ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2019 р. Справа№ 911/1042/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Руденко М.А.

Смірнової Л.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.04.2019 року (дата підписання повного тексту 24.04.2019 року)

у справі № 911/1042/19 (суддя: Рябцева О.О.)

за заявою Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Захаренка Сергія Вікторовича 81 233,87 грн боргу

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Київської області з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Захаренка Сергія Вікторовича 81233,87 грн, з яких: 75000,01 грн заборгованість за кредитом, 1 133,33 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 4 525,17 грн заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії та 575,36 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

24.04.2019 року господарським судом Київської області був виданий судовий наказ за вимогою АТ КБ "Приватбанк" про стягнення з Фізичної особи-підприємця Захаренка Сергія Вікторовича основного боргу у сумі 75000,01 грн.

Разом з цим, Господарський суд міста Києва відмовив Акціонерному товариству Комерційному Банку "Приватбанк" у видачі судового наказу з вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Захаренка Сергія Вікторовича в частині 1133,33 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 4525,17 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії та 575,36 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Акціонерне товариство Комерційного банку "Приватбанк" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу у даній справі в частині відмови у видачі судового наказу в частині 1133,33 грн - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 4525,17 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії та 575,36 грн - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Київської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. і відповідно до ст. ст. 275, 280 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування оспорюваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Крім того, скаржник зазначив, що вимоги про стягнення з боржника заборгованості з щомісячної комісії та відсотків повністю відповідають вимогам ст. 148 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з цим, скаржник зазначив про наявність у Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" суб`єктивного права на стягнення процентів за використання кредиту у вигляді щомісячної комісії, так процентів на прострочену суму заборгованості, що свідчить про безспірність заявленої грошової суми, а відтак, і про наявність правових підстав для видачі господарським судом наказу про стягнення з боржника спірних сум.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2019 року справу № 911/1042/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Смірнова Л.Г., Руденко М.А.

Північний апеляційний господарський суд відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.04.2019 року у справі № 911/1042/19 своєю ухвалою від 10.06.2019 року.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду Київської області від 24.04.2019 року підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції зазначив про те, що заявлені заявником вимоги в частині 1133,33 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 4525,17 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії та 575,36 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором не можуть бути розглянуті в наказному провадженні, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення безспірної грошової заборгованості, проте заявником також заявлена вимога про стягнення з боржника пені, яка не може бути розглянута в наказному провадженні, оскільки пеня не є грошовою заборгованістю.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України).

Порядок розгляду заяв в наказному провадженні врегульовано розділом ІІ Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Відповідно до ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

У статті 150 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу:

- заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником (ч. 1);

- у заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (ч. 2);

- до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Водночас частиною 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України встановлено випадки, за яких судді відмовляє у видачі судового наказу, а саме:

1) заяву подано з порушеннями вимог ст. 150 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст.148 цього Кодексу;

4) наявні обставини, зазначені у частині першій ст. 175 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 цієї частини;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи 18.09.2018 року Фізична особа-підприємець Захаренко Сергій Вікторович через систему інтернет-клієнт-банкінгу до АТ КБ «Приватбанк» було підписано із використанням електронного цифрового підпису Анкету -заяву про приєднання до умов та правил надання послуг «КУБ». Відповідно до цієї заяви позичальник приєднався до розділу 3.2.8 «Умов та правил надання банківських послуг», що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.pb.ua, які разом із анкетою-заявою складають кредитний договір від 18.09.2018 року, та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору.

Відповідно до розділу 1 Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на web-сайті заявника ://www.privatbank.ua, Правила надання банківських послуг є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг ПриватБанку.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Зміст правочину між сторонами зафіксований у вищеперелічених документах, отже, сторони не порушили вимог ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України щодо письмової форми укладання правочинів між юридичними особами та відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України досягли домовленості з усіх його істотних умов, а відтак, укладений між сторонами правочин є кредитним договором.

20.09.2018 року, на підставі укладеного договору, банком було перераховано на поточний рахунок боржника кредитні кошти у розмірі 100000,00 грн, що підтверджується відповідною випискою по рахунку.

В порушення відповідних умов договору та приписів законодавства боржник не повернув кредитні кошти у передбачений договором термін та не сплатив в повному обсязі проценти.

При цьому, колегія суддів відзначає, що обов`язок сплати відсотків, нарахованих на прострочену заборгованість, та відсотків у вигляді щомісячної комісії встановлена в Умовах та правилах надання банківських послуг.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що заявлені заявником вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, та відсотками у вигляді щомісячної комісії не можуть бути розглянуті у наказному провадженні, колегія суддів вважає помилковими.

Щодо вимог про стягнення пені в сумі 575,36 грн, колегія суддів зазначає таке.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу, зокрема, щодо стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, сума якої перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Грошовим, за змістом ст. 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, за яким праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Нормами статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У свою чергу, п.п. 3.2.8.10 Умов та правил надання банківських послуг передбачено відповідальність клієнта за порушення зобов`язань щодо сплати процентів за користування кредитом та термінів повернення кредиту у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Отже, пеня не є заборгованістю за договором, а являється штрафною санкцією, вимоги про сплату пені у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, а відтак, вимоги про стягнення пені в сумі 575,36 грн не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у видачі наказу на підставі п. 3 ч.1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України в цій частині є обґрунтованим.

За приписами ч. 3 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Статтею 280 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореної ухвали судом першої інстанції мале місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм процесуального права, а відтак, ухвала Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 року у справі № 911/1042/19 підлягає скасуванню в частині відмови Акціонерному товариству Комерційному Банку "Приватбанк" у видачі судового наказу з вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Захаренка Сергія Вікторовича 1133,33 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість та 4525,17 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, а матеріали справи № 911/1042/19 за заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про видачу судового наказу в цій частині - направленню на розгляд до суду першої інстанції .

Враховуючи вимоги, які викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Київської області від 15.02.2019 у справі № 911/1042/19 задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду Київської області від 24.04.2019 року у справі № 911/1042/19 скасувати в частині відмови у задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційному Банку "Приватбанк" у видачі судового наказу з вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Захаренка Сергія Вікторовича 1133,33 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість та 4525,17 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, а матеріали справи № 911/1042/19 за заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про видачу судового наказу в цій частині - направленню на розгляд до суду першої інстанції

3. У решті ухвалу господарського суду Київської області від 24.04.2019 у справі № 911/1042/19 залишити без змін.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/1042/19.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді М.А. Руденко

Л.Г. Смірнова