ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року Справа № 906/282/16

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Савченко Г.І. , суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Величко К.Я.

за участю представників сторін:

позивача - Наконечна Д.О.;

відповідача - Трофімов А.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення Господарського суду Житомирської області від 15 квітня 2019 року (повний текст складено 22.04.2019) у справі № 906/282/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"

до Фізичної особи-підприємця Дубини Руслана Миколайовича

про стягнення 40702,96 шв.франка (станом на 21.03.2016 за курсом НБУ 1103381,21 грн) та 66254,46 грн. заборгованості по пені

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 13.02.2017 у справі №906/282/16, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.04.2017, в позові Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до Фізичної особи-підприємця Дубини Руслана Миколайовича про стягнення 40702,96 шв.франка (станом на 21.03.2016 за курсом НБУ 1103381,21 грн) та 66254,46 грн заборгованості по пені відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду від 17.10.2017 у справі №906/282/16 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" задоволено. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.04.2017 та рішення Господарського суду Житомирської області від 13.02.2017 у справі №906/282/16 скасовано. Справу №906/282/16 передано на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 22.06.2018 у справі №906/282/16, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.09.2018, в позові Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до Фізичної особи-підприємця Дубини Руслана Миколайовича про стягнення 40702,96 шв.франка (станом на 21.03.2016 за курсом НБУ 1103381,21 грн) та 66254,46 грн заборгованості по пені відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 13.11.2018 у справі №906/282/16 касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.06.2018 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 05.09.2018 у справі №906/282/16 задоволено частково. Рішення Господарського суду Житомирської області від 22.06.2018 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 05.09.2018 у справі № 906/282/16 скасовано. Справу №906/282/16 направлено на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 15 квітня 2019 року у справі №906/282/16 в позові Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до Фізичної особи-підприємця Дубини Руслана Миколайовича про стягнення 40702,96 шв.франка (станом на 21.03.2016 за курсом НБУ 1103381,21 грн) та 66254,46 грн заборгованості по пені відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ПАТ "УкрСиббанк" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Житомирської області скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06 лютого 2007 року між Територіальною громадою м. Житомира в особі Відділу по управлінню та приватизації комунального майна Житомирської міської ради та ФОП Дубиною Р.М. був укладений договір купівлі - продажу приміщення магазину (об`єкт приватизації) у м. Житомирі по вул. Космонавтів, №38/17 , за ціною 391795,20 грн. Згідно п.2.3 вказаного договору зазначено, що кошти за об`єкт приватизації перераховуються відповідно до платіжного доручення з рахунка покупця: р/р НОМЕР_1 в ЖРУ ЗАТ КБ "ПриватБанк" МФО 311744 на вказаний рахунок міськвиконкому в УДК у Житомирській області (т.2, а.с. 146).

20.03.2007 між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (змінено назву на ПАТ "УкрСиббанк") (банк/позивач) і ФОП Дубиною Р.М. (позичальник/відповідач) був укладений Кредитний договір № 0 (далі - Кредитний договір), згідно з яким банк зобов`язувався надати кредит в іноземній валюті в сумі 96600,00 швейцарських франків, що еквівалентно 391795,00 грн за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник в сою чергу зобов`язувався повернути суму кредиту, сплатити плату за користування кредитом у вигляді процентів, комісій, а також сплатити штрафи та інші грошові платежі згідно з умовами договору (т.1, а.с. 13-19; т.2, а.с. 227-233). Строк кредитування - вісімдесят чотири місяці (п.1.2 кредитного договору).

Відповідно до п.п. 1.4, 1.5 кредитного договору, кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 у банку, для подальшого використання за цільовим призначенням: придбання нерухомості - приміщення магазину літ. А, загальною площею 143,2 кв. м., що знаходиться у м. Житомирі по вул. Космонавтів, 38/17 .

Позивачем в якості доказу виконання зобов`язань за кредитним договором надано виписку за особовим рахунком за 21.03.2007 (т.1, а.с.42), меморіальний ордер № від 21.03.2007 (т.1, а.с.93) та довідку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 з 20.03.2007 по 25.05.2016 (т.1, а.с. 94-99).

Відповідно до платіжного доручення від 22.03.2007 з рахунку відповідача № НОМЕР_2 на рахунок територіальної громади м. Житомира було перераховано 394733,70 грн., призначення платежу - за придбання приміщення магазину по вул. Космонавтів, 38/17 у м. Житомирі (т.2, а.с.162).

У зв`язку з невиконанням ФОП Дубиною Р.М. взятих на себе зобов`язань, банк 15.07.2015 направив останньому вимогу вих. №30-11/26990 з посиланням на розділ 11 кредитного договору щодо наявності боргу в розмірі 36071,42 шв. франків та погашення простроченої заборгованості протягом 14 календарних днів з дати отримання у розмірі 3515,55 шв. франків боргу по кредиту, 1333,76 шв. франків боргу по процентах. У вимозі також зазначено, що у випадку не усунення порушень на 15 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 24 календарного дня з дати відправлення вимоги, слід сплатити борг по кредиту в повному об`ємі, сплаті нарахованих процентів, що разом становить 37405,18 шв. франків (т.1, а.с.30).

