СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2019 р. Справа № 905/2038/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Барбашова С.В. , суддя Чернота Л.Ф.

секретар судового засідання Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився,

Головного управління Державної фіскальної служби України в Донецькій області - Сенников А.А., довіреність № 12 від 22.10.18

Державної фіскальної служби України - Сенников А.А., довіреність № 99-99-22-11/5/134 від 05.03.19,

Волкова О.С. - не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України в Донецькій області (вх.1715) на рішення господарського суду Донецької області від 11.03.2019 (повний текст складено 18.03.2019, суддя Курило Г.Є.) у справі №905/2038/18

за позовом Маріупольського міського центру зайнятості, м.Маріуполь,

до Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, м.Маріуполь,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Головне управління Державної фіскальної служби України в Донецькій області, м.Маріуполь,

2. Державна фіскальна служба України, м.Київ,

3. ОСОБА_2 , м.Макіївка,

про стягнення 38844,85грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Маріупольський міський центр зайнятості звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про відшкодування отриманої допомоги по безробіттю у сумі 38844,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що громадянка ОСОБА_2 до її поновлення на роботі за рішенням суду, перебувала на обліку у Маріупольському міському центру зайнятості та отримала допомогу по безробіттю в сумі 38844,85 грн. Вказана сума грошових коштів, як зазначає позивач, має бути стягнута з Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на підставі п.4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", відповідно до якої, з роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному у разі його поновлення на роботі за рішенням суду.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 11.03.2019 року у справі №905/2038/18 позов задоволено повністю.

В наведеному рішенні суд першої інстанції встановив, що:

-наказом Державної фіскальної служби України № 2702-о від 22 липня 2016 року ОСОБА_2 звільнено з посади першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м.Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області у зв`язку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності згідно п.1 ст. 40 КЗпП України;

-з 12.10.2016 по 17.10.2017 громадянка ОСОБА_2 перебувала на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості та отримала за вказаний період 38844,85 грн. допомоги по безробіттю;

-постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у справі №805/3875/16-а визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України № 2702-о від 22 липня 2016 року "Про звільнення ОСОБА_2 ";

-наказом Державної фіскальної служби України від 07.09.2018 № 1610-о "Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_2 " скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 22.07.2016 № 2702-о від 22 липня 2016 року; ОСОБА_2 поновлено на посаді першого заступника начальника ДПІ Петровському районі м. Донецька ГУ ДФС у Донецькій області з 23 липня 2016 року.

За наведених обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що відповідач (як правонаступник Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області) є роботодавцем громадянки ОСОБА_2 в розумінні ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а тому саме на нього покладено обов`язок відшкодувати центру зайнятості суму виплаченої допомоги по безробіттю за період з 12.10.2016 по 17.10.2017 в розмірі 38844,85 грн.

Головне управління Державної фіскальної служби України в Донецькій області (перша третя особа) із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі перша третя особа зазначає про те, що ОСОБА_2 , в порушення вимог ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», не повідомила Маріупольський міський центр зайнятості про її поновлення на роботі. За таких обставин, апелянт вважає, що позивач не має права вимагати у відповідача відшкодування коштів з виплати допомоги по безробіттю. Також апелянт вказує на те, що отримання ОСОБА_2 допомоги по безробіттю та заробітної плати за час вимушеного прогулу без урахування суми допомоги по безробіттю є переплатою коштів для поновленого на роботі працівника. Вказана обставина, на думку апелянта, має істотне значення для вирішення цього спору.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує, зокрема з тих підстав, що реєстрацію ОСОБА_2 у центрі зайнятості як безробітної припинено 18.10.2017, тобто, до фактичного її поновлення на роботі за наказом Державної фіскальної служби від 07.09.2018. Також позивач зазначає про те, що матеріали справи не містять доказів умисного невиконання ОСОБА_2 своїх обов`язків, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін.

Відповідач, Державна фіскальна служба України, ОСОБА_2 відзиви на апеляційну скаргу не надали.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.07.2019 за клопотаннями першої та другої третьої особи розгляд справи призначено в режимі відеоконференції з Жовтневим районним судом м.Маріуполя.

Однак, представник першої та другої третьої особи прибув в судове засідання в Східний апеляційний господарський суд. Представник підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення господарського суду Донецької області від 11.03.2019 скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Позивач та відповідач в судове засідання 16.07.2019 не з`явились, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання 16.07.2019 також не з`явилась.

Ухвала суду, якою розгляд справи призначено в цьому судовому засіданні, направлялась на належну адресу ОСОБА_2 , однак, повернулась підприємством зв`язку з довідкою про невручення «за закінченням терміну зберігання».

Згідно ч.7 ст.120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця знаходження ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає

ОСОБА_2 не повідомляла суд про зміну свого місцезнаходження під час розгляду справи.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції дотримано вимоги статті 242 ГПК України щодо повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав, належним чином повідомлено позивача, відповідача, третю особу - ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності їх представників.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника першої та другої третьої особи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Наказом Державної фіскальної служби України № 2702-о від 22 липня 2016 року ОСОБА_2 звільнено з посади першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м.Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області у зв`язку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності згідно п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.27 т.1).

12.10.2016 ОСОБА_2 звернулася до Маріупольського міського центру зайнятості із заявами про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с.15,16 т.1).

До матеріалів справи надано персональну картку ОСОБА_2 №200078 від 12.10.2016 (а.с.12 т.1), з якої вбачається, що Маріупольським міським центром зайнятості прийнято наступні рішення:

- 12.10.2016 надано статус безробітної;

- призначено допомогу по безробіттю з 19.10.2016 по 13.10.2017;

- з 19.10.2016 розпочато виплату допомоги по безробіттю;

- 14.10.2017 припинено виплату допомоги по безробіттю

- 18.10.2017 припинено реєстрацію.

За період перебування на обліку в центрі зайнятості - з 12.10.2016 по 17.10.2017 громадянка ОСОБА_2 отримала 38844,85 грн. допомоги по безробіттю, що підтверджується довідкою позивача від 09.02.2018 (а.с.19 т.1).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12.04.2017 у справі №805/3875/16-а (а.с.144-154 т.1) адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України № 2702-о від 22 липня 2016 року "Про звільнення ОСОБА_2 ".

Поновлено ОСОБА_2 на посаді першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області з 23 липня 2016 року.

Зобов`язано Державну фіскальну службу України працевлаштувати ОСОБА_2 на посаду, рівнозначну посаді першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Стягнуто з Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 вересня 2016 року по 12 квітня 2017 року в сумі 38 774,19 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03.08.2017 у справі №805/3875/16-а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у справі №805/3875/16-а змінено. В абзац п`ятий резолютивної частини постанови Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року додано слова наступного змісту: "з відрахуванням обов`язкових платежів та урахуванням виплачених сум при звільненні".

В іншій частині постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12.04.2017 року у справі № 805/3875/16-а - залишено без змін.

03.08.2017, на виконання вказаних судових рішень у справі №805/3875/16-а, судом видано виконавчий лист (а.с.25 т.1).

Позивач неодноразово звертався до Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області з проханням надати інформацію про стан виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 12.04.2017 у справі № 805/3875/16-а, зокрема, просив надати наказ про поновлення ОСОБА_2 на посаді (листи №10-7775 від 07.12.2017, №10/447/06-16/18 від 09.02.2018, №08/1495/06-16/18 від 23.04.2018, №08/2560/06-16/18 від 12.07.2018, а.с.20, 22, 29, 32 т.1).

Державна фіскальна служба України повідомила Маріупольський міський центр зайнятості про те, що 07.09.2018, на виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 12.04.2017 у справі № 805/3875/16-а, ОСОБА_2 поновлено на посаді першого заступника начальника ДПІ у Петровському районі м.Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області (лист №16352/5/99-99-04-02-01-16 від 12.09.2018а.с.36 т.1).

До матеріалів справи надано наказ Державної фіскальної служби України від 07.09.2018 № 1610-о "Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_2 ", яким скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 22.07.2016 № 2702-о від 22 липня 2016 року; ОСОБА_2 поновлено на посаді першого заступника начальника ДПІ Петровському районі м. Донецька ГУ ДФС у Донецькій області з 23 липня 2016 року (а.с.36 зворот т.1).

Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби" від 04 листопада 2015 року № 892 прийнято рішення про реорганізацію деяких територіальних органів Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком № 2.

Відповідно до вказаної постанови, Державна податкова інспекція у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області реорганізувалась шляхом приєднання до Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

Позивач направив на адресу Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області претензію №08/3466/06-16/18 від 10.09.2018 з вимогою відшкодувати грошові кошти в розмірі 38844,85 грн., які були виплачені ОСОБА_2 в період з 12.10.2017 по 17.10.2017, як допомога по безробіттю (а.с.37-38 т.1).

У відповідь, відповідач повідомив позивача про те, що наказ про поновлення ОСОБА_2 на посаді відсутній; Маріупольська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області виконала постанову суду від 03.08.2017 у справі №805/3875/16-а в частині стягнення з Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області на користь громадянки ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14.09.2016 по 12.04.2017 в сумі 38774, 19 грн. (а.с.39 т.1).

Оскільки вказана претензія залишилась без задоволення, Маріупольський міський центр зайнятості звернувся до суду з цим позовом.

Судова колегія враховує наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Предметом спору у цій справі є обов`язок відповідача відшкодувати Маріупольському міському центру зайнятості виплачену працівнику відповідача суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, на підставі ч.4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Спір про стягнення вказаних сум, за наслідком прийняття судового рішення про поновлення на роботі працівника юридичної особи, не є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції.

Враховуючи викладене, ця справа відносить до юрисдикції господарських судів.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №914/2087/17.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

У п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 ст.34 вказаного Закону передбачено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Отже, вказаними положеннями Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (ст.ст.34, 35) передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

22.07.2016 громадянка ОСОБА_2 була звільнена з посади першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м.Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області наказом Державної фіскальної служби України № 2702-о (а.с.27 т.1).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12.04.2017 у справі № 805/3875/16-а громадянку ОСОБА_2 з 23 липня 2016 року поновлено на посаді першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Вказана постанова набрала законної сили 03.08.2017.

Відповідно до ч.2 ст.65 Закону України «Про виконавче провадження», рішення суду про поновлення на роботі вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі…

Як зазначено в п.34 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

07.09.2018 Державною фіскальною службою видано наказ №1610-о, яким гр. ОСОБА_2 поновлено на посаді першого заступника начальника ДПІ Петровському районі м. Донецька ГУ ДФС у Донецькій області з 23 липня 2016 року (а.с.36 зворот т.1).

Пред`явлення громадянкою ОСОБА_2 позову до суду про поновлення її на роботі, не позбавляло останню права на отримання допомоги по безробіттю до моменту поновлення на роботі за рішенням суду, а тому не звільняє роботодавця від обов`язку компенсувати вартість фактично здійснених соціальних виплат громадянці ОСОБА_2 на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" за період з моменту реєстрації останньої, як безробітної до зняття з обліку внаслідок поновлення її на роботі.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної фіскальної служби України в Донецькій області вказує на неможливість застосування ст.34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", оскільки призначення, звільнення та поновлення на посаді ОСОБА_2 здійснювалось за наказами Державної фіскальної служби України, а фактичне виконання службових обов`язків здійснювалось ОСОБА_2 у Маріупольскій ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області.

Судова колегія враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з наказом Державної фіскальної служби України від 24.02.2016 №160 «Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Донецькій області», Державна податкова інспекція у Петровському районі міста Донецька ГУ ДФС у Донецькій області, була реорганізована шляхом приєднання до Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

Отже, Маріупольська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області (відповідач у цій справі) є правонаступником Державної податкової інспекції у Петровському районі міста Донецька ГУ ДФС у Донецькій області.

Маріупольська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області відповідає визначенню «роботодавець» у розумінні ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", оскільки є юридичною особою, має окремий баланс і самостійно веде розрахунки із застрахованими особами.

Вказане підтверджується також тим, що за постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12.04.2017 у справі № 805/3875/16-а саме з Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області стягнуто на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 вересня 2016 року по 12 квітня 2017 року.

Відповідач підтвердив, що виконав вказане рішення суду в частині виплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи наведене, Маріупольська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області по відношенню до ОСОБА_2 є роботодавцем у розумінні ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а тому на неї покладено обов`язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Отже, доводи апелянта є безпідставними.

Маріупольський міський центр зайнятості є органом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

За період перебування на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості - з 12.10.2016 по 17.10.2017 громадянка ОСОБА_2 отримала 38844,85 грн. допомоги по безробіттю, що підтверджується довідкою позивача від 09.02.2018 (а.с.19 т.1).

Враховуючи наведене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача виплаченої допомоги по безробіттю в розмірі 38844,85 грн.

В апеляційній скарзі перша третя особа зазначає про те, що ОСОБА_2 , в порушення вимог ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», не повідомила Маріупольський міський центр зайнятості про її поновлення на роботі. За таких обставин, апелянт вважає, що позивач не має права вимагати у відповідача відшкодування коштів з виплати допомоги по безробіттю за період після її поновлення на роботі.

Судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Судова колегія враховує, що постанова Донецького окружного адміністративного суду від 12.04.2017 у справі № 805/3875/16-а набрала законної сили 03.08.2017.

07.09.2018 Державною фіскальною службою видано наказ №1610-о "Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_2 "

Отже, фактичне виконання рішення суду у справі №805/3875/16-а про поновлення ОСОБА_2 на посаді відбулось майже через рік після набрання ним законної сили.

Разом із цим, реєстрацію громадянки ОСОБА_2 у Маріупольському центрі зайнятості припинено 18.10.2017.

14.10.2017 ОСОБА_2 припинено виплату допомоги по безробіттю.

Таким чином, на час поновлення ОСОБА_2 на роботі вона не мала статус безробітної, не перебувала на обліку в центрі зайнятості та не отримувала допомогу по безробіттю, а тому доводи апелянта на невиконання ОСОБА_2 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" є безпідставними.

Відповідачем не надано суду доказів умисного невиконання ОСОБА_2 своїх обов`язків чи зловживання ними у період перебування на обліку в центрі зайнятості (з 12.10.2016 по 17.10.2017).

Крім того, відповідно до статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», саме на роботодавця покладено обов`язок подавати центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в установленому порядку відповідно до законодавства відомості про прийняття на роботу працівників.

Враховуючи наведене, доводи апелянта є необгрунтованими та не приймаються судом.

Також апелянт вказує на те, що отримання ОСОБА_2 допомоги по безробіттю та заробітної плати за час вимушеного прогулу без урахування суми допомоги по безробіттю є переплатою коштів для поновленого на роботі працівника. Вказана обставина, як зазначає апелянт, має істотне значення для вирішення справи.

Судова колегія враховує наступне.

Вартість соціальної допомоги по безробіттю, виплачена Маріупольським міським центром зайнятості ОСОБА_2 (стягнення якої є предметом цього позову), підлягає відшкодуванню відповідачем в порядку, встановленому ст. 34, ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Виплати, здійснені Маріупольською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області на підставі рішення суду в порядку ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю, є сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вказані види юридичної відповідальності відповідача перед позивачем та перед гр. ОСОБА_2 є різними, що не суперечить приписам ст.61 Конституції України.

Частина 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не передбачає підстав чи можливостей зменшити суму виплаченої безробітному допомоги по безробіттю (які підлягають відшкодуванню роботодавцем у разі поновлення його на роботі за рішенням суду), в тому числі, і на суму коштів, стягнутих як оплата за час вимушеного прогулу.

Крім того, згідно з абз. 2 п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

З наведеного вбачається, що саме оплата за час вимушеного прогулу зменшується, в тому числі, на отриману допомогу по безробіттю, а не навпаки.

Отже, сплата відповідачем середнього заробітку за час вимушеного прогулу без врахування отриманої допомоги по безробіттю, не впливає на право позивача стягнути з роботодавця суму виплаченої допомоги по безробіттю в повному обсязі.

Враховуючи наведене, доводи апелянта є безпідставними.

Посилання третьої особи в апеляційній скарзі на положення Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності (затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 №307), не приймаються колегією суддів, оскільки вказаний нормативний акт втратив чинність 31.07.2015, тобто, до виникнення спірних правовідносин сторін.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби України в Донецькій області без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 11.03.2019 року у справі №905/2038/18 - без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 11.03.2019 у справі №905/2038/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.07.2019р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя С.В. Барбашова

Суддя Л.Ф. Чернота