ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" липня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/877/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Літвінова С.В.

при секретарі судового засідання Липі Т.О.

за участю представників:

від позивача: Ю.О. Розенбойм, діє на підставі довіреності від 11.03.2019р. б/н

від відповідача : не з`явився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фермерського господарства Зайченка Олега Володимировича (вул.Новоселів, 3, с. Новоборисівка , Великомихайлівський район, Одеська область, 67121) до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "БЕРЕЗІВСЬКИЙ ЗАВОД НАТУРАЛЬНИХ ПРОДУКТІВ" (вул.Колонічна,7,Одеса,Одеська область,65005) про стягнення 342316,26 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство Зайченка Олега Володимировича звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕРЕЗІВСЬКИЙ ЗАВОД НАТУРАЛЬНИХ ПРОДУКТІВ" (надалі - відповідач), в якому просить господарський суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за отриманий товар згідно договору поставки №29/07 від 29 липня 2016 року (надалі також - договір поставки) в сумі 234 668.68 гривень; інфляційні втрати за прострочення оплати за товар в сумі 88 346.60 гривень 60 копійок; штраф три проценти річних за прострочення оплати за товар в сумі 19 300.98 гривень; судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №29/07-2016 від 29 липня 2016 року, укладеного між сторонами у справі.

Ухвалою суду від 01.04.2019 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.05.2019 року у зв`язку з перебуванням судді господарського суду Одеської області Літвінова С.В. на лікарняному з 22.04.2019 року по 03.05.2019 року, з 06.05.2019 року по 08.05.2019 року у відпустці, розгляд справи було призначено на 27.05.2019р.

Ухвалою суду від 27.05.2019 року було продовжено строк підготовчого провадження до 31.06.2019р., відкладено підготовче засідання на 19.06.2019р.

Ухвалою суду від 19.06.2019 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 01.07.2019р.

Ухвалою суду від 01.07.2019р. у судовому засіданні оголошено протокольну ухвалу про перерву, що було відображено в протоколі судового засідання, та про це суд повідомив відповідача із зазначенням в ухвалі про дату та час судового засідання.

01.07.2019р. до канцелярії суду за вх.№2-3092/19 від відповідача надійшла заява про затвердження мирової угоди із трьома примірниками документу із назвою «мирова угода», підписаними керівником відповідача та скріплена печаткою.

Відповідно до ч.7 ст.46 ГПК України, сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно ч.1-5 ст.192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі. Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що мирова угода має бути підписана обома сторонами у справі. Водночас, надані відповідачем три екземпляри документу із назвою «мирова угода» не містять підписів уповноваженого представника позивача, не скріплені відтиском печатки позивача, а отже - не є мировою угодою в розумінні вимог ГПК України. За наведених причин і подана відповідачем заява про затвердження мирової угоди не є «спільною письмовою заявою» сторін в розумінні ч.2 ст.192 ГПК України

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про затвердження мирової угоди.

Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, проте 01.07.2019р. до канцелярії суду за вх.№2-3092/19 від відповідача надійшла заява про затвердження мирової угоди із трьома примірниками документу із назвою «мирова угода», підписаними керівником відповідача та скріплена печаткою. В пункті 1 «мирової угоди» відповідач зазначив про погодження ним із позивачем «розміру завданих ФГ Зайченка Олега Володимировича збитків згідно Договору поставки №29/07-2016 від 29.07.2016 р. у розмірі 342 316 грн., з яких 234 668.68 грн., з яких 234 668.68 грн. - заборгованість за отриманий товар, 88 346.60 грн. - інфляційні витрати, 19 300.98 грн. - 3% річних.». З огляду на відсутність у матеріалах справах інших процесуальних документів, складених відповідачем з приводу предмету спору, суд враховує викладену вище правову позицію.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

У судовому засіданні 17.07.2019р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

29.07.2016 р. між Фермерським господарством Зайченка Олега Володимировича та Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕРЕЗІВСЬКИЙ ЗАВОД НАТУРАЛЬНИХ ПРОДУКТІВ» було укладено договір поставки №29/07-2016 . Відповідно до умов вказаного договору позивач прийняв на себе зобов`язання поставити, а відповідач - прийняти та оплатити товар, а саме - насіння льону. Цього ж дня між сторонами у справі було підписано Додаток №1 від 29.072016 р. до договору поставки, а саме - Специфікація, якою визначені кількість товару - 30.075 тон, ціна за одиницю вимірювання - 8800.00 гривень (з ПДВ) та сума - 264660 гривень (з ПДВ) (пункт 1 Додатку).

29.07.2016 р. між сторонами у справі була підписана видаткова накладна №13, відповідно до якої позивач передав, а відповідач прийняв товар, а саме - насіння льону у кількості 30.076 тон на загальну суму 264 668 гривень (з ПДВ) . Повноваження представника відповідача на отримання товару підтверджені довіреністю №46 від 29 липня 2016 року .

Строк оплати за товар визначений в п.2.2. договору поставки та складає 5 (п`ять) банківських днів з моменту отримання товару.

Отже, повна оплата за товар мала бути проведена відповідачем не пізніше 05 серпня 2016 року.

03.04.2017 р. відповідачем проведена часткова оплата за отриманий товар в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень, що підтверджено платіжним дорученням №85 від 03.04.2017 р., призначення платежу «оплата за льон згідно договору №29/07-2016 від 29.07.2016р. у т.ч. ПДВ 5000.00 грн» .