Вказана вимога банку про повернення кредиту у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором була залишена без відповіді і виконання.

Враховуючи викладене, Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Дубини Руслана Миколайовича боргу за кредитом та процентами у розмірі 40402,96 шв. франків та пені у розмірі 66254,46 грн. за кредитним договором №0 від 20.03.2007 (в системі обліку банку договір № 1) (т.1, а.с. 3-4).

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до п.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно зі ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Виходячи з предмету позову, при вирішенні спору підлягає з`ясуванню обставини щодо надання позивачем коштів у спосіб, який передбачений кредитним договором.

Відповідно до ст.345 ГК України, кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Позивач стверджує, що продаж швейцарських франків ним було здійснено відповідно до заяви клієнта (відповідача), отримані грошові кошти у гривнях були зараховані останньому на гривневий рахунок № НОМЕР_3 в національній валюті.

За умовами п.1.5 кредитного договору кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 у банку.

Таким чином, з моменту зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 ці кошти є власністю останнього і, відповідно, банк вважається таким, що виконав свої зобов`язання з надання кредиту позичальнику.

Разом з тим, відповідно до п.п. 4.4, 4.6, 4.7 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 18.06.2003 № 254, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 за № 559/7880 (далі - Положення), меморіальні документи банку є первинними документами банку для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій. Меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать розрахункові документи, зокрема, меморіальні ордери. Внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банками відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами.

Згідно з положеннями п.5.6 Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій.

Позивачем у якості доказів виконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором щодо надання кредиту надано виписку за особовому рахунку за 21.03.2007 (т.1, а.с.42), меморіальний ордер № від 21.03.2007 (т.1, а.с.93) та довідку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 з 20.03.2007 по 25.05.2016 (т.1, а.с. 94-99).

Проте, документального підтвердження (оригіналу або завіреної копії первинних бухгалтерських документів - розпорядження, заяви на продаж валюти, заяви на купівлю та переказ валюти), яке б свідчило, що продаж швейцарських франків та зарахування грошових коштів на гривневий рахунок було здійснено саме за розпорядженням відповідача, позивачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному надано не було.

Також банком, як позивачем, в обґрунтування обставин відкриття поточного рахунку ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано заяви позичальника ФОП Дубини Р.М. про відкриття такого поточного рахунку, як і договору на відкриття та обслуговування вказаного поточного рахунку.

При цьому, матеріали справи містять виписки по особовому рахунку, який нібито відкритий на ім`я Дубини Р.М. та по якому здійснювалися відповідні операції, пов`язані із отриманням кредиту, відповідно до якої було здійснено операцію на поточний рахунок Дубині Р.М. ; платіжний документ від 20.03.2007 № на загальну суму 96 600,00 шв.фр., або 402905,75 грн.

У виписці першим записом зазначено про надання кредиту згідно з угодою 0, а відомості, які відображені у виписці, розпочинаються записом про здійснення розрахунково-касової операції по перерахуванню іноземної валюти для її продажу на МВРУ згідно з заявою клієнта від 21.03.2007 і лише другий запис у виписці стосується надання кредиту підприємцю Дубині Р.М .

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 затверджено Інструкцію про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземній валютах (далі - Інструкція), яка регулює правовідносини, що виникають під час відкриття банками, їх відокремленими підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банку, та філіями іноземних банків в Україні (далі - банки) поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах суб`єктам господарювання, фізичним особам, іноземним представництвам, нерезидентам-інвесторам, ініціативній групі з проведення всеукраїнського референдуму (далі - клієнти).

Відповідно до п.5.4. Інструкції, з поточного рахунку в іноземній валюті юридичних осіб-резидентів за розпорядженням власника рахунку здійснюються, в тому числі, продаж валюти уповноваженим банком відповідно до законодавства України.

При цьому, відповідач не заперечує факт отримання кредитних коштів за спірним договором в національній валюті, проте зазначає, що будь-яких заяв на відкриття валютного рахунку та заявок (розпоряджень) щодо продажу іноземної валюти не надавав.

Як встановлено судами обох інстанцій, банк під час виконання кредитного договору не надав відовідачу кредит у валюті, зарахувавши на рахунок останнього гривні, тобто відсутні підстави стверджувати, що банк належним чином виконав умови кредитного договору.

Згідно виписки за особовим рахунком за 21.03.2007 (т.1, а.с.42), меморіального ордеру № від 21.03.2007 (т.1, а.с.93) та довідки про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 з 20.03.2007 по 25.05.2016 (т.1, а.с. 94-99) банк перерахував іноземну валюту для продажу на МВРУ відповідачу, і на рахунок відповідача № НОМЕР_2 надійшли кошти у розмірі 402294,08 грн.

В подальшому, згідно платіжного доручення від 22.03.2007 з рахунку відповідача № НОМЕР_2 на рахунок територіальної громади м. Житомира було перераховано 394733,70 грн, призначення платежу - за придбання приміщення магазину по вул. Космонавтів, 38/17 у м. Житомирі (т.2, а.с.162).

З викладеного вбачається, що відповідач не отримував від банку 96600,00 шв.фр., не міг розпорядитися валютою, тобто не набув її у власність, як то передбачено умовами кредитного договору.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач отримав від банку на виконання кредитного договору №0 від 20.03.2007 кошти в іноземній валюті - швейцарських франках.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 05.12.2018 у справі №524/4994/13-ц.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що позивач не виконав умови кредитного договору, тобто не надав кредит у спосіб, який визначений договором, тобто у швейцарських франках, якими відповідач міг би розпорядитись, тоді як відповідач в свою чергу не заперечує отримання від позивача коштів у гривнях, однак підставою позову є саме кредитний договір, умови якого позивачем не виконані, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Щодо вказівок Верховного Суду, викладених в постанові від 13.11.2018, стосовно наявності чи відсутності преюдиційності обставин, встановлених у рішенні апеляційного суду Житомирської області від 07.12.2016 у справі №296/9910/15-ц, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, 28 серпня 2015 року Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" подано позов до Корольовського районного суду м.Житомира про стягнення 38102,17 шв.фр. заборгованості по кредитному договору №0 від 20.03.2007 солідарно з фізичної особи-підприємця Дубини Руслана Миколайовича , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 16.02.2016 закрито провадження у справі №296/9910/15-ц в частині вимог до фізичної особи-підприємця Дубини Руслана Миколайовича .

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07.09.2016 за позовом публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", ОСОБА_3 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", ОСОБА_2 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим - зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", ОСОБА_3 про визнання зобов"язання за договором поруки припиненим задоволено. Визнано зобов"язання, що виникло з договору поруки №0/2/п від 20.03.2007, укладеного між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" таким, що припинило свою дію 26.12.2007. Зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", ОСОБА_2 про визнання зобов"язання за договором поруки припиненим задоволено. Визнано зобов"язання, що виникло з договору поруки №0/1/п від 20.03.2007, укладеного між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" таким, що припинило свою дію 26.12.2007. Первісний позов Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 07.12.2016 у справі №296/9910/15-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.11.2017, апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" задоволено частково. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 вересня 2016 року у частині припинення зобовязання ОСОБА_3 за договором поруки скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про задоволення позову. Присуджено до стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором №0 від 20 березня 2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та фізичною особою-підприємцем Дубиною Русланом Миколайовичем в сумі 38102,17 швейцарських франка, що за курсом Національного банку України на 07 грудня 2016 року становить 985245,91 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 36071, 42 швейцарських франка, що за курсом Національного банку України на 07 грудня 2016 року становить 932734,77 грн., прострочена заборгованість за процентами - 2030,75 швейцарських франка, що за курсом Національного банку України на 07 грудня 2016 року становить 52511,13 грн., та пеню в сумі 27895,99 грн. Присуджено до стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" судові витрати в сумі 7673,4 грн. У решті рішення суду залишено без змін.

Згідно ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

За змістом ст.75 ГПК України неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розгляду даної справи. Тобто, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Немає винятків стосовно преюдиціальності фактів, що не входили у предмет доказування в раніше розглянутій справі. Якщо суд помилково включив факт у предмет доказування, це не позбавляє його властивостей преюдиціального факту в розгляді іншої справи. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності .

Аналогічна положення знайшли своє відображення в пункті 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Оскільки, ФОП Дубина Р.М. не брав участі у справі №296/9910/15-ц відсутні підстави для застосування статті 75 ГПК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що рішення Апеляційного суду Житомирської області від 07.12.2016 у справі №296/9910/15-ц не має преюдиціального значення, оскільки при розгляді даної справи не перевірялися обставини щодо надання ФОП Дубині Р.М. кредитних коштів саме в іноземній валюті - швейцарських франках, як і не досліджувалося питання щодо наявності документального підтвердження (оригіналу або завіреної копії первинних бухгалтерських документів - розпорядження, заяви на продаж валюти, заяви на купівлю та переказ валюти), яке б свідчило, що продаж швейцарських франків та зарахування грошових коштів на гривневий рахунок було здійснено саме за розпорядженням ФОП Дубини Р.М. , не перевірялися обставини щодо відсутності/наявності заяви позичальника ФОП Дубини Р.М. про відкриття такого поточного рахунку та договору на відкриття та обслуговування вказаного поточного рахунку. Разом з тим, преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 129, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 15 квітня 2019 року у справі №906/282/16 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Справу №906/282/16 повернути Господарському суду Житомирської області.

5. Постанова прийнята з окремою думкою судді Савченко Г.І.

Повний текст постанови складений "11" липня 2019 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Крейбух О.Г.