ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/1296/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді: Ярош А.І.

Суддів Аленіна О.Ю., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання Молодов В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ

на рішення господарського суду Миколаївської області від 25 квітня 2019 року

у справі №915/1296/18

За позовом: Акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ,

01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1;

до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз,

54003, м. Миколаїв, вул.Погранічна, буд.159;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз Україна,

01001, м. Київ, Б.Хмельницького, 6.

про стягнення коштів у розмірі 152014 грн. 16 коп. за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.09.2011 №/П30,

за участю представників учасників справи:

Від позивача - Новіков С.Ю., довіреність № 1-859, дата видачі : 29.05.19; Акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ;

Від третьої особи - Пронюк В.Я., довіреність № 14-190, дата видачі : 17.05.19; публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз Україна;

Від відповідача - Іноземцев Є.С., довіреність № 007Др-184-1218, дата видачі : 26.12.18; публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз;

Акціонерним товариством (АТ) УКРТРАНСГАЗ пред`явлено позов до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації (ПАТ) Миколаївгаз, з вимогою про стягнення грошових коштів у розмірі 152014 грн. 16 коп. з них: 105137 грн. основний борг, 9211 грн. 75 коп. 3 % річних, 37665 грн. 59 коп. - сума, на яку збільшився основний борг, з урахуванням індексу інфляції, з посиланням на неналежне виконання ПАТ Миколаївгаз грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.09.2011 №/П30, а саме, зобов`язань щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за надані послуги транспортування.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 25 квітня 2019 року у справі №915/1296/18 (суддя Коваль С.М.) у задоволенні позову публічного акціонерного товариства Укртрансгаз відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що умовами договору №/П30 не передбачено права позивача на здійснення коригувань обсягів газу для виробничо-технологічних витрати та нормованих втрат відповідача, відсутності прав на складання такого акту за умовами договору, а як наслідок відсутність обов`язку відповідача на підписання та оплату такого акту.

Надана відповідачем копія акту звірки між сторонами у спорі станом на 31.12.2015 року по зобов`язанням відповідача щодо оплати послуг на користь позивача за договором №/П30 (т. 2 а.с. 10), не свідчить про наявність будь-якої заборгованості за жовтень 2015 року, яка є предметом позовних вимог.

Отже, позивачем не подано доказів, які підтверджують невиконання відповідачем умов договору № /ПЗО від 28.09.2011 року; які підтверджують, що відповідачем було замовлено у позивача послугу транспортування обсягів природного газу для покриття виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат та обов`язок позивача здійснювати таке транспортування за замовленням відповідача, а також позивачем не подано доказів у відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України, щодо відображення в бухгалтерському обліку операцію надання послуг транспортування природного газу в пред`явлених обсягах у спірний період та послідуючих періодах.

Тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення основного боргу на підставі договору №/П30 та акту №10-15-/П30/ВТВ/КОР є безпідставними, недоведеними та не ґрунтуються на умовах договору або актах законодавства. А тому додаткові вимоги про стягнення річних та інфляційних збитків, обґрунтовані ст.625 ЦК України та наявністю невиконання відповідачем грошових зобов`язань, задоволенню не підлягають.

24.06.2019 року до суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства УКРТАНСГАЗ на рішення господарського суду Миколаївської області від 25 квітня 2019 року у справі №915/1296/18, в якій апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.04.2019 у справі № 915/1296/18 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків щодо неможливості стягнення згідно договору, апелянт зазначає, що відповідач повністю підпадає під ознаки суб`єкта господарювання, природний газ, протранспортований позивачем, був призначений для виробничо-технологічних втрат та нормованих втрат, які поніс відповідач в процесі здійснення ним виробничо-комерційної діяльності.

Щодо здійснення заходів комерційного балансування суд безпідставно та необґрунтовано зазначає про відсутність здійснення з боку позивача заходів комерційного балансування протягом 2015-2018 років, що свідчить на думку суду, про відсутність будь-яких претензій в останнього до відповідача.

Однак, апелянт не погоджується з такими висновками, зазначає, що у відповідача відсутній будь-яких інший постачальник природного газу, який міг би поставити природний газ в обсязі 3 095 ,915 тис.куб.м., що були отримані з газотранспортної системи у жовтні 2015 року для покриття відповідачем власних виробничо-технологічних витрат.

Також скаржник вважає безпідставним висновок суду про те, що договором не передбачено складання коригуючих актів послуг транспортування природного газу, зазначає, що підписання актів регламентовано п.3.3 договору, проте відповідач безпідставно та необґрунтовано відмовився від підписання акту та скріплення його печаткою.

Позивачем на підтвердження отримання відповідачем спірних обсягів газу надано реєстр реалізації природного газу споживачам соціальної сфери.

Надання зазначених документів передбачено постановою Національної комісії, що здійснює регулювання в сфері енергетики та комунальних послуг №420 від 19.04.2012 року «Про ствердження Порядку доступу до Єдиної газотранспортної системи України» (вказана постанова діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Зокрема п.8.5.2 зазначеної постанови передбачає надання газорозподільним підприємством (яким є відповідач) реєстрів реалізації газу споживачам газотранспортному підприємству (Позивачу).

Враховуючи наведене, скаржник вважає, що реєстр реалізації природного газу є документом, який підтверджує отримання Відповідачем об`ємів газу, а відповідно і послуг по їх транспортуванню.

Наведене, на думку скаржника, свідчить про неповне з`ясування судом всіх обставин справи в цій частині що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи які суд визнав встановленими, та не відповідність висновків суду в цій частині дійсним обставинам справи. що призвело до порушення судом норм процесуального права ст. 236 ГПК України та корм матеріального права ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України.

Крім того, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що суд в Оскаржуваному рішенні стверджує про відсутність встановлених в рішення господарського суду міста Києва від 19.07.2017 у справі № 910/3487/17 фактів, які б свідчили про встановлення обов`язку Відповідача по оплаті наданих послуг з транспортування природного газу у жовтні 2015 року

Скаржник не погоджується із зазначеним висновками суду неможливо погодитись, оскільки вказане рішення підтверджує відсутність обов`язку ПАТ «НАК» Нафтогаз України» щодо оплати послуг з транспортування природного газу в жовтні 2015 року в обсязі 3 095,915 тис. м. куб. на загальну суму 105 137,27 грн. а відповідно таким підтверджується обов`язок по оплаті таких послуг відповідачем.

Крім того, апелянт зауважує, що рішення Господарського суду м. Києва від 19.07.2017 у справі №910/3487/17 жодним чином не свідчить про звільнення Відповідача від необхідності оплатити надані саме Відповідачу в жовтні 2015 року послуги транспортування природного газу з обсязі 3 095,915 тис. м. куб. на загальну суму 105 137,27 грн.

В судовому засіданні 15.07.2019 року представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, представник ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз Україна також підтримує доводи апеляційної скарги.

Представник публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз заперечував проти задоволення апеляційної скарги , надав відзив на апеляційну скаргу до суду, який залучено судовою колегією до матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів, між сторонами у справі укладено договір від 28.09.2011 р. № /П30 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі - договір), згідно якого ПАТ Укртрансгаз (газотранспортне підприємство) зобов`язалося надавати ПАТ Миколаївгаз (замовнику) послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник оплачувати надані послуги в розмірі, порядку та строки, передбачені умовами договору (пп. 1.1 договору з урахуванням додаткової угоди № 4 від 17.01.2013).

Згідно п. 1.2. договору, в редакції, викладеній сторонами в додатковій угоді №8 від 27.12.2014 року, газ замовника, транспортування якого за цим договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання.

Відповідно п. 2.1. договору, в редакції, викладеній сторонами додатковою угодою № 4 від 17.01.2013 року, підставою для транспортування газу магістральними трубопроводами є підтвердження в установленому порядку Оператором Єдиної газотранспортної системи України (далі - Оператор) відповідно до щомісячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби (далі - підтверджені обсяги).

Згідно п 2.5. договору, в редакції, викладеній сторонами додатковою угодою №4 від 17.01.2013 року, приймання-передача газу в пунктах приймання-передачі та на ГРС здійснюється сторонами відповідно до порядку доступу до Єдиної газотранспортної системи України, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами. Газотранспортне підприємство до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє Замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства.

Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг.

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п.п. 3.1 - 3.4 договору з урахуванням додаткової угоди № 4 від 17.01.2013).

Розрахунки за послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (далі - НКРЕКП) (пп. 5.1 договору).

Тарифи, визначені в пункті 5.1 договору, є обов`язковими для сторін з дати набрання ними чинності. Визначена на їх основі вартість послуги буде застосовуватись сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги згідно з умовами договору. Розрахунковий період за договором становить один місяць з 9:00 год. першого дня місяця до 9:00 год. Першого дня наступного місяця включно. Вартість послуг з транспортування газу за місяць визначається як добуток тарифу на загальну кількість протранспортованого газу, визначеного згідно з розділом 4 договору, та податку на додану вартість. Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (п.п. 5.2 5.4 договору).

Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої передоплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. У платіжних дорученнях замовник повинен обов`язково вказувати номер договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У випадку, якщо в платіжних дорученнях замовника не зазначені вказані дані, газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах (пп. 5.5 договору).

Сторонами погоджено, що договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 01.01.2015 р. до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги до повного виконання замовником своїх зобов`язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пп. 11.1 договору).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.05.2015 № 1640 було анульовано з 01 липня 2015 року ПАТ Миколаївгаз- ліцензію на постачання природного газу.

Наказом Міністерства та вугільної промисловості України від 02.12.2013 № 882, функції Оператора Єдиної газотранспортної системи України було покладено на публічне акціонерне товариство Укртрансгаз, тобто на Позивача.

Доступ до Єдиної газотранспортної системи України затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 19.04.2012 № 420 Про затвердження Порядку доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України (далі - Порядок № 420) (втратив чинність 27.11.2015 року на підставі постанови НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року Про затвердження Кодексу газорозподільних систем).

За договором № /П30 від 28.09.2011 року Позивачем надавались послуги з транспортування природного газу.

За твердженнями позивача, на виконання умов договору позивачем у жовтні 2015 року надано ПАТ Миколаївгаз послуги з транспортування природного газу в обсязі 3 095, 915 тис.м.куб, що підтверджується коригуючим актом наданих послуг № 10-15-/П30/ВТВ/КОР на суму 105137 грн. 27 коп. з ПДВ (а.с. 17).

Зазначений акт в 2 примірниках надіслано відповідачу листом ПАТ «Укртрансгаз» від 23.06.2016 №9132/12.

Листом №Мк08-ЛВ-3099-0716 від 07.07.2016 року ПАТ «Миколаївгаз» надало відповідь, в якій зазначено, що в переданих на підписання актах наданих послуг передбачається скоригувати обсяг протранспортованого газу у жовтні 2015 року для потреб промислових споживачів, проте на думку ПАТ «Миколаївгаз», підписані на даний час акти наданих послуг у жовтні 2015 року за договором №/П30 від 28.09.2011 року повністю охоплюють ті обсяги природного газу, які були фактично протранспортовані для потреб промислових споживачів ПАТ «Миколаївгаз».

Зазначені в коригуючих актах обсяги газу є обсягами газу, закупленими для потреб ВТВ на підставі договору купівлі-продажу між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Миколаївгаз» від 04.01.2013 року №13-103-ВТВ. У жовтні 2015 ПАТ «Миколаївгаз» було фактично отримано на ГРС природний газ для потреб ВТВ у обсязі 3095,915 тис.куб.м, що підтверджується актом від 04.11.2015 року між ПАТ «Миколаївгаз» та ПАТ «Укртрансгаз».

Таким чином, в момент переміщення газу через ГРС ПАТ «Укртрансгаз» від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до ПАТ «Миколаївгаз» перейшло право власності на вказані обсяги газу.

Остаточні розрахунки за отриманий природний газ ПАТ «Миколаївгаз» повинне провести з ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а останне в свою чергу повинно здійснити розрахунки з ПАТ «Укртрансгаз».

Отже, ПАТ Миколаївгаз не оплачено вартість наданих послуг, що стало підставою для звернення ПАТ Укртрансгаз до суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача за послуги, надані у період жовтні 2015 року, заборгованості у розмірі 105137 грн. 27 коп. та нарахованих на неї 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 306 ГК транспортування продукції трубопроводами є окремим видом господарської діяльності, що регулюється зокрема нормами цього Кодексу.

Така діяльність підлягає ліцензуванню та пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою (далі - ГТС) з метою доставки до іншої ГТС, газорозподільної системи (далі - ГРС), газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу; ГТС - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу (пунктом 7, 45 частини 1 статті 1 Закону № 329-VІІІ "Про ринок природного газу",).

Статтею 32 Закону № 329-VІІІ "Про ринок природного газу", визначено, що транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому КГТС та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор ГТС зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору ГТС встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Відповідно до п.3.1 Порядку доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України , затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 19.04.2012, № 420 (далі-Порядок), транспортування газу здійснюється на підставі договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, умови якого мають відповідати Типовому договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, затвердженому постановою НКРЕ від 22 вересня 2011 року N 1579, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2011 року за N 1154/19892.

Пунктами 4.1, 4.2 Порядку визначено, що розподіл газу ГРМ до об`єкта системи газопостачання (газоспоживання) здійснюється ГП за умови: приєднання та підключення об`єкта системи газопостачання (газоспоживання) до газорозподільних мереж; наявності договору на постачання та/або транспортування (розподіл) природного газу на об`єкт системи газопостачання (газоспоживання); наявності виділених у встановленому порядку для об`єкта системи газопостачання (газоспоживання) обсягів природного газу.

Розподіл газу замовнику (крім розподілу природного газу населенню та споживачам постачальника природного газу за регульованим тарифом) здійснюється на підставі договору на розподіл природного газу, який укладається відповідно до Типового договору на розподіл природного газу, затвердженого постановою НКРЕ від 06 вересня 2012 року N 1164, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 вересня 2012 року за N 1654/21966.

Порядок укладання цього договору для споживачів та їх постачальників за нерегульованим тарифом визначається Правилами користування природним газом для юридичних осіб, затвердженими постановою НКРЕ від 13 вересня 2012 року N 1181, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 11 жовтня 2012 року за N 1715/22027.

Відповідно до п.7.2 Порядку, порядок комерційного обліку газу для населення регулюється Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року N 2246.

Порядок комерційного обліку газу для споживачів (крім населення) регулюється правилами користування природним газом для юридичних осіб, затвердженими НКРЕ, та іншими нормативно-правовими актами.

Як зазначено вище, позивачем заявлено вимоги про стягнення 105137 грн. 27 коп. з відповідача заборгованості за надані у жовтні 2015 року послуги з транспортування природного газу в обсязі 3 095, 915 тис.м.куб, що підтверджується коригуючим актом наданих послуг № 10-15-/П30/ВТВ/КОР.

Відповідно до ст.9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин жовтень 2015 року), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.8.1 Порядку визначено, що газ, видобутий ГДП на території України, оформлюється актами приймання-передачі, які підписуються не пізніше п`ятого числа місяця, наступного за звітним, представниками ГДП, постачальника і ГТП (ГП) або представниками ГДП і споживача, об`єкти газоспоживання якого безпосередньо приєднані до МГДП.

Акти виконаних робіт за послуги з транспортування газу МГ (територією України, до ПСГ, ГРМ або споживачів, які приєднані до магістрального трубопроводу) оформлюються відповідно до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, укладеного між власником газу та ГТП.

Пункт 8.3 Порядку визначає, що приймання-передача газу від ГТП або ГДП до ГП відбувається в точках комерційного обліку газу на ГРС і оформлюється актами приймання-передачі, що підписуються представниками цих підприємств не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним. При наявності розбіжностей у частині обсягу переданого (прийнятого) газу вони підлягають врегулюванню відповідно до умов технічної угоди або в судовому порядку. До прийняття рішення судом обсяг переданого (прийнятого) газу встановлюється відповідно до показань приладів обліку газу ГТП (власника ЗВТ).

При наявності розбіжностей у частині обсягу протранспортованого газу споживачу з ГРМ вони підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку. До вирішення цього питання в судовому порядку обсяг протранспортованого газу встановлюється відповідно до показань приладів обліку газу ГП.

Порядок, строки оформлення та підписання актів наданих послуг по транспортуванню природного газу магістральними трубопроводами, наслідки відмови від його підписання, урегулювання розбіжностей визначаються Договором № /П30 від 28.09.2011р..

Пунктами 3.1, 3.3 договору в редакції додаткової угоди №4 від 17.01.2013 року сторони погодили, що послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами.

Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути ГТП один примірний оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг.

У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку.

До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюється відповідно до даних ГТП.

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п.3.4 договору з урахуванням додаткової угоди № 4 від 17.01.2013).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність обов`язку відповідача підписати коригуючі акти наданих послуг за жовтень 2015 року, які на думку позивача підтверджують факт надання послуг з транспортування природного газу.

Такі посилання апелянта є помилковими, оскільки дані акти не відповідають ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та умовам договору, складений позивачем коригуючий акт в односторонньому порядку не може підтверджувати вартість наданих послуг з транспортування газу.

Аналіз умов Договору свідчить, що АТ "Укртрансгаз" до 15-го числа місяця, наступного за звітним, повинен направити ПАТ "Миколаївгаз" два примірники акту наданих послуг з транспортування природного газу за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою Газотранспортного підприємства.

Судом встановлено, що коригуючі акти надання послуг транспортування природного газу направлено позивачем у червні 2016 року, тобто майже через рік після надання позивачем відповідних послуг (жовтень 2015 року).

Однак, договором не передбачена можливість та підстави для складання Газотранспортним підприємством коригуючих актів надання послуг транспортування природного газу та проведення на підставі них розрахунків, про що обґрунтовано зауважує ПАТ Миколаївгаз.

Тобто, коригуючий акт, на який посилається Скаржник, не є первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а інших доказів на підтвердження здійснення господарської операції Скаржником не надано

Позиція позивача суперечить в цій частині умовам п. 3.3. Договору в редакції Додаткової угоди №4, що не згадують, що при непідписанні Актів Замовником Газотранспортне підприємство може скласти коригуючи акти наданих послуг та на їх підставі вимагати оплати, натомість передбачається врегулювання розбіжностей відповідно до умов Договору або у судовому порядку.

Доводи апелянта про підтвердження отримання відповідачем в рамках договору №/П30 від 28.09.2011 року послуг транспортування природного газу, який було використано Відповідачем на виробничо-технологічні витрати та нормовані втрати, що підтверджується Реєстром реалізації природного газу споживачам соціальної сфери тощо по ПАТ Миколаївгаз за жовтень 2015 року судовою колегією відхиляються з огляду на наступне.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що даний реєстр є підтвердженням розподілу Відповідачем газу в жовтні 2015 року виключно для забезпечення природним газом соціальної сфери області.

Проте, у даному Реєстрі не містяться відомості, яким би підтверджувався факт транспортування Позивачем природного газу у промисловій сфері та на власні потреби Відповідача. Крім того, судова колегія наголошує, що зазначений реєстр не містить посилань на спірний договір.

До того ж, позивачем безпідставно об`єднано обсяги природного газу, витрачені відповідачем для покриття виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, пов`язаних із ліцензованою діяльністю Відповідача із обсягами природного газу, витрачено Відповідачем на власні потреби.

Так, згідно з п. 3.1. Порядку № 420, транспортування газу здійснюється на підставі договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, умови якого мають відповідати Типовому договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Згідно з п. 3.2. Порядку № 420, порядок укладення договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами для споживачів (крім населення) визначається правилами користування природним газом для юридичних осіб, затвердженими НКРЕ.

Як передбачено абз. 3 п. 1.3. Правил користування природним газом для юридичних осіб, затверджених постановою НКРЕ від 13.09.2012 № 1181 (далі - Правила № 1181) (втратила чинність 27.11.2015 року на підставі постанови НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року Про затвердження Кодексу газорозподільних систем), зміст якого відповідає змісту абз. 4 п. 1.3. Порядку № 420, виробничо-технологічні витрати та нормовані втрати - це нормативна кількість газу, яка визначається на здійснення технологічних процесів при видобуванні, підготовці до передачі в ЄГТСУ, транспортуванні, розподілі та зберіганні (закачування, зберігання, відбір) природного газу в межах ЄГТСУ.

Згідно приписів п. 3.2. Правил № 1181, розрахунки втрат і витрат проводяться відповідно до Методики визначення виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами та Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року № 264, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 9 липня 2003 року за № 570/7891 та № 571/7892 відповідно (зі змінами) (Методика 1 та Методика 2).

Відтак, зазначеними Методиками 1 та 2 визначені поняття:

Виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - це газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньо-будинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів.

Виробничо-технологічні (нормовані) витрати газу - це газ, що витрачається під час виконання комплексу робіт, пов`язаних з введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих та капітально відремонтованих об`єктів системи газопостачання та на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Проте, як зазначено в обох Методиках, власні потреби підприємств газового господарства - це витрати газу, безпосередньо не пов`язані з технологічним процесом транспортування газу; витрати на опалення, гаряче водопостачання, вентиляцію приміщень та закладів, які перебувають на балансі підприємств з газопостачання та газифікації. Обсяги витрат газу на власні потреби не включаються до розрахунків виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, передбачених цими Методиками.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за договором № /П30 від 28.09.2011 року позивач, у спірний період, надавав відповідачу послуги транспортування природного газу, що використовувався відповідачем виключно на власні потреби. При цьому, зобов`язання щодо надання позивачем послуг з транспортування природного газу для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, та обов`язок відповідача сплатити такі послуги договором № /П30 від 28.09.2011 року не передбачено.

Враховуючи наведене, Скаржником безпідставно стверджується про правомірність надання Відповідачеві в жовтні 2015 року послуг транспортування природного газу, який був використаний останнім для власних виробничо-технологічних витрат саме на виконання умов Договору № /П30 від 28.09.2011 року.

Крім того, як випливає з матеріалів справи позивач до 27.11.2015 року виконував окрім функцій газотранспортного підприємства також і функції Оператора Єдиної газотранспортної системи України, покладені на нього наказом Міненерго від 02.12.2013 № 882.

Завдання, функції і права Оператора ЄГТСУ встановлені розділом II Порядку № 420.

Зокрема, згідно п. 2.1. головним завданням Оператора ЄГТСУ є оперативно-диспетчерське управління ЄГТСУ шляхом балансування обсягами закачування, зберігання, відбору, транспортування та розподілу природного газу з метою забезпечення постачання природного газу споживачам України відповідно до укладених договорів. Оператор здійснює балансування обсягів природного газу та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою з транспортування, зберігання та розподілу газу з метою здійснення відповідних заходів, що впливають на співвідношення обсягів природного газу, що надійшли до газотранспортної системи, і обсягів природного газу, розподілених та поставлених споживачам, що забезпечують у Єдиній газотранспортній системі України тиск, який не загрожує безпеці та експлуатаційній ефективності системи, забезпечення безперебійного та безаварійного газопостачання споживачів України.

До функцій Оператора ЄГТСУ згідно п. 2.2. Порядку № 420 належать зокрема:

- формування місячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу природного газу;

- формування планового розподілу природного газу споживачам;

- здійснення балансування між обсягами надходження газу до ЄГТСУ (від ГДП (газодобувних підприємств), за міжнародними угодами, за зовнішньоекономічними контрактами та за рахунок відбору газу з ПСГ (підземних сховищ газу) та обсягами подачі газу з ЄГТСУ (реалізація газу споживачам України, транзиту територією України та закачування до ПСГ);

- облік відбору газу з ПСГ, його закачування до ПСГ та залишків у ПСГ у розрізі власників природного газу згідно з укладеними договорами на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу;

- обробка та аналіз оперативної інформації щодо надходження, транспортування, розподілу, постачання природного газу;

- формування планових та фактичних обсягів відбору та закачування газу з/до ПСГ (по кожному замовнику) з урахуванням оформлених актів приймання-передачі газу;

- документальне оформлення руху газу замовників до ПСГ тощо.

Відповідно до пп. 2.4.1. п. 2.4. Порядку № 420, Оператор ЄГТСУ зобов`язаний здійснювати координацію діяльності диспетчерських служб Газотранспортного підприємства, Газодобувного підприємства та Газорозподільного підприємства щодо балансування обсягів транспортування газу споживачам України та його транзиту територією України.

Згідно п. 2.9. Порядку № 420, балансування обсягів природного газу в ЄГТСУ забезпечується:

- фізичним балансуванням;

- комерційним балансуванням;

- заміщенням обсягів газу.

Головною метою фізичного балансування є врівноваження кількості газу, що подається до ЄГТСУ та відбирається з ЄГТСУ, шляхом поточного корування роботою ЄГТСУ. У разі виявлення незбалансованої кількості газу, переданого до ЄГТСУ або одержаного з ЄГТСУ, Оператор здійснює заходи, що мають на меті стабілізувати роботу ЄГТСУ, використовуючи такі інструменти: регулювання об`єму надходження газу в ЄГТСУ (пунктах входу та/або виходу з ЄГТСУ); регулювання об`єму природного газу, який зберігається у ПСГ (пп. 2.9.1. Порядку № 420).

Головною метою комерційного балансування є встановлення на підставі документального оформлення даних відповідності між фактичним надходженням і фактичним розподіленням газу за звітний місяць по кожному постачальнику газу.

Перевищення розподілення над його надходженням є негативним дисбалансом, а перевищення надходження газу над його розподіленням - позитивним дисбалансом. Загальний облік дисбалансів проводить Оператор, який інформує постачальників та газорозподільне підприємство про наявність дисбалансу за звітний місяць (пп. 2.9.2. Порядку № 420).

Згідно пп. 2.9.2.2. Порядку № 420, при негативному дисбалансі постачальник (за винятком гарантованого постачальника) зобов`язаний до 7 числа місяця, наступного за звітним, відібрати з ПСГ газ, який належить йому, у тому числі страховий запас, в обсязі, достатньому для покриття негативного дисбалансу, та документально оформити з газозберігаючим підприємством такий відбір або провести закупівлю газу в обсязі дисбалансу у Власника газу та/або у постачальника, що має позитивний дисбаланс, і документально оформити таку закупівлю.

У разі невиконання постачальником, що має негативний дисбаланс, вимог пп. 2.9.2.2. Оператор здійснює відбір з ПСГ газу постачальника в обсязі дисбалансу та оформляє в односторонньому порядку передачу газу постачальнику в обсязі дисбалансу, у тому числі шляхом заміщення. При цьому постачальник має здійснити розрахунок з Газозберігаючим підприємством за відбір газу з ПСГ на загальних умовах (пп. 2.9.2.3.).

Відтак, позивач, як Оператор ЄГТСУ, в жовтні 2015 року, в разі виникнення негативного дисбалансу, мав виконати оперативно-диспетчерські функції управління газотранспортною системою та здійснити комерційне балансування обсягів природного газу в ЄГТСУ.

Проте, позивач не здійснив жодних заходів комерційного балансування протягом жовтня-листопада 2015 року, що свідчить про відсутність будь-яких претензій в нього до відповідача. До того ж, як випливає з листа від 17.12.2015 року № 16033/12-004 (т. 2 а.с. 182) позивач повідомив відповідача про відсутність інформації про наявність дисбалансу в період з 01.10 по 31.10.2015 року.

Посилання позивача на рішення Господарського суду м. Києва від 19.07.2017 у справі № 910/3487/17 в підтвердження своїх доводів, судом відхиляються, як таке що не встановлює факту існування надання послуг транспортування газу в обсязі 3095,915 тис. куб. м для ВТВ відповідача у жовтні 2015 року, договір №/П30 в підставу позову по справі № 910/3487/17 не покладався, оцінка вчинених дій сторонами такого договору судами не вчинялась, а тому наведені судові рішення не є преюдиційними.

З огляду на це, що позивачем не доведено факту існування зобов`язання у відповідача по оплаті акту №10-15-/П30/ВТВ/КОР, так і факту неправомірної несплати відповідачем у жовтні 2015 року обсягу газу 3 095,915 тис. куб. м. саме за умовами договору №/П30, а тому відсутні підстави для стягнення визначеної позивачем вартості основного боргу 105 137,27 грн.

Крім того, відповідач в підтвердження позиції також надає до суду лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 27.06.2017 №7044/16.3.2/7-17.

Відповідно до вищенаведеного листа, адресованого ПАТ Укртрансгаз, копія Операторам газорозподільними систем, положеннями розділу 14 Кодексу газорозподільних систем передбачено, що оператор газотранспортної системи є відповідальним за визначення місячного небалансу замовників послуг транспортування для кожного місяця. Місячний небаланс розраховується оператором газотранспортної системи до 10-го числа наступного місяця на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації. Місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором газотранспортної системи за рахунок заходів, передбачених пунктом 7 глави 3 розділу 14 Кодексу. Згідно з положеннями глави 4 розділу 14 Кодексу розрахунок вартості послуг балансування, що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування. Оператор газотранспортної системи до 14-го числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику послуг транспортування односторонній акт про надання послуг балансування. Отже кодексом передбачено що оператор ГТС має надати замовнику послуг транспортування акти про надання послуг балансування до 14-го числа місяця, наступного за звітним. Інших термінів оформлення послуг балансування діючим законодавством України не передбачено. Крім цього, чинними нормативно-правовими актами не передбачено здійснення оператором ГТС коригування розрахунків небалансу замовників послуг транспортування попередніх періодів, по яким оператор ГТС вже здійснив балансування. Надання оператором ГТС замовникам послуг транспортування коригуючих актів суперечить положенням розділу 14 Кодексу. НКРЕКП звертає увагу оператора ГТС на необхідність неухильного дотримання вимог чинного законодавства України, зокрема положень Кодексу у частині надання послуг балансування.

Порядок, строки оформлення та підписання актів наданих послуг по транспортуванню природного газу магістральними трубопроводами, наслідки відмови від його підписання, урегулювання розбіжностей визначаються пунктами 3.2., 3.3. Договору.

Вище наведеними пунктами договору №/П30, не передбачено складання позивачем в односторонньому порядку коригуючих актів послуг транспортування для промислових споживачів, щодо обсягів газу для виробничо-технологічних витрат та нормованих витрат відповідача.

Надана відповідач копія акту звірки між сторонами у спорі станом на 31.12.2015 року по зобов`язанням відповідача щодо оплати послуг на користь позивача за договором №/П30 (т. 2 а.с. 10), не свідчить про наявність будь-якої заборгованості за жовтень 2015 року, яка є предметом позовних вимог.

Отже, з огляду на відсутність за умовами договору №/П30 встановленого права позивача на здійснення коригувань обсягів газу для виробничо-технологічних витрати та нормованих втрат відповідача, відсутності прав на складання такого акту за умовами договору, а як наслідок відсутність обов`язку відповідача на підписання та оплату такого акту, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення основного боргу на підставі договору №/П30 та акту №10-15-/П30/ВТВ/КОР є безпідставними, недоведеними та не ґрунтуються на умовах договору або актах законодавства.

З огляду на відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення основної заборгованості, судова колегія доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 3% річних - 9 211,75 грн. та інфляційних втрат 37 665,59 грн. за порушення зобов`язань оплати відповідачем послуг жовтень 2015 року по акту №10-15-/П30/ВТВ/КОР.

Відтак, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи та вищенаведеними висновками суду першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія доходить висновку про те, що наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення, яке визнається судовою колегією законним, обґрунтованим та таким , що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційна скарга Акціонерного товариства УКРТАНСГАЗ підлягає залишенню без задоволення, оскаржуване рішення господарського суду Миколаївської області від 25 квітня 2019 року залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст. 280 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства УКРТАНСГАЗ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 25 квітня 2019 року у справі №915/1296/18 залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження до Верховного Суду передбачений ст.ст.287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 18.07.2019 року.

Головуючий суддя А.І. Ярош
Судді О.Ю. Аленін Н.М. Принцевська