РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.07.2019Справа № 910/5486/19

Суддя Господарського суду міста Києва ДЖАРТИ В. В., розглянувши без виклику (повідомлення) представників сторін в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Об`єднання Дніпроенергобудпром"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 688 846,41 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Об`єднання Дніпроенергобудпром" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 688 846,41 грн, з яких: 655 240,68 грн - основний борг, 33 605,73 грн - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати товару, поставленого позивачем на підставі договору поставки № ПЗ/НХ-181928/НЮ від 27.12.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/5486/19, ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

На виконання приписів чинного процесуального законодавства ухвала суду від 26.04.2019 про відкриття провадження у справі була направлена учасникам судового процесу та отримана уповноваженим представником позивача 10.05.2019 та уповноваженими представниками відповідача 06.05.2019 та 07.05.2019.

Частиною 2 статті 178 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.0.2019, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Будь яких заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

27.12.2018 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі начальника служби матеріально-технічного забезпечення регіональної філії "Південно-Західна Залізниця" АТ "Укрзалізниця" (далі - відповідач, покупець, Залізниця) та Товариством з додатковою відповідальністю "Об`єднання Дніпроенергобудпром" (далі - позивач, постачальник, Товариство) було укладено Договір поставки № ПЗ/НХ-181928/НЮ (далі - Договір), за яким постачальник зобов`язався у 2018 році поставити і передати у власність покупцю Стояк автоблокування СВ 10,5-3,6 2018 року випуску (далі - Товар), відповідно до Специфікації № 1 (Додаток № 1), а покупець зобов`язався прийняти і оплатити цей Товар на умовах Договору. Кількість та асортимент Товару визначається у Специфікації № 1 (Додаток № 1), яка додається до Договору.

В розділі 3 Договору сторони погодили, що ціна визначається Договором і приймається сторонами: в національній валюті України. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у Специфікації № 1 (Додаток № 1), включає вартість Товару, тари, всі податки та збори, передбачені чинним законодавством, транспортні витрати постачальника згідно пункту 5.1 Договору. Загальна сума Договору становить 655 240,68 грн (у т.ч. 20% ПДВ в сумі 109 206,78 грн).

Порядок оплати Товару встановлений у розділі 4 Договору, зокрема, відповідно до пункту 4.1 Договору оплата за кожну партію поставленого Товару здійснюється покупцем у безготівковій формі не пізніше 20 банківських днів після дати поставки партії Товару, відповідно до рахунку-фактури на дану партію Товару, обумовлену згідно пункту 6.1 Договору та при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до умов пункту 5.1 Договору постачальник здійснює поставку Товару на умовах DDP виробничий підрозділ: Київський головний матеріальний склад (07434, Київська область, Броварський район, с. Шевченкове, вул. Польова 5 (ст. Бобрик), або вказаний у заявці на поставку Товару відповідно до правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року.

Поставка здійснюється протягом 10 робочих днів, тільки після письмової (в т.ч. Електронної) заявки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до прийому Товару. Відповідальність за достовірність зазначеної в заявці інформації несе покупець (пункт 5.2 Договору).

Відповідно до пунктів 5.6, 5.11 Договору датою поставки вважається дата підписання покупцем видаткової накладної та акта приймання-передачі, перехід права власності на продукцію відбувається після її фактичної передачі на підставі належно оформлених документів на склад покупця.

Обов`язок покупця здійснювати оплату за Товар своєчасно та в повному обсязі закріплено в пункті 7.1.2 Договору.

У разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати (пункт 8.2.1 Договору).

Строк дії Договору встановлений його пунктом 13.1 становить з моменту підписання до 31 грудня 2018 року включно.

На виконанням Договору позивачем було поставлено відповідачу Товар на загальну суму 655 240,68 грн, а саме:

- за рахунком-фактурою та накладною-вимогою № 1871 від 28.12.2018 на суму 330 801,12 грн;

- за рахунком-фактурою та накладною-вимогою № 1872 від 29.12.2018 на суму 324 439,56 грн.

Однак, за твердженням позивача, яке не спростовується відповідачем, останній в порушення умов укладеного Договору не здійснив оплату за отриманий Товар.

Факт наявності заборгованості в сумі 655 240,68 грн визнано відповідачем шляхом підписання Акту звірки взаємних розрахунків станом на 01.01.2019 між позивачем та відповідачем, належним чином завірена копія якого надана позивачем.

Дотримуючись умов пункту 10.2 Договору щодо обов`язковості досудового врегулювання спорів, позивач направив на адресу відповідачу претензію № 201/м від 04.03.2019. Зазначена претензія була отримана уповноваженим представником відповідача 11.03.2019, проте, за твердженням позивач, була залишена без відповіді, сума заборгованості станом на момент звернення до суду так і лишилася несплаченою.

З огляду на викладені вище обставини, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 688 846,41 грн, з яких: 655 240,68 грн - основний борг та 33 605,73 грн - пеня.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України. Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських, згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України та у відповідності до приписів статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 712 Цивільного кодексу України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 2, 3 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято Товар на загальну суму 655 240,68 грн, про що свідчать належним чином оформлені, підписані уповноваженими представниками сторін рахунки-фактури та накладні-вимоги № 1871 від 28.12.2018 на суму 330 801,12 грн та № 1872 від 29.12.2018 на суму 324 439,56 грн.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом вище, строк оплати, погоджений сторонами в пункті 4.1 Договору, становить - не пізніше 20 банківських днів після дати поставки партії Товару, відповідно до рахунку-фактури на дану партію Товару. Відповідно Товар, отриманий за рахунком-фактурою № 1871 від 28.12.2019 мав бути оплачений відповідачем не пізніше 29 січня 2019 року, а Товар за рахунком-фактурою № 1872 від 29.12.2018 - не пізніше 30 січня 2019 року.

Заборгованості за Договором в сумі 655 240,68 грн визнано відповідачем у підписаному представниками сторін Акті звірки взаємних розрахунків станом на 01.01.2019.

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи те, що строк виконання обов`язку з оплати поставленого Товару настав, сума боргу відповідача, яка складає 655 240,68 грн підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до відповідача про стягнення вказаної суми боргу, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Окрім суми основної заборгованості позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 33 605,73 грн пені, нарахованої на підставі пункту 8.2.1 Договору, нарахованої за період з 05.01.2019 по 23.04.2019.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою. За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України). Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що позивачем невірно визначено період нарахування пені, а саме помилково визначено дату початку нарахування пені, оскільки прострочення оплати за Товар отриманий за рахунком-фактурою № 1871 від 28.12.2019 починається з 30 січня 2019 року, а за Товар за рахунком-фактурою № 1872 від 29.12.2018 - з 31 січня 2019 року.

Враховуючи зазначене вище, за перерахунком суду, позовні вимоги про стягнення з покупця пені підлягають задоволенню частково в сумі 26 979,99 грн.

Приписами статей 76-77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову Товариства з додатковою відповідальністю "Об`єднання Дніпроенергобудпром" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 688 846,41 грн частково та стягнення з останнього на користь позивача 655 240,68 грн основного боргу та 26 979,99 грн пені.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з додатковою відповідальністю "Об`єднання Дніпроенергобудпром" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 688 846,41 задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, Печерський район, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (01601, місто Київ, Шевченківський район, вулиця Лисенка, будинок 6; ідентифікаційний код 40081221) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Об`єднання Дніпроенергобудпром" (27552, Кіровоградська область, місто Світловодськ, селище міського типу Власівка, вулиця Молодіжна, будинок 63; ідентифікаційний код 14276579) 655 240,68 грн ( шістсот п`ятдесят п`ять тисяч двісті сорок гривень 68 копійок) основного боргу, 26 979,99 грн (двадцять шість тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень 99 копійок) пені та 10 233,31 грн (десять тисяч двісті тридцять три гривні 31 копійку) судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