ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 року, м. Херсон, справа № 923/525/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк»

до ОСОБА_1

про стягнення 5 761,33 грн,

у с т а н о в и в:

Дії та аргументи Позивача

25.06.2019 Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 5 761,33 грн заборгованості, з яких: заборгованість за оренду приміщення - 4 480,00 грн, заборгованість за відшкодування комунальних послуг - 475,30 грн, пеня - 806,03 грн; яка виникла за договором № 1 від 10.03.2015.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказав, що:

- 10.03.2015 між ним та Відповідачем був укладений договір № 1 оренди частини нежитлового приміщення загальною площею 32 м кв, за умовами якого Відповідач на умовах оренди отримав вказане майно у користування та зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату та комунальні послуги,

- не дивлячись на умови договору Відповідач власних обов`язків зі сплати орендної плати та наданих комунальних послуг за період з 09.11.2017 по 21.06.2019 не виконав, у зв`язку з чим заборгував 4 480,00 грн орендної плати та 475,30 грн комунальних послуг,

- у зв`язку з невиконанням Відповідачем грошових зобов`язань Позивачем нарахована пеня у сумі 806,03 грн.

Процесуальні дії та судові рішення

Ухвалою суду від 01.07.2019 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою сторонам установлені строки для надання відзиву на позов та відповіді на відзив. Проте, відповідачем відзив на позов не наданий, а тому розгляд справи здійснений за доказами, наданими Позивачем.

У даному контексті суд зазначає, що Відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 09.07.2019, що слідує з поштової квитанції № 945.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що Позивачем дотримані вимоги частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, а тому письмові докази, подані разом із позовною заявою, прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторонами на стадії розгляду справи не заявлено жодних процесуальних клопотань.

Установлені судом обставини спору

У відповідності до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 26.06.2019 ОСОБА_1 була зареєстрована у якості суб`єкта господарської діяльності з 18.02.2015, проте з 27.11.2017 вона припинила діяльністю у якості суб`єкта господарювання.

Водночас, у період здійснення господарської діяльності 10.03.2015 між нею, як орендарем, та Позивачем, що виступав у якості орендодавця, був укладений договір оренди частини нежитлового приміщення.

Основними умовами цього договору, які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного спору, є наступні:

- «Орендодавець передає Орнедарю у строкове платне користування частину нежитлового приміщення … в будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; загальною площею 32 м кв» (пункт 1.1.),

- «Цей договір укладено на 1 рік починаючи з 10 березня 2015 року та діє до 11 березня 2016 року» (пункт 4.1.),

- «У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його дії протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором» (пункт 4.3.),

- «Орендна плата за цим договором складає 1 120 грн …В орендну плату не входить відшкодування витрат на електроенергію та інші комунальні послуги …» (пункт 5.1.),

- «Орендар повинен сплатити орендну плату до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно виставленого Орендодавцем рахунку та акту надання послуг» (пункт 5.3.),

- «Орендар несе … відповідальність за цим договором: за кожен день прострочення щодо сплати орендних та інших платежів … нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості» (пункт 9.1.).

На виконання умов договору між вказаними особами 10.03.2015 складений Акт приймання-передачі приміщення, за змістом якого Відповідачу передане обумовлене майно в оренду.

Проте, за обліковими даними Позивача Відповідачем зобов`язання зі сплати орендної плати та комунальних витрат здійснені не у повному обсязі, а саме у 2017 році нараховано до сплати:

- 11 200 грн орендної плати, а сплачено 6 720 грн, у зв`язку з чим заборгованість складає 4 480 грн,

- 475,30 грн комунальних витрат, але вони не сплачені, у зв`язку з чим заборгованість складає 475,30 грн.

Через наявність заборгованості з орендної плати Позивачем нарахована до сплати Відповідачу пеня у сумі 806,03 грн за період з 20.12.2018 по 21.06.2019.

Оцінка суду установлених обставин та норм діючого законодавства

Щодо правової природи договору та договірних відносин

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на його підставі, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір оренди майна.

Так, за статтею 283 ГК України: «За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності» (частина 1); «У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ)» (частина 2); «Об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання;нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання» (частина 3).

Поряд з цим у відповідності до статті 286 того ж Кодексу орендар сплачує орендодавцеві незалежно від наслідків своєї господарської діяльності орендну плату, яка є фіксованим платежем та встановлюється сторонами у грошовій формі.

Зі змісту приписів статті 1, частини другої статті 9, частини другої статті 759, частини третьої статті 760 ЦК України та частини другої статті 4, частини шостої статті 283 ГК України випливає, що Цивільним кодексом України встановлені загальні положення про найм (оренду), а особливості регулювання майнових правовідносини, які виникають між суб`єктами господарювання і пов`язані з укладенням, виконанням та припиненням договорів оренди, передбачені Господарським кодексом України. Отже, якщо останній не містить таких особливостей, то застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Так, за приписами статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Зі змісту наведених правових норм слідує висновок, що орендар зобов`язаний сплатити орендодавцеві орендну плату у встановлений строк, а безпосередньо між сторонами такого правочину виникають правовідносини оренди (найму).

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1); кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони (частина 2); не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7).

Частиною 1 статті 530 ЦК України регламентовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, Відповідач, не сплативши орендну плату та комунальні платежі за 2017 рік у повному розмірі допустив порушення статті 193 ГК України та умов укладеного договору.

При цьому суд зазначає, що припинення господарської діяльності Відповідачем не впливає на підвідомчість даного спору господарському суду, оскільки правовідносини, які наявні між сторонами, виникли у період здійснення господарської діяльності.

Аналогічний висновок здійснений Верховним Судом у справі № 910/8729/18 (постанова від 13.02.2019).

Щодо відповідальності за невиконання зобов`язання

Вирішуючи правомірність нарахованої та заявленої до стягнення суми пені, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Безпосередньо правові наслідки порушення грошових зобов`язань передбачені приписами статей 230-237 ГК України та статей 549 - 552, 611 ЦК України.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме «пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання» (частина 3).

Разом з тим, у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

За приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

При цьому за частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У даному випадку Позивач нарахував пеню у період (з 20.12.2018 по 21.06.2019), який не відповідає положенням частини 6 статті 232 ГК України, оскільки початком можливого нарахування пені за кожним місяцем оренди є наступний день після настання строку сплати за конкретний місяць, а останнім днем є день закінчення шестимісячного строку за кожним з платежів.

За таких обставин, нарахування пені за інший період є неправомірним.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, обставин справи та вказаних правових положень, суд вважає, що:

- відповідач допустив порушення умов договору оренди в частині сплати орендної плати та комунальних платежів за 2017 рік, у зв`язку з чим повинен сплатити 4 480,00 грн заборгованості з орендної плати та 475,30 грн заборгованості зі сплати комунальних витрат,

- нарахування пені є неправомірним, оскільки воно здійснене за період. Який не відповідає положенням частини 6 статті 232 ГК України.

З огляду на зроблені висновки позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково у вказаних сумах. Інші вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати позивача на сплату судового збору відповідно до меморіального ордеру № 1216р від 20.06.2019 у сумі 1 921 грн, які у відповідності до приписів частини 2 статті 129 ГПК України підлягають стягненню з Відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 1 652,25 грн (виходячи з 86,01 % задоволених вимог).

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України ,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк» (73000, м. Херсон, вул. Суворова, 26; ідентифікаційний код 02766367) - 4 480,00 грн заборгованості з орендної плати, 475,30 грн заборгованості зі сплати комунальних витрат та 1 652,25 грн компенсації по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін