ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 917/535/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А.- головуючого, Студенець В.І, Губенко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Черненко О.В.

за участю представників:

Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз"- Заліпа Н.Ю.,

Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради - не з`явився

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг - не з`явився

Полтавська міська рада - Устименко Ю.С.

Полтавське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз"

на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.12.2018

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 28.03.2019

у справі № 917/535/17

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз"

до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1.Полтавська міська рада;

2.Полтавське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України,

про визнання укладеним договору

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1. Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (далі - ПАТ "Полтавагаз") звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради (далі - КП "ЖЕО № 2") про визнання укладеним договору на експлуатацію складових газорозподільної системи в редакції, викладеній позивачем в позовній заяві.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ПАТ "Полтавагаз" є оператором газорозподільної системи, до якої підключені будинки, що перебувають на балансі Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради, тоді як відповідач безпідставно ухиляється від укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, обов`язковість якого передбачена чинним законодавством.

3. Ухвалами Господарського суду Полтавської області від 07.04.2017, від 14.06.2017 до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, залучено Полтавську міську раду (Третя особа - 1), Полтавське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (Третя особа 2).

4. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 17.07.2017 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, залучено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (Третя особа 3).

5. Справа розглядалась судами неодноразово.

6. Під час нового розгляду, позивачем до суду першої інстанції подано уточнену позовну заяву, в якій він просив вважати укладеним договір на експлуатацію складових газорозподільної системи 2018р. на умовах, викладених в редакції цієї заяви, з додатками (зміст яких відрізняється від зазначених у позовній заяві, а також у проекті договору № 10-20/312У/17, копія якого надсилалася позивачем на адресу відповідача з листом від 17.02.2017р. вих. № 06/82), також позивачем подано заяву про зміну предмету позову, в якій він просив вважати укладеним договір на експлуатацію складових газорозподільної системи 2018 року на умовах, викладених у редакції цієї заяви (в оновленій редакції та з оновленими додатками).

7. Ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.11.2018р. у справі №917/535/17 відмовлено в прийнятті уточненої позовної заяви та заяви про зміну предмету позову ПАТ "Полтавагаз", оскільки, заяви позивача подані з порушенням вимог ч.4 ст.46 Господарського процесуального кодексу України та без належного обґрунтування.

8. За результатами нового розгляду, рішенням Господарського суду Полтавської області від 12.12.2018, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 28.03.2019, у задоволенні позову відмовлено.

9. Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, вказував, що сторони у передбаченому законом порядку не досягли згоди щодо істотних умов договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, при цьому, відповідачем не надано інформацію про укладення договорів на експлуатацію складових газорозподільної системи з власниками або управителями внутрішньобудинкових газових мереж, позивачем не надано суду акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін договору по всіх об`єктах газопостачання, вказані акти надано суду лише по 9 будинках, договір не містить зазначення в яких саме межах об`єкти газопостачання передаються позивачу для експлуатації, також не визначено на яких об`єктах відповідач повинен оплачувати роботи виконані позивачем, на яких об`єктах газопостачання позивач виконує роботи за власний рахунок, у зв`язку з чим, такий договір не може бути визнано укладеним в редакції, викладеній позивачем в позовній заяві.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, ПАТ "Полтавагаз" звернулось з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим та апеляційним судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Полтавської області від 12.12.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 скасувати, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

11. Підставами для скасування рішення та постанови скаржник вважає порушення і неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, зокрема Главу 1 Розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, ст.ст. 1, 14, 19 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", ст.ст. 181, 184, 187 Господарського кодексу України, ст.ст. 2, 7, 236, 237, 253, 254, 256, 258, 275 Господарського процесуального кодексу України.

12. Скаржник наголошує, що судами попередніх інстанцій, не враховано, що відповідачем не дотримано порядку надання відповіді на отриманий лист з проектом договору, встановленого законодавством для укладення договору, не надано належної правової оцінки умовам наданого позивачем проекту договору, при цьому, судами не враховано, що визначення конкретного переліку об`єктів (складових газорозподільної системи) є обов`язком відповідача, як замовника послуг експлуатації, як і не враховано, що обов`язок укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи законодавством покладено саме на відповідача, як на балансоутримувача внутрішньобудинкових газових мереж, незважаючи на що, відповідач безпідставно ухиляється від укладення вказаного договору.

13. При цьому, суди не спростували та не заперечили того, що договір на експлуатацію складових газорозподільної системи є обов`язковим для сторін, і констатуючи факт, що позивач і відповідач є належними і повноважними суб`єктами для укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, не надали правової оцінки обов`язку сторін укладення даного договору, відповідно до положень Глави І Розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, не звернувши уваги на те, що свобода волевиявлення сторін при укладенні договору, повинна стосуватися лише умов такого договору, а не прийняття рішення щодо його укладення.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

14. У відзиві на касаційну скаргу Полтавська міська рада, посилаючись на безпідставність доводів та вимог викладених у касаційній скарзі, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

15. У відзиві на касаційну скаргу КП "ЖЕО № 2", також посилається на безпідставність доводів та вимог викладених у касаційній скарзі і зокрема, вказує на те, що рішенням Полтавської міської ради від 25.04.2019 з балансу КП "ЖЕО № 2" списано багатоквартирні будинки, які підключено до газових мереж, що перебувають у власності та користуванні ПАТ "Полтавагаз", відповідно до реєстру суб`єктів природних монополій у сфері енергетики, а тому просить залишити касаційну скаргу ПАТ "Полтавагаз" без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16. Судами встановлено, що ПАТ "Полтавагаз" є газорозподільним підприємством, яке здійснює діяльність з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території міста Полтава та Полтавської області (крім міст Кременчук, Лубни, Комсомольськ, Лубенського, Пирятинського, Оржицького, Гребінківського, Гадяцького, Семенівського та Кременчуцького районів Полтавської області та села Радянське Кобеляцького району Полтавської області), на підставі ліцензії №642455, дата прийняття рішення про видачу ліцензії 26.03.2015 № 926, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зі строком дії з 07.04.2015 по 06.04.2020.

17. Позивач, є користувачем газорозподільних мереж, відповідно оператором ГРМ, на підставі договору №31/31 від 15.03.2013, укладеним між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та ПАТ "Полтавагаз", яким ПАТ "Полтавагаз" надано на праві господарського відання державне майно - газорозподільні мережі, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу.

Передане майно не підлягає приватизації. До вказаного договору укладено додаткову угоду №1 від 24.05.2017 з протоколом розбіжностей. Право користування підтверджується також витягом з переліку державного майна, наданого на праві господарського відання, вказане майно, обліковується на балансі ПАТ "Полтавагаз", станом на 31.12.2016.

18. Листом №06/82 від 17.02.2017 позивач звернувся до відповідача із пропозицією укласти договір на експлуатацію складових газорозподільної системи, до якого було додано проект відповідного договору у двох примірниках.

19. Листом №516/02 від 13.03.2017 відповідач повернув позивачу зазначений договір без підписання, посилаючись на те, що витрати на виконання робіт за запропонованим договором експлуатації складових газорозподільної системи, не передбачені у структурі тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються підприємством, вказані витрати за договором повинні нести власники квартир у багатоквартирному будинку.

20. Предметом спору у даній справі є вимоги ПАТ "Полтавагаз" про визнання укладеним договору на експлуатацію складових газорозподільної системи в редакції, викладеній позивачем в позовній заяві, з посиланням на те, що відповідач безпідставно ухиляється від укладення договору, обов`язковість укладення якого передбачена чинним законодавством, враховуючи, що проект договору на експлуатацію складових газорозподільної системи підготовлений із безумовним дотриманням вимог чинного законодавства з питань розподілу природного газу та при його розробленні за основу взятий примірний договір - додаток 3 до Кодексу ГРМ.

Позиція Верховного Суду

21. Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників ПАТ "Полтавагаз" та Полтавської міської ради, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

22. Відповідно до ч. 4 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

23. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

24. Відповідно до частин 3, 4, 7 статті 179 Господарського кодексу України укладання господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: - вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; - примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; - типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

25. Порядок укладення господарських договорів за рішенням суду регулюється статтею 187 Господарського кодексу України та статтею 648 Цивільного кодексу України.

26. Відповідно до статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що переддоговірним є спір, який виникає у разі, якщо сторона ухиляється або відмовляється від укладення договору в цілому або не погоджує окремі його умови. При цьому передати переддоговірний спір на вирішення суду можливо лише тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов`язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов`язкового для виконання акта планування. В інших випадках спір про укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв`язані зобов`язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору.

27. Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

28. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 ЦК України).

29. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

30. Відповідно до ст. ст. 640, 641 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

31. Разом з цим, правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу, визначає Закон України "Про ринок природного газу".

32. За змістом ст.1 Закону України "Про ринок природного газу" газорозподільна система - технологічний комплекс, що складається з організаційно і технологічно пов`язаних між собою об`єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам (пункт 6).

33. Стаття 37 Закону України "Про ринок природного газу" визначає, що оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.

34. Згідно з ч. 1 ст. 38 Закону України "Про ринок природного газу" права та обов`язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу.

35. На виконання норм Закону України "Про ринок природного газу" було прийнято Постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015 "Про затвердження Кодексу газорозподільних систем".

Вказаною постановою затверджено Кодекс газорозподільних систем, який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб`єктами ринку природного газу.

36. Відповідно до пунктів 1, 2 Глави 2 Розділу І Кодексу газорозподільних систем оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, яка видається Регулятором, відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (будівництво) газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у його власності чи користуванні, належну організацію та виконання розподілу природного газу.

37. Згідно з визначенням термінів, які наведено в пункті 4 Глави 1 "Визначення основних термінів та понять" Розділу І Кодексу газорозподільних систем, оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління; власник - це юридична особа, або фізична особа, або фізична особа - підприємець, яка на законних підставах володіє та користується об`єктом, зокрема газовими мережами або об`єктом газорозподільної системи; Межа балансової належності - точка розмежування газових мереж між суміжними власниками газових мереж за ознаками права власності чи користування, на якій відбувається приймання-передача природного газу; Межа експлуатаційної відповідальності сторін - точка розмежування газових мереж за ознакою договірних зобов`язань з експлуатації окремих ділянок або елементів, яка встановлюється на межі балансової належності або за згодою сторін в іншій точці газових мереж.

38. Відповідно до пункту 1 Глави 5 Розділу III "Порядок визначення межі балансової належності та експлуатаційної відповідальності" Кодексу газорозподільних систем, межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

За відсутності акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін за об`єктами суміжних суб`єктів ринку природного газу (включаючи споживачів) Оператор ГРМ, до/через ГРМ якого підключені зазначені об`єкти, зобов`язаний в установлені законодавством строки здійснити заходи з укладання з їх власниками акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Межа балансової належності визначається за ознаками права власності на газові мережі чи окремі її елементи. Межа експлуатаційної відповідальності встановлюється на межі балансової належності, але за домовленістю сторін може не збігатися з межею балансової належності, про що має бути зазначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

39. Разом з цим, у Розділі ІІІ Глави І пунктах 1, 2 Кодексу газорозподільних систем визначено, що експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно Оператори ГРМ. Власники газової мережі, яка згідно з розділом II цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ (газорозподільної системи), та Оператор ГРМ (газорозподільної системи), до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов`язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ (газорозподільної системи), або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (газорозподільної системи) (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

40. Договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3 - 5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

41. Згідно Додатку 3 до Кодексу газорозподільних систем, в якому визначено примірник договору, у Главі І "I. Предмет Договору" визначено: "1. За цим Договором Замовник передає Виконавцю в експлуатацію складові газорозподільної системи, які безпосередньо підключені (приєднані) до газових мереж Виконавця, який є Оператором газорозподільної системи (Оператором ГРМ), та використовуються для забезпечення розподілу природного газу споживачам, підключеним (приєднаним) до складових газорозподільної системи Замовника.

