ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2019 р. Справа№ 910/16288/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Руденко М.А.

Пашкіної С.А.

секретар Добрицька В.С.

за участю

представників: позивача - Коновалова Н.О.

відповідача - Поліщук Ю . В.

розглянувши апеляційні скарги Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" та Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду м. Києва від 18.03.2019 р. (повне рішення складено 27.03.2019 р.)

у справі № 910/16288/18 (суддя - Балац С.В.)

за позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про спонукання до виконання умов мирової угоди

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року Державне підприємство "Морський торговельний порт "Южний" звернулося з позовом до Державного підприємства "Розрахунковий центр міністерства інфраструктури України" про спонукання до виконання мирової угоди від 03.06.2013 р., затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.07.2013 р. у справі № 61/243, шляхом стягнення з відповідача грошових коштів у загальному розмірі 3101332,06 грн, з яких: 2125736,00 грн - заборгованість за невиконання умов мирової угоди, 185375,83 грн - 3 % річних та 790220,23 грн - інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем не здійснено виконання укладеної між сторонами спору мирової угоди, затвердженої Господарським судом м. Києва ухвалою від 08.07.2013 № 61/243, що призвело до звернення позивача до господарського суду із вимогами про спонукання виконання цієї мирової угоди.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.01.2019 р. замінено відповідача - Державне підприємство "Розрахунковий центр міністерства інфраструктури України" на його правонаступника - Акціонерне товариство "Українська залізниця".

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.03.2019 р. у справі № 910/16288/18 позов задоволено частково та ухвалено спонукати Акціонерне товариство "Українська залізниця" до виконання мирової угоди від 03.06.2013 р., затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.07.2013 р. у справі № 61/243, шляхом стягнення з відповідача 2125736,00 грн заборгованості за невиконання умов мирової угоди, в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Морський торговельний порт "Южний" та Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулися до суду з апеляційними скаргами.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Державне підприємство "Морський торговельний порт "Южний" просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні з відповідача 3% річних та інфляційних втрат і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у вказаній частині.

У свою чергу, Акціонерне товариство "Українська залізниця" просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 р. апеляційні скарги Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" у справі № 910/16288/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Мартюк А.І., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду м. Києва від 18.03.2019 р. у справі № 910/16288/18 та призначено до розгляду на 18.06.2019 р.

18.06.2019 р. у розгляді справи оголошено перерву до 02.07.2019 р.

01.07.2019 р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ «Українська залізниця».

Розглянувши вказане клопотання у судовому засідання 18.07.2019 р., колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, враховуючи наступне.

Так, обґрунтовуючи вказане клопотання, позивач посилається на те, що апеляційна скарга відповідача підписана та подана представником АТ «Українська залізниця» Ляхом Костянтином Миколайовичем як адвокатом, однак у тексті довіреності, доданої до апеляційної скарги, не вказано про те, що останній уповноважений представляти інтереси відповідача саме як адвокат.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, а саме: договір про надання правової допомоги, довіреність, ордер, доручення органу (установи), уповноваженої законом на надання безоплатної праової допомоги.

За змістом з ч. 2 ст. 26 вказаного закону повноваження адвоката як захисника або представника, зокрема, в господарському судочинстві підтверджується в порядку, встановленому законом.

Отже, жодна форм закону не встановлює, що в довіреності, виданій на ім`я фізичної особи - адвоката, обов`язково зазначається про те, що такий представник є саме адвокатом. Важливим є лише те, щоб особа, яка здійснює представництво за довіреністю, мала статус адвоката та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Довіреність у свою чергу, може визначати лише повноваження адвоката, межі наданих представникові прав та перелік дій, які він може вчиняти для виконання доручення. Таким чином, помилковим є висновок про те, що в тексті довіреності, на підставі якої адвокат здійснює представництво в суді, обов`язково повинно бути вказано, що її видано саме адвокату.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 908/1101/17 ВІД 12.10.2018 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1845/19 від 01.07.2019 р. у зв`язку з перебуванням судді Мартюк А.І. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/16288/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2019 р. апеляційні скарги у справі № 910/16288/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Смірнова Л.Г., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2019 р. справу прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У призначеному засіданні суду оголошено перерву до 18.07.2019 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2196/19 від 17.07.2019 р. у зв`язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/16288/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2019 р. апеляційні скарги у справі № 910/16288/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Руденко М.А., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2019 р. справу № 910/16288/18 було прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

ДП «МТП «Южний» звернулось з позовом до ДП «Розрахунковий центр Міністерства інфраструктури України» про стягнення 5838013,70 грн заборгованості за договором про надання безвідсоткової поворотної позики № УП-341 від 29.05.2009 р.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.06.2011 р. у справі № 61/243 позовні вимоги задоволено повністю.

03.06.2013 р. на стадії виконання судового рішення між сторонами було укладено мирову угоду.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 08.07.2013 р. затверджено мирову угоду, укладену між сторонами спору в процесі виконання рішення господарського суду м. Києва від 08.06.2011 у справі № 61/243.

Умовами мирової угоди визначено виконання боржником грошового зобов`язання в сумі 5025736,00 грн, з яких: 5000000,00 грн - основна заборгованість та 25736,00 грн - судові витрати.

На виконання умов укладеної мирової угоди відповідачем було виконано зобов`язання частково та сплачено на користь позивача 2900000,00 грн.

27.02.2018 р. у зв`язку з невиконанням відповідачем умов мирової угоди позивач звернувся до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою № 1079/02/102/18 про примусове виконання ухвали Господарського суду м. Києва від 08.07.2013 р. у справі № 61/243, якою було затверджено мирову угоду.

У відповідь, 02.06.2016 р. Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві повернув ухвалу про затвердження мирової угоди без прийняття до виконання, відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" з посиланням на невідповідність останньої вимогам виконавчого документа.

Водночас, дата прийняття Господарським судом м. Києва ухвали про затвердження мирової угоди, а саме 08.07.2013 р., свідчить про те, що при її оформленні до виконавчого документа застосовувались положення ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції, чинній станом на день затвердження мирової угоди, у виконавчому документі повинні бути зазначений, зокрема, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, незазначення в ухвалі Господарського суду м. Києва від 08.07.2013 р. про затвердження мирової угоди строку пред`явлення її до виконання свідчить про невідповідність виконавчого документа вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з вимогою про зобов`язання відповідача виконати умови мирової угоди шляхом стягнення несплаченої боржником суми в розмірі 2125736,00 грн.

Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно. У протилежному разі мирова угода, затверджена (визнана) судом, може бути підставою для примусового виконання (постанова Верховного суду України від 11.11.2015 р. у справі № 6-342цс15).

Як передбачено п. 3.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

Враховуючи те, що відповідачем не здійснено добровільне виконання укладеної між сторонами спору мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.07.2013 р. у справі № 61/243, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що заявлена вимога позивача в частині стягнення з відповідача залишку суми заборгованості за мировою угодою в сумі 2125736,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також за прострочення відповідачем грошового зобов`язання, позивач нарахував та просив стягнути 185375,83 грн 3% річних та 790220,23 грн інфляційних втрат.

Умовами мирової угоди сторони передбачили виконання боржником грошового зобов`язання в сумі 5025736,00 грн, з яких: 5000000,00 грн основної заборгованості та 25736,00 грн судових витрат.

Разом з цим, у п. 4 мирової угоди сторони дійшли згоди про те, що інфляційні втрати в сумі 635000,00 грн та 3 % річних в сумі 203013,70 грн боржником сплаті не підлягають.

Крім того, п. 9 мирової угоди визначено, що сторони погоджуються з тим, що відповідно до умов цієї мирової угоди вони дійшли згоди щодо повного та остаточного врегулювання будь-яких зустрічних претензій, не мають і не матимуть ніяких інших вимог, включаючи вимоги про відшкодування збитків.

За своєю правовою природою мирова угода хоч і є правочином, проте, після її затвердження ухвалою господарського суду, вона спрямована не на зміну або припинення цивільно-правових відносин, а на обов`язок виконання судового рішення на умовах затвердженої мирової угоди, що, в свою чергу, відрізняє її від правочинів. За таких обставих, мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладення та затвердження регламентовано відповідними положеннями ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України у справі № 909/915/16 від 09.10.2017 р.

Враховуючи викладене, а також те, що положеннями мирової угоди сторонами досягнута згода про остаточне врегулювання будь-яких зустрічних претензій, зокрема і на майбутнє, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 185375,83 грн 3% річних та 790220,23 грн інфляційних втрат є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, листом № 54/290-15 від 18.11.2015 р. відповідач підтвердив факт часткової оплати боргу та визнав факт наявності грошового зобов`язання.

Відтак, вказаний лист свідчить про визнання відповідачем частини несплаченого боргу за мировою угодою та є підставою для переривання строку позовної давності в розумінні частини 3 статті 264 Цивільного кодексу України.

Враховуючи те, що позивач отримав вказаний вище лист відповідача 30.11.2015 р., а даним позовом звернувся до суду 30.11.2018 р., тому позивачем не був пропущений строк позовної давності.

Аргументи, викладені в апеляційних скаргах, наведеного не спростовують та відхиляються колегією, як необґрунтовані.

За таких обставин, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 18.03.2019 р. у справі № 910/16288/18 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд необхідно покласти на скаржників.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 18.03.2019 р. у справі № 910/16288/18 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційних скарг покласти на Державне підприємство "Морський торговельний порт "Южний" та Акціонерне товариство "Українська залізниця".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 22.07.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді М.А. Руденко

С.А. Пашкіна