ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2019 року м.Дніпро Справа № 904/4627/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Подобєда І.М., Кощеєва І.М.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Дорохова Т.М., виписка з ЄДР б/н від 14.06.2019 р., представник;

від відповідача: Солод О.В., довіреність б/н від 17.07.2019 р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд", м. Павлоград Дніпропетровської області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2019 року, постановлену суддею Бєлік В.Г., у справі № 904/4627/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробуд Плюс", с. Богуслав, Павлоградський район, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд", м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором поставки товару № 10/18-М від 29.03.2018 у сумі 1 142 454,03 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2019 у справі №904/4627/18 (суддя Бєлік В.Г.) відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" про розстрочення виконання рішення суду від 15.01.2019 у цій справі.

Не погодившись із вказаною ухвалою місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, постановлення ухвали при неповному дослідженні доказів у справі та неправильному встановленні обставин справи, просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2019 та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про розстрочення виконання рішення суду.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що господарським судом безпідставно не взято до уваги доводи відповідача, наведені у заяві про розстрочення виконання рішення суду, а саме те, що підприємство відповідача перебуває у вкрай складному фінансовому становищі, що пов`язане з обов`язками по сплаті працівникам заробітної плати, сплати податків та зборів; існуванням наявних невиконаних перед ТОВ "Спецдоррембуд" зобов`язань зі сплати кредиторської заборгованості у розмірі 207 451 454,58 грн., а також наявними кредитними зобов`язаннями перед банківською установою у розмірі 12 742 853,56 грн.; наявність більше шести судових справ, в яких підприємство є відповідачем, та за якими стягнуто на користь контрагентів більше 8 млн. грн.; заявник вимушений звернутися до суду з даною заявою, оскільки в разі одноразового стягнення суми понад 1,5 млн. грн. підприємство буде вимушене зупинити господарську діяльність, а таке стягнення може призвести до початку процедури банкрутства.

Вважає, що його було позбавлено права на надання доказів та заперечень на подані з боку позивача пояснення та докази, чим було порушено його права в частині рівності всіх учасників процесу перед законом і судом.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євробуд Плюс", у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу без змін. Зазначає, що скаржником не було надано всіх належних і достатніх доказів, що підтверджували б його складне матеріальне становище.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.06.2019 (колегія суддів у складі: головуючий, доповідач Іванов О.Г., судді Березкіна О.В., Дармін М.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2019 року у справі №904/4627/18; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 17.07.2019.

16.07.2019 року розпорядженням в.о. керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/4769/18 у зв`язку з відпусткою суддів Дарміна М.О., Березкіної О.В.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2019, справу №904/4627/18 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Кощеєв І.М., Подобєд І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.07.2019 справу прийнято до провадження зазначеною колегією.

В судовому засіданні 17.07.2019 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євробуд Плюс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" заборгованість у розмірі 1 142 454,03 грн., з яких: 1 125 900,34 грн. - основна сума боргу, 16 553,69 грн. - 3% річних. Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 позовні вимоги задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦДОРРЕМБУД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУД ПЛЮС" 1 125 900,34 грн. - основного боргу, 16 553,69 грн. - 3% річних та 17 136,82 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Верховного Суду від 25.02.2019 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 року у справі №904/4627/18.

Після повернення справи до Господарського суду Дніпропетровської області 05.03.2019 на виконання рішення від 15.01.2019 видано наказ про примусове виконання.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.05.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" залишено без задоволення, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 залишено без змін.

23.05.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява про розстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 року.

В обґрунтування поданої заяви, боржник долучив документи, що свідчать про наявність у ТОВ "Спецдоррембуд" зобов`язань перед іншими кредиторами, а також банківськими установами, а саме:

- згідно балансової довідки від 23.05.2019 станом на 17.05.2019 року у Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" в штаті значиться 70 працівників. Зобов`язання зі сплати заробітної плати складають 285 921,12 грн., зі сплати податків та зборів 113 134,03 щомісячно;

- згідно балансової довідки від 23.05.2019 станом на 17.05.2019 року наявні невиконані зобов`язання перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" зі сплати кредиторської заборгованості у розмірі 207 451 545,58 грн. Також зазначено, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" є кредитні зобов`язання перед банківською установою АБ "Південний" у розмірі 12 742 853,56 грн.;

- згідно балансової довідки від 23.05.2019 станом на 17.05.2019 року у Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" наявні відкриті рахунки в банківських установах на яких наявні грошові кошти у наступному розмірі:

- № НОМЕР_1 в AT "РАДАБАНК", МФО 306500 залишок становить - 84,17 грн.;

- № НОМЕР_2 в AT "АКБ «КОНКОРД", МФО 307350 залишок становить - 6425,40 грн.;

- № НОМЕР_3 в АБ «Південний», МФО 328209 залишок становить -4 295,46 грн.

Зазначав, що у період з січня 2019 року по даний час Господарським судом Дніпропетровської області було прийнято більше шести судових рішень, в яких з підприємства відповідача стягнуто на користь контрагентів, в тому числі - ТОВ "Євробуд Плюс", більше 8 млн. грн.

Таким чином, в разі списання грошових коштів, розміщених на його рахунках в банківських установах в рахунок сплати зобов`язання по рішенню суду у справі №904/4627/18, боржник буде вимушений призупинити роботи по діючим договорам. Це зумовить подання численних позовів до його підприємства, стягнення процентів, інфляційних витрат та ін. Ці процеси паралізують нормальну господарську діяльність підприємства та призведуть до ще більшої фінансової кризи.

Стягувач заперечував проти задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду оскільки вважав, що подана заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення суду, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем до матеріалів справи та заяви не надано належних та допустимих доказів неможливості виконати рішення суду. До того ж, відповідачем не надано доказів наявності джерел належного виконання запропонованого ним графіку виплат з виконання судового рішення.

Крім того, відповідно до п. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

За приписами ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9 (яка є чинною на даний час) підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до п. 2. рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 розстрочка - це виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Підставою, зокрема, для розстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Савіцький проти України" від 26.07.2012 зазначено, що суд повторює, що право на суд, захищене п. 1 ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтовано тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі "Глоба проти України" від 05.07.2012 суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Отже, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

В зв`язку з тим, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права Позивача, при її наданні суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати інтереси як заявника, так і Позивача.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів всіх сторін, які приймають участь у справі. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання, суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан.

Таким чином, обов`язковою умовою надання відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання такого рішення або роблять його неможливим, які заявник повинен довести відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

До того ж, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд для юридичних осіб зобов`язаний також враховувати ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду та вважає, що заявником не доведено наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення по даній справі або роблять його неможливим, з огляду на наступне.

Як вбачається із змісту заяви про розстрочку виконання судового рішення у даній справі, заявник посилається на важкий фінансовий стан та відсутність у нього коштів. В обґрунтування цього заявник подав балансові довідки станом на 17.05.2019 та виписки по рахунках.

В той же час, скаржником не було надано всіх належних, допустимих та достатніх доказів, що підтверджували б його складне матеріальне становище.

А саме, на підтвердження свого реального фінансового стану ТОВ "Спецдоррембуд" взагалі не надало офіційного балансу, фінансового звіту за попередні звітні періоди, звітність до органів ДФС, тощо.

Також, боржником не надано доказів наявності або відсутності у нього майна, за рахунок якого можливе погашення заборгованості.

Зазначені заявником обставини носять не особливий і надзвичайний характер, а свідчать про негативні явища в поточній діяльності відповідача, яка за приписами статті 42 Господарського кодексу України є самостійною, ініціативною, на власний ризик господарською діяльністю, відтак, не є підставою вважати збиткову фінансову діяльність відповідача винятковим випадком у розумінні суті статті 331 Господарського процесуального кодексу, що зумовлював би ускладнення чи відсутність можливості виконати судове рішення.

З метою врахування ступеню вини відповідача у виникненні спору колегія суддів зазначає, що поставка товару за спірним Договором поставки товару № 10/18-М від 29.03.2018, здійснювалась у відповідності до пункту 1.1. Договору на об`єкт "Капітальний ремонт дороги по провулку Дружби від вул. Центральної до вул. Шевченка в с. Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області" в межах виконання Відповідачем Договору № 59 від 26.02.2018 на виконання робіт по об`єкту "Капітальний ремонт дороги по. провулку Дружби від вул. Центральної до вул. Шевченка в с. Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області", укладеного між Відповідачем та Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської державної адміністрації.

Згідно роздруківок з веб-сайту аналітично-пошукової бази 007.org.ua Замовник розрахувався з відповідачем, перерахувавши 2 068 599,58 грн. наступними платежами:

06.04.2018 - 621 698,00 грн.;

27.04.2018 - 1 343 285,21 грн.;

06.08.2018 - 103 61.6,37 грн.

Таким чином, несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання за спірним Договором поставки Товару № 10/18-М від 29.03.2018 є наслідком винних дій саме відповідача та не залежало від дій замовника, Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської державної адміністрації.

Посилання відповідача на те, що передумови судових позовів до нього полягають у неналежному виконанні своїх посадових обов`язків попереднім керівним складом підприємства, є безпідставними, оскільки стан розрахунків між сторонами договору не може залежати від стану організації роботи контрагентів.

З метою дотримання балансу інтересів всіх сторін, які приймають участь у справі, колегія суддів під час вирішення питання про розстрочку виконання враховує також матеріальні інтереси позивача, його фінансовий стан.

З цього приводу зазначає, що сторони по справі знаходяться у рівних економічних можливостях. Так, відповідно до фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва за перший квартал 2019 року кредиторська заборгованість Позивача складає 41 168,7 тис. грн., короткострокові кредити в банках 16 999,4 тис. грн. Збиток від господарської діяльності за І квартал 2019 року склав 3 100,5 тис. грн. У штаті Товариства наявно 80 чоловік. Загальна сума нарахованої заробітної плати за місяць складає 801 513,27 грн., зобов`язання зі сплати єдиного внеску складають 173 187,57 грн.

Господарський суд вірно зазначив, що господарське зобов`язання відповідача перед позивачем щодо виконання умов договору поставки № 10/18-М від 29.03.2018 виникло в квітні 2018 року, рішення суду у даній справі проголошено 15.01.2019 та залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду 22.05.2019. Тобто, відповідач не виконує зобов`язання за договором більше року.

В той же час, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Також, боржник не надав доказів неможливості виконання рішення суду, а сам лише результат фінансової діяльності підприємства не може бути єдиною підставою для розстрочки виконання рішення.

На думку колегії суддів, господарський суд дотримався балансу інтересів обох сторін, врахував, що в першу чергу мав зробити, можливі негативні наслідки для стягувача при затримці виконання рішення, дослідив матеріальні інтереси не лише Відповідача, а й Позивача, який також знаходиться у скрутному фінансовому становищі, у зв`язку з чим надання відстрочки виконання рішення суду може призвести до негативних наслідків та повної неплатоспроможності позивача.

Оскільки з матеріалів справи неможливо встановити, матеріальне становище якої сторони стягувача чи боржника є більш скрутним, то колегія суддів вважає за необхідне користуватися правовою позицією Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Крім того, частиною 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України чітко передбачено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Також у постанові від 20.09.18 у справі № 905/2953/17 Верховний Суд зробив наступний висновок: "Так, ГПК України передбачає, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення... Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (частини перша і п`ята статті 331)."

В той же час, боржник в порушення ч. 5 ст. 331 ГПК України просив розстрочити виконання судового рішення на два роки, при чому не з дня його ухвалення (15.01.2019), а з 31.05.2019.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що його було позбавлено права на надання доказів та заперечень на подані з боку позивача пояснення та докази, є безпідставними, оскільки ухвалою господарського суду від 06.06.2019 про прийняття заяви про розстрочення виконання рішення суду сторонам (в тому числі, й відповідачу) було запропоновано надати у судове засідання пояснення, в разі їх наявності, а відповідно до протоколу судового засідання від 10.06.2019 представник відповідача приймав участь у судовому засіданні та безпосередньо мав можливість надати докази і заперечення на подані з боку позивача пояснення та докази, через що права відповідача в частині рівності всіх учасників процесу перед законом і судом порушені не були.

Оскільки відповідачем не доведено наявність конкретних обставин, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду, а судом не приймається до уваги сам лише результат фінансової діяльності підприємства відповідача, та відсутні надзвичайні події, які мали б своїм наслідком розстрочення виконання судового рішення, колегія суддів погоджується з ухвалою господарського суду про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" про розстрочення виконання рішення суду від 15.01.2019 у цій справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції, розглядаючи клопотання, дав оцінку наданим сторонами доказам, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 271, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд", м. Павлоград Дніпропетровської області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2019 у справі № 904/4627/18 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2019 у справі №904/4627/18 залишити без змін.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд", м. Павлоград Дніпропетровської області за подання апеляційної скарги на ухвалу суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до ст. 287 ГПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.07.2019.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.М. Подобєд