Таким чином, заборгованість відповідача з оплати за товар, отриманий від позивача за договором поставки склала 264 668 гривень - 30 000 гривень = 234 668 гривень.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вище встановлено господарським судом між сторонами у справі укладений договір поставки №29/07-2016 від 27.07.2016 року, за умовами якого продавець зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, ціни, кількість й асортимент якого вказано у видатковій накладній, а покупець зобов`язується оплатити цей товар на умовах Договору.

Згідно ч.ч.1 та 2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відовідно до ч.1. ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивач довів факт існування заборгованості відповідача перед ним за товар, отриманий згідно договору поставки №29/07-2016 від 29.07.2016 року у сумі 234 668.68 гривень. У свою чергу, відповідач позовні вимоги в цій частині не спростував, згідно позиції, наведеної у «мировій угоді» - фактично визнав існування свої заборгованості перед позивачем у вказаній сумі.

При цьому, з огляду на приписи ч.7 ст.46 та ст.192 ГПК України, мирова угода укладається сторонами у справі, водночас, надані відповідачем три екземпляри «мирової угоди» не підписані позивачем, а тому вказаний документ не може вважатися мировою угоду в розумінні господарського процесуального законодавства України, не може бути затверджений судом як мирова угода. У зв`язку з цим, суд ухвалою від 17.07.2019 року відмовив відповідачу у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди.

Крім цього, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми інфляційних втрат та погоджується з наданим позивачем розрахунком вказаної суми, якій проведений з урахуванням часткової оплати товару відповідачем. Так, за період з серпня 2016 року по березень 2017 року (до здійснення відповідачем часткової оплати за товар) сума інфляційних втрат склала: 264 668.68 Ч 99.7 Ч 101.8 Ч 102.8 Ч 101.8 Ч 100.9 Ч 101.1 Ч 101 Ч 101.8 - 264 668.68 = 30 172.23 гривень. За період з квітня 2017 року по лютий 2019 року сума інфляційних втрат склала: 234 668.68 Ч 100.9 Ч 101.3 Ч 101.6 Ч 100.2 Ч 99.9 Ч 102 Ч 101.2 Ч 100.9 Ч 101 Ч 101.5 Ч 100.9 Ч 101.1 Ч 100.8 Ч 100 Ч 100 Ч 100 Ч 101.9 Ч 101.7 Ч 101.7 Ч 101.4 Ч 100.8 Ч 101 Ч 100.5 - 234 668.68 = 58 174.37 гривень. Усього сума інфляційних втрат склала: 30 172.23 + 58 174.37 копійок = 88 346.60 гривень.

Також, суд погоджується з вимогою позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних, заявлених на підставі ст.625 ЦК України та згідно приведеного у додатку №1 до позовної заяви попередньому розрахунку. Так за період з 06.08.2016 року по 02.04.2017 року (день, що передував частковій оплаті за товар 03.04.2017 року) сума 3% річних склала: 264 668.68 гривеньЧ 3 Ч 240 : 365 : 100 = 5 220.86 гривень. За період з 03.04.2017 року (день часткової оплати за товар) по 03.04.2019 року (гранична дата нарахування 3%річних згідно позовної заяви) сума 3% річних склала: 234 668.68 гривень Ч 3 Ч 730 : 365 : 100 = 14 080.12 гривень. Разом, сума 3% річних склала: 5 220.86 гривень + 14 080.12 гривень = 19 300.98 гривень.

Одночасно з цим суд зауважує, що відповідно до п.2.2. договору поставки, строк оплати визначений сторонами 5 (п`ять) банківських днів з моменту отримання товару. З огляду на це, днем виникнення заборгованості є не 06.08.2016 року, а 05.08.2016 року, оскільки день отримання товару - 29.07.2016 року також підлягає зарахуванню у 5-денний строк оплати товару. Водночас, оскільки вказана помилка призвела до заниження, а не завищення суми трьох процентів річних та з урахуванням принципу диспозитивності господарського процесу, суд стягує з відповідача заявлену позивачем суму трьох процентів річних.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Фермерського господарства Зайченка Олега Володимировича ( вул. Новоселів , 3 , с.Новоборисівка, Великомихайлівський район , Одеська область , 67121) до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "БЕРЕЗІВСЬКИЙ ЗАВОД НАТУРАЛЬНИХ ПРОДУКТІВ" (вул.Колонічна,7,Одеса,Одеська область,65005) про стягнення 342316,26 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю БЕРЕЗІВСЬКИЙ ЗАВОД НАТУРАЛЬНИХ ПРОДУКТІВ» (місцезнаходження: 65005, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Колонічна, будинок 7, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 37422158) на користь Фермерського господарства Зайченка Олега Володимировича (місцезнаходження: 67121, Одеська обл., Великомихайлівський район, село Новоборисівка, вулиця Новоселів, будинок 3, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: ) заборгованість за отриманий товар в сумі 234 668 (двісті тридцять чотири тисячі шістсот вісімдесят вісім) гривень 68 копійок, інфляційні втрати за прострочення оплати за товар в сумі 88 346 (вісімдесят вісім тисяч триста сорок шість) гривень 60 копійок, три проценти річних за прострочення оплати за товар, отриманий згідно договору поставки №29/07 від 29 липня 2016 року в сумі 19 300 (дев`ятнадцять тисяч триста гривень) гривень 98 копійок та 5 134 (п`ять тисяч сто тридцять чотири) гривень 97 копійок судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 22 липня 2019 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов