Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/452/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г. при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до відповідача Рівненського державного гуманітарного університету

про стягнення заборгованості в сумі 14 539 грн. 09 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Беламут С.М.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Рівненського державного гуманітарного університету (далі - відповідач), в якому просить стягнути 14 539 грн. 09 коп. - боргу, у тому числі: 7 761 грн. 16 коп. - пені, 895 грн. 20 коп. - три проценти річних, 5 882 грн. 73 коп. - інфляційних втрат за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу №4122/15-КП(Т)-28 від 23.02.2015 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27 червня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 16 серпня 2019 року.

16.07.2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечив позовні вимоги з підстав, зазначених у відзиві.

Крім того зазначено, що викликає сумніви і доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості, а саме пункт санкції та 3% річних, які нараховані за зобов`язаннями грудня 2015 року, зокрема прострочення по 08.12.2017 року, оскільки згідно списку операцій, доданих позивачем, оплата відповідачем по договору була здійснена 09.12.2016 року, тобто в розрахунку враховано лишній рік.

У судовому засіданні 16.07.2019 року судом оголошувалася перерва до 18.06.2019 року.

17.07.2019 року на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання зі змісту якого вбачається, що позивачем уточнено розрахунок нарахованої заборгованості, згідно якого позовні вимоги до боржника зменшено, а саме: 14 218,11 грн., з яких пеня у розмірі 7 761,16 грн., три проценти річних у розмірі 574,21 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 882,73 грн. Крім того, просить суд здійснити розгляд справи №918/452/19 без участі представника позивача на підставі наявних матеріалів справи із врахуванням уточненого розрахунку, наданого до цього клопотання.

У судовому засіданні 18.07.2019 представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

23 лютого 2015 року між позивачем (Продавець) та відповідачем (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 4122/15-КП(Т)-28, за умовами якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на територію України НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору (далі Договір, а.с. 20-25).

За п. 11 Договору цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2015 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

За частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Враховуючи вищенаведене положення Цивільного кодексу та пункт 11 Договору, сторони (в тому числі і відповідач), підписавши Договір, погодились, що останній має зворотну дію, а саме поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2015 року.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що газ, який продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Згідно з п. 2.1. Договору загальний обсяг газу, що передається за цим договором у період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, становить 11,000 тис.куб.м.

Відповідно до п.п. 3.3.- 3.4. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місцем продажу газу, Покупець зобов`язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору в період з січня 2015 року по грудень 2015 року позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 57 507,00 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 26-32) від 28.02.2015 на суму 10 320,23 грн., від 28.02.2015 на суму 8 329,10 грн., від 31.03.2015 на суму 10 925,63 грн., від 30.04.2015 на суму 4 060,89 грн., від 31.10.2015 на суму 2 297,58 грн., від 30.11.2015 на суму 10 844,72 грн., від 31.12.2015 на суму 10 728,85 грн.

Згідно з п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач свої зобов`язання з оплати природного газу, поставленого протягом вказаного періоду, виконав несвоєчасно, що стверджується зведеними бухгалтерськими документами (операціями за договором та сальдо по відповідачу, а.с. 18-19).

Згідно з п. 7.2. Договору у разі невиконання Покупцем п. 6.1 цього договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 9.3 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Враховуючи викладене, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 7 761,16 грн., 895,20 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 5 882,73 грн.

Вказані обставини підтверджуються наданими суду та дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує наступне.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із відповідальністю за порушення строків оплати за переданий природний газ, регулювання яких здійснюється Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу", ГК України, ЦК України тощо.

Як установлено ч. 1. ст. 12 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов`язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачені договором.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" відповідач зобов`язаний забезпечувати своєчасну оплату в повному обсязі послуг з постачання природного газу згідно з умовами договорів.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 2 ст. 232 ГК України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України).

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведених норм матеріального права, які регулюють наслідки порушення зобов`язання, вбачається право кредитора здійснити нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені за неналежне виконання боржником грошового зобов`язання.

17.07.2019 року на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання зі змісту якого вбачається, що позивачем уточнено розрахунок нарахованої заборгованості, згідно якого позовні вимоги до боржника зменшено, а саме: 14 218,11 грн., з яких пеня у розмірі 7 761,16 грн., три проценти річних у розмірі 574,21 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 882,73 грн.

Однак, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27 червня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 16 серпня 2019 року.

У судовому засіданні 16.07.2019 року судом оголошувалася перерва до 18.06.2019 року.

Клопотання позивача з уточненим розрахунком нарахованої заборгованості, згідно якого позовні вимоги до боржника зменшено, а саме: 14 218,11 грн., з яких пеня у розмірі 7 761,16 грн., три проценти річних у розмірі 574,21 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 882,73 грн. надійшла до суду 17.07.2019 року, тобто після першого судового засідання.

Таким чином, суд не може розглядати дану заяву як заяву про зменшення позовних вимог.

Судом за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE перевірено доданий позивачем розрахунок пені річних, визнано його правильним та обґрунтованим, а відтак позовні вимоги про стягнення 7 761,16 грн. - пені підлягають до задоволення.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат проведений позивачем, визнає його арифметично вірним та таким що здійснений відповідно до вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги про стягнення 5 882,73 грн. інфляційних втрат підлягають до задоволення.

В свою чергу, суд, здійснивши власний розрахунок 3 відсотків річних за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що обґрунтований розмір 3 відсотків річних становить 574,21 грн., при заявленому 895,20 грн., а відтак позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають до задоволення частково в розмірі 574,20 грн.

Суд додатково зазначає, що нарахування 3% річних в розмірі 895,20 грн. було зумовлено тим, що 3 % річних помилково нараховувались по 08.12.2017 року, замість 08.12.2016 року, оскільки згідно списку операцій, доданих позивачем, оплата відповідачем по договору була здійснена 09.12.2016 року, тобто в розрахунку враховано лишній рік (а.с. 19).

Згідно ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77, 79 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, враховуючи усе викладене у сукупності, позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Рівненського державного гуманітарного університету підлягають до задоволення частково, а саме в частині стягнення 7 761,16 грн. - пені, 574,21 грн. - 3% річних та 5 882,73 грн. - інфляційних втрат.

В задоволенні 320,99 грн. 3% річних слід відмовити.

На підставі ст.129 ГПК України судові витрати в розмірі 1 878,58 грн. судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Рівненського державного гуманітарного університету (33028, м. Рівне, вул. С.Бандери, буд. 12, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6 код ЄДРОПУ 20077720) 7 761 (сім тисяч сімсот шістдесят одну) грн. 16 коп. - пені, 574 (п`ятсот сімдесят чотири) грн. 21 коп. - 3% річних, 5 882 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят дві) грн. 73 коп. - інфляційних втрат та 1 878 (одну тисячу вісімсот сімдесят вісім) грн. 58 коп. - судового збору.

3. В задоволенні вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в частині стягнення 320 (триста двадцять) грн. 99 коп. 3% річних - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 18 липня 2019 року.

Суддя Романюк Ю.Г.