатковою накладною №806060 від 06 серпня 2018 року на суму 26784,00 грн., товарно-транспортною накладною (вантажна декларація) №6509872 від 06 серпня 2018 року, довіреністю №115 від 03 серпня 2018 року /а.с. 22-24/.

Відповідно до Специфікації №3 від 27 червня 2018 року позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 234783,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №716049 від 16 липня 2018 року на суму 234783,00 грн., товарно-транспортною накладною №716049 від 16 липня 2018 року, довіреністю №94 від 06 липня 2018 року.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного апеляційною інстанцією вбачається, що всього позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 918519,04 грн., однак відповідачем сплачено за отриманий товар частково - 582000,00 грн. (до відкриття провадження у справі) та 45000,00 грн. (після відкриття провадження у справі) на загальну суму 627000,00 грн.

Таким чином, відповідач не сплатив позивачу за отриманий товар 291519,04 грн. (918519,04 - 627000,00); доказів сплати заборгованості в повному обсязі станом на дату розгляду справи відповідачем судам не надано.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 26094,47 грн. боргу зі сплати пропорційно зміненої вартості товару, посилаючись на пункт 5 Специфікацій №2 та №3.

Так, пунктом 3.4. договору сторони домовились, що ціна товару прив`язана до міжбанківського курсу української гривні до долару США (USD) на день підписання Специфікації/виставлення рахунку-фактури. Зміна ціни допускається на неоплачену частину товару при зміні міжбанківського курсу гривні до долару США (USD), на момент оплати, більш ніж на 1% в більшу сторону, після чого сума за Специфікаціями/ виставленими рахунками-фактурами змінюється пропорційно зміні курсу. За основу береться курс гривні до долару США (USD), на день підписання Специфікації/виставлення рахунку-фактури, який зрівнюється з курсом продажу долару США (USD) відносно гривні на момент закриття торгів на міжбанківському валютному ринку України на день сплати коштів за товар. Інші умови можуть бути встановлені у Специфікації.

Пунктом 5 Специфікації №2 від 27 червня 2018 року та Специфікації №3 від 27 червня 2018 року сторонами передбачено, що ціна товару в гривні розрахована на підставі еквівалента вартості товару, в USD за курсом Міжбанк (продаж) на 26 червня 2018 року - 26,2050 грн./USD. Оплата товару здійснюється в Національній валюті України - гривнях. У разі зміни курсу в бік збільшення від еквівалента 26,2050 грн. /USD (http://minfin.com.ua) на дату оплати, ціна і вартість товару підлягає пропорційній зміні. Така зміна буде відбуватися автоматично і не вимагає додаткового узгодження сторонами. У даному випадку пропорційно змінюються суми, які підлягають оплаті покупцем і загальна сума договору у гривні, а також вартість товару у гривні. У разі зазначеної зміни курсу, постачальник, при виставленні рахунку самостійно здійснює перерахунок вартості товару і сум, що підлягають оплаті на дату оплати поставки таким чином: Ц2 = ( Ц1хК2 ) / К1, де: Ц2 - сума, яка підлягає оплаті; Ц1 - сума платежу в гривнях, зазначена в пункті 1 цієї Специфікації; К2 - офіційний курс USD до гривні (http://minfin.com.ua), Міжбанк (продаж) на дату оплати товару; К1 - еквівалент 26,2050 грн./USD.

Постачальник зобов`язаний надати покупцю рахунок - фактуру з урахуванням перерахунку з обов`язковим зазначенням постачальником курсу Міжбанк (продаж).

Покупець здійснює платежі з урахуванням перерахунку протягом трьох банківських днів. У разі несплати та подальшій зміні курсу USD за курсом Міжбанк (продаж), ціна і вартість товару підлягає пропорційній зміні.

Згідно з пунктами 5 Специфікації №2 від 27 червня 2018 року та Специфікації №3 від 27 червня 2018 року позивачем за фактом кожної часткової оплати було виставлено для оплати пропорційно змінених сум до сплати відповідачу такі коригувальні накладні: №34 від 17 серпня 2018 року на суму 1202,06 грн.; №35 від 22 серпня 2018 року на суму 5684,02 грн.; №39 від 27 серпня 2018 року на суму 3386,75 грн.; №40 від 29 серпня 2018 року на суму 14102,27 грн.; №55 від 12 вересня 2018 року на суму 357,76 грн.; №60 від 21 вересня 2018 року на суму 216,37 грн.; №63 від 18 жовтня 2018 року на суму 5088,72 грн.; №92 від 02 листопада 2018 року на суму 363,48 грн.; №93 від 13 листопада 2018 року на суму 2572,02 грн.; №99 від 23 листопада 2018 року на суму 2373,59 грн.; №100 від 27 листопада 2018 року на суму 371,11 грн.; №101 від 28 листопада 2018 року на суму 405,45 грн.; №103 від 30 листопада 2018 року на суму 228,38 грн.; №104 від 03 грудня 2018 року на суму 746,04 грн.; №108 від 12 грудня 2018 року на суму 1247,85 грн.; №2 від 11 січня 2019 року на суму 357,74 грн.; №3 від 21 січня 2019 року на суму 538,82 грн.; №4 від 24 січня 2019 року на суму 658,27грн., всього на загальну суму 39900,70 грн., про що свідчить також відповідний детальний розрахунок коригування вартості товару в залежності від курсу гривні до долара США від 27 лютого 2019 року /а.с. 72 - 75/.

Як зазначено позивачем, відповідачем сплачено пропорційно змінену вартість товару у сумі 13802,42 грн., про що свідчить відповідні відомості додані до позовної заяви /а.с. 71/.

З врахуванням часткової сплати, позивачем заявлено до стягнення 26094,47 грн. заборгованості зі сплати пропорційно зміненої вартості товару.

За приписами статті 524 Цивільного кодексу України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частин 1, 2 статті 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Колегією суддів перевірено розрахунок коригування вартості товару в залежності від курсу гривні до долара США та встановлено, що його розмір є обґрунтованим.

Відтак, місцевий суд правомірно задоволив вимогу про стягнення боргу зі сплати пропорційно зміненої вартості товару в повній мірі на суму 26094,47 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 78528,61 грн. пені. колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 611 Цивільного кодексу України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У частині 1 статті 546 Цивільного кодексу України також зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; зокрема, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виходячи зі змісту пункту 7.2. договору, сторонами погоджено відповідальність у вигляді сплати пені.

Відповідач у апеляційній скарзі заперечив проти нарахованої суми пені, посилаючись на порушення вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України щодо шестимісячного терміну стягнення пені, зазначаючи, що позивач має право проводити нарахування пені не з часу виникнення права на її нарахування, а за шість місяців, що передують моменту звернення з претензією або позовом, а також те, що у травні 2019 року відповідачем було сплачено кошти на виконання умов договору №76 від 03 квітня 2018 року.

Згідно з детальними розрахунками пені, позивачем нараховано пеню за період з 07 вересня 2018 року до 27 лютого 2019 року за Специфікацією №2 на загальну суму 33514,59 грн. та за період з 16 серпня 2018 року до 27 лютого 2019 року на загальну суму 45014,02 грн.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, визначальним для строку нарахування штрафних санкцій є наявність в умовах договору, визначеного за домовленістю сторін правочину, іншого порядку, ніж той, що законодавець передбачив у вказаній нормі (постанова Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року у справі №912/1433/16).

Враховуючи положення статті 232 Господарського кодексу України, нарахування пені припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до пункту 7.2 договору поставки №76 від 03 квітня 2018 року сторонами погоджено, що у випадку порушення строків оплати товару, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за невиконання грошового зобов`язання" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, Специфікацією №2 від 27 червня 2018 року зазначено, що 100% порядок розрахунків проводиться протягом 30 (тридцяти) календарних днів за фактом поставки, тому останнім днем оплати було - 06 вересня 2018 року.

Відповідно до Специфікації №3 від 27 червня 2018 року зазначено, що 100% порядок розрахунків проводиться протягом 30 (тридцяти) календарних днів за фактом поставки, тому останнім днем оплати було - 15 серпня 2018 року.

Позивачем здійснено розрахунок пені за загальний період з 07 вересня 2018 року до 27 лютого 2019 року по кожній видатковій накладній окремо.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, яким передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Така правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №910/4164/17.

Вказаним спростовуються доводи апелянта про те, що визначати початок нарахування пені потрібно за шість місяців, що передують моменту звернення з позовом, а не з часу виникнення права на її нарахування, як це було зроблено позивачем.

Колегією суддів перевірено здійснений позивачем розрахунок пені та встановлено, що він проведений з врахуванням шестимісячного строку її нарахування, є арифметично вірним та відповідає обставинам справи. Відтак, місцевий господарський правомірно задоволив позовну вимогу про стягнення пені у сумі 78528,61 грн.

За частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, колегія суддів прийшла до висновку про його правильність, а тому до стягнення з відповідача правомірно присуджено 3% річних у сумі 6555,81 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, місцевий господарський суд правомірно задоволив позовні вимоги частково на загальну суму 402697,93 грн. з яких 291519,04 грн. основний борг, 26094,47 грн. пропорційна змінена вартість товару, 78528,61 грн. пеня, 6555,81 грн. 3 % річних.

Стосовно доводів скаржника про те, що суд першої інстанції не врахував внесення в травні 2019 року коштів на виконання умов договору №76 від 03 квітня 2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження оплати заборгованості відповідачем не надано апеляційному суду жодного підтверджуючого документа.

Крім того, відповідно до частин 2, 3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1 та 3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з частиною 4 статті 80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З матеріалів справи колегією суддів вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, відтак міг подати докази сплати боргу під час розгляду справи саме місцевим судом.

У разі наявності таких документів, відповідач не був позбавлений можливості у порядку частини 4 статті 80 ГПК України письмово та завчасно повідомити суд першої інстанції про неможливість подання у встановлений законом строк доказів, та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у встановлений строк.

Разом з цим, розмір остаточної заборгованості відповідача буде визначено в порядку виконавчого провадження після набрання законної сили рішення суду по даній справі з урахуванням добровільної сплати відповідачем наявної заборгованості.

Безпідставними є доводи скаржника - ТОВ "НВО "Хіммашнафтогаз" про те, що відповідач не був повідомлений про розгляд справи, який відбувся 06 травня 2019 року та на якому було прийнято рішення по справі, в зв`язку з чим справа розглянута без з`ясування всіх обставин, без належного дослідження поданих позивачем доказів на підтвердження своїх вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 6 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, суд викликає або повідомляє у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Частиною 1 статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Провадження у справі №906/209/19 було відкрито 06 березня 2019 року, відтак останнім днем строку для розгляду справи було 06 травня 2019 року.

В судове засідання, яке було призначене на 03 травня 2019 року представники сторін не з`явились. У зв`язку із закінченням строку на розгляд справи ухвала господарського суду Житомирської області від 03 травня 2019 року про відкладення розгляду справи на 06 травня 2019 року була направлена як рекомендованим поштовим відправленням так і на електронні пошти повідомлені сторонами. Товариству з обмеженою відповідальністю "НВО "Хіммашнафтогаз" ухвала про відкладення розгляду справи на 06 травня 2019 року була надіслана 03 травня 2019 року на електронну адресу /а.с. 119, а.с. 133 (зворотня сторона)/.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що сторони мають вживати заходів щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (постанова Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/33054/15 від 14 лютого 2018 року).

Відповідач не був позбавлений права та можливості, поцікавитися про стан судового провадження, ознайомившись із ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО ХіммашНафтоГаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 06 травня 2019 року у справі №906/209/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 06 травня 2019 року у справі №906/209/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/209/19 повернути до господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "24" липня 2019 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І.Ю.