2. Під складовими газорозподільної системи розуміється об`єкт газопостачання, наданий Замовником для експлуатації Виконавцем, що перебуває у власності Замовника, вказаний Сторонами в додатку 1 до цього Договору (далі - об`єкт)".

При цьому, Суд зауважує, що договір на експлуатацію складових газорозподільної системи, наведений у Додатку 3 до Кодексу газорозподільних систем, хоча і не визначено як типовий, але має містити істотні умови необхідні для даного договору, об`єкти газопостачання і відповідно ціну (вартість послуг з експлуатації об`єкта газопостачання). Крім того, законодавством передбачено, що невід`ємною частиною договору є акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу), при цьому, відомості з вказаного акту можуть бути зазначені і у договорі.

42. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано інформацію про укладення договорів на експлуатацію складових газорозподільної системи з власниками або управителями внутрішньобудинкових газових мереж, тобто фактично визначити об`єкти газопостачання неможливо.

43. Позивач, як оператор ГРМ, зобов`язаний виконати заходи передбачені пунктом 1 Глави 5 Розділу III "Порядок визначення межі балансової належності та експлуатаційної відповідальності", які визначають необхідність встановлення меж балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу), що визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, який, як вказувалось є невід`ємною частиною договору.

44. При цьому, судами встановлено, що позивачем надано акти розмежування балансової належності газових мереж і експлуатаційної відповідальності сторін не по всіх об`єктах газопостачання, вказані акти надано суду лише по 9 будинках.

45. Вирішуючи дану категорію спорів у своїх рішеннях господарські суди повинні зазначати, зокрема, істотні умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору, який має містити відповідні істотні умови для даного виду договору.

46. Проте в даному випадку, договір на експлуатацію складових газорозподільної системи 2017р. в редакції, наведеній у позовній заяві, який позивач просить визнати укладеним, не містить переліку об`єктів газопостачання, визначення балансової належності об`єктів газопостачання, меж експлуатаційної відповідальності сторін договору, меж в яких об`єкти газопостачання передаються позивачу для експлуатації, роботи на яких об`єктах повинен виконувати позивач та оплачувати відповідач (як замовник за договором).

47. За таких обставин, суди попередніх інстанцій проаналізувавши наданий позивачем у позовній заяві проект договору, дійшли правомірних висновків про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ "Полтавагаз" про визнання укладеним договору на експлуатацію складових газорозподільної системи в редакції, викладеній позивачем в позовній заяві, оскільки поданий позивачем проект не містить всіх необхідних істотних умов для даного договору, при цьому, сторони договору не дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору та не надали документів необхідних для укладення даного виду договору .

48. Враховуючи викладене Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо ненадання належної правової оцінки умовам наданого позивачем проекту договору, оскільки як видно з тексту оскаржуваної постанови, апеляційний суд детально виклав мотиви з яких він погоджується з висновками місцевого господарського суду, який визнав відсутність підстав для задоволення позову. Підстави позову були ґрунтовно досліджені апеляційним судом. Щодо доводів касаційної скарги про не врахування того факту, що договір на експлуатацію складових газорозподільної системи є обов`язковим для сторін, то суди попередніх інстанцій не заперечували обов`язковості укладення вказаного договору для сторін, але оскільки сторони не досягли всіх істотних умов договору, у суду були відсутні підстави для визнання укладеним запропонованого позивачем проекту договору, зважаючи на положення ст. 238 ГПК України.

49. Щодо інших доводів касаційної скарги, у тому числі щодо не дотримання відповідачем порядку надання відповіді на отриманий лист з проектом договору, встановленого законодавством для укладення договору, вказані доводи вже досліджені та оцінені, у тому числі з точки зору їх доведеності, судами попередніх інстанцій і спростовані ними. У той же час суд касаційної інстанції в силу припису частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

50. При цьому, слід зауважити, що Верховний Суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

51. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

52. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 309 ГПК України).

53. Ураховуючи межі перегляду справи у касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат

54. Оскільки підстав для скасування рішення та постанови немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 у справі № 917/535/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді В.І. Студенець

Н.М. Губенко