РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.07.2019Справа № 910/3475/19

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді - Князькова В. В.,

за участю секретаря судового засідання Скокіна О. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», Дніпропетровська обл., м. Дніпро

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Сервіс», м. Київ

про стягнення штрафних санкцій в сумі 363 302,47 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Сервіс», м. Київ

до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», Дніпропетровська обл., м. Дніпро

про стягнення пені в сумі 68 427,41 грн, -

За участю представників:

від позивача: Ластіна Ю. С.

від відповідача: Федоришин О. О.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські Електромережі» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Сервіс» про стягнення 363 302,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором № 736-ДнОЭ від 16.08.2017 в частині здійснення поставки товару у встановлений договором строк, що стало підставою для нарахування штрафу в сумі 320 457,30 грн та пені в сумі 42 845,17 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 24.04.2019, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

09.04.2019 представником відповідача подано до суду відзив на позов, в якому останній проти позову заперечує, посилаючись на невірне визначення позивачем дати початку нарахування штрафних санкцій, а також вказує на наявність підстав для зменшення судом суми неустойки.

Також 09.04.2019 відповідачем подано до Господарського суду міста Києва зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про стягнення пені в сумі 68 427,41 грн.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач посилається на порушення позивачем прийнятих на себе зобов`язань за договором № 736-ДнОЭ від 16.08.2017 в частині здійснення оплати товару у встановлений договором строк, що стало підставою для нарахування пені в сумі 68 427,41 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Сервіс» до розгляду з первісним позовом, зустрічні позовні вимоги об`єднані в одне провадження з первісним позовом.

Позивач у відзиві на зустрічний позов, який подано до суду 18.04.2019, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечив, посилаючись на обставини укладення між відповідачем та ПАТ «ПУМБ» договору факторингу, за умовами якого постачальник відступив банку (фактору) права грошової вимоги за договором поставки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.06.2019.

У судовому засіданні 26.06.2019 судомо оголошувалась перерва до 10.07.2019.

Представниця позивача у судовому засіданні 10.07.2019 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, у задоволенні зустрічних позовних вимог просила суд відмовити.

Представник відповідача проти задоволення первісних позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов.

Відповідно до вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України судом під час розгляду справи здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою.

У судовому засіданні судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва встановив наступні фактичні обставини справи.

16.08.2017 між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Дніпрообленерго» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальності «Восток-Сервіс» (постачальник) укладено договір № 736-ДнОЭ про закупівлю товару (далі - Договір), згідно з пунктом 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець - прийняти і оплатити такий товар, 2017 року виготовлення, в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією, яку викладено в цьому пункті договору, на загальну суму 2 136 382,03 грн.

Згідно з пунктом 3.1 Договору ціна на товар, що поставляється, вказується в специфікації (п. 1.1 цього договору) та є незмінною протягом строку дії цього договору, крім випадків, встановлених законодавством України.

Пунктом 3.2 Договору встановлено, що сума цього договору становить 2 136 382,03 грн, у тому числі ПДВ 356 063,67 грн.

Відповідно до пункту 5.5 Договору товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних (дата поставки товару).

Пунктом 11.1 Договору (в редакції додаткової угоди від 28.12.2017) визначено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами та скріплення печатками і діє до 31.01.2018, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань.

На виконання умов Договору покупцем було направлено постачальнику заявки на поставку товару № 50619/1001 від 19.08.2017 на суму 901 638,32 грн, № 58389/1001 від 03.10.2017 на суму 2 200,01 грн та № 59897/1001 від 12.10.2017 на суму 534 951,76 грн.

Судом встановлено, що в період дії Договору постачальником було поставлено покупцю замовлений товар, на підтвердження чого складено видаткові накладні № 3791 від 26.10.2017 на суму 59 103,11 грн, № 3810 від 26.10.2017 на суму 93 210,00 грн, № 3800 від 26.10.2017 на суму 366 599,16 грн, № 354 від 30.01.2018 на суму 22 444,85 грн, № 3983 від 06.11.2017 на суму 188 910,08 грн, № 4330 від 20.11.2017 на суму 17 572,46 грн, № 4896 від 20.11.2017 на суму 9 568,03 грн, № 4903 від 20.11.2017 на суму 144 229,88 грн.

Спір у справі за первісним позовом виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором № 736-ДнОЭ від 16.08.2017 в частині здійснення поставки товару у встановлений договором строк, що стало підставою для нарахування штрафу в сумі 320 457,30 грн та пені в сумі 42 845,17 грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані відповідачем обставинами неналежного виконанням позивачем своїх зобов`язань з оплати поставленого товару у визначений договором строк, у зв`язку з чим відповідачем заявлені вимоги про стягнення пені в сумі 68 427,41 грн.

Розглянувши доводи позивача, на яких ґрунтуються первісні позовні вимоги, та відповідні заперечення відповідача, господарський суд зазначає наступне.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) ає право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип презумпції правомірності правочину, суд приймає договір № 739-ДнОЭ про закупівлю товару від 16.08.2017 як належну підставу, у розумінні норм статті 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У пункті 5.1 Договори сторони встановили, що строк поставки товару становить 30 календарних днів після відправлення письмової заявки покупцем, а також передбачили наступне:

« 5.1.1. Заявка направляється покупцем за допомогою технічних засобів зв`язку (фактом та/або електронним листом) постачальнику по реквізитам, вказаним у п. п. 12, 13 та/або у розділі 0 цього договору з обов`язковим наступним направленням рекомендованого повідомлення кур`єрською поштою та/або поштовим відділенням зв`язку Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» (УДППЗ «Укрпошта»).

5.1.2. Письмова заявка, вказана у цьому договорі вважається отриманою постачальником на 5 (п`ятий) календарний день з дати реєстрації покупцем рекомендованого листа у відділенні поштового зв`язку УДППЗ «Укрпошта» та/або дати реєстрації письмового повідомлення кур`єрською поштою або в день особистого вручення уповноваженому представнику постачальника».

Аналізуючи зміст пункту 5 Договору та підпунктів 5.1.1, 5.1.2 до нього, господарський суд виходить з загальних норм, що визначать порядок обчислення строків.

Згідно з частиною першою статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При визначенні початку перебігу строку поставки товару, визначеного у пункті 5.1 Договору, господарський суд виходить з того, що положення пункту 5.1 Договору необхідно розглядати в сукупності з положеннями підпунктів 5.1.1, 5.1.2 до нього.

Так, виходячи зі змісту вказаних умов договору, дата отримання постачальником заявки покупця може збігатися з датою її відправлення (у разі особистого вручення уповноваженому представнику постачальника), і тоді строк поставки обліковується з наступного дня після її відправлення.

В іншому випадку дата отримання постачальником заявки покупця може не співпадати з датою її відправлення (у разі направлення рекомендованого листа або письмового повідомлення кур`єрською поштою), і тоді строк поставки обліковується з наступного дня після отримання заявки або на 5 (п`ятий) календарний день з дати реєстрації поштового відправлення, як це передбачено у підпункті 5.1.2 пункту 5.1 Договору.

Наразі у суду відсутні підстави не зважати на положення підпункту 5.1.2 пункту 5.1 Договору та обліковувати строк поставки з дати відправлення заявки покупцем, і протилежні доводи позивача є необґрунтованими.

За висновками суду, з огляду на наявні в матеріалах справи докази відправлення заявок покупцем та їх отримання покупцем, у спірних правовідносинах відповідач зобов`язаний був поставити товар у наступні строки:

за заявкою № 50619/1001 від 19.08.2017 на суму 901 638,32 грн - у 30-денний строк з 24.08.2017 по 22.09.2017 включно, а першим днем прострочення є 23.09.2017 (оскільки згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 515 вказану заявку отримано постачальником 23.08.2017);

за заявкою № 58389/1001 від 03.10.2017 на суму 2 200,01 грн - у 30-денний строк з 12.10.2017 по 10.11.2017 включно, а першим днем прострочення є 11.11.2017 (оскільки згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 628 вказану заявку отримано постачальником 11.10.2017);

за заявкою № 59897/1001 від 12.10.2017 на суму 534 951,76 грн - у 30-денний строк з 17.10.2017 по 15.11.2017 включно, а першим днем прострочення є 16.11.2017 (оскільки в силу положень підпункту 5.1.2 пункту 5.1 Договору заявка, яку відправлено рекомендованим листом 12.10.2017 згідно зі списком згрупованих поштових відправлень № 29 від 12.10.2017, вважається отриманою 16.10.2017).

Матеріали справи свідчать, що товар було поставлено відповідачем з простроченням, а саме:

на виконання заявки № 50619/1001 від 19.08.2017 на суму 901 638,32 грн товар поставлявся частинами, на підтвердження чого складені видаткові накладні № 3791 від 26.10.2017 на суму 59 103,11 грн, № 3810 від 26.10.2017 на суму 93 210,00 грн, № 3800 від 26.10.2017 на суму 366 599,16 грн;

на виконання заявки № 58389/1001 від 03.10.2017 на суму 2 200,01 грн товар поставлений згідно з видатковою накладною № 354 від 30.01.2018 на суму 22 444,85 грн;

на виконання заявки № 59897/1001 від 12.10.2017 на суму 534 951,76 грн товар поставлений частинами згідно з видатковими накладними № 3983 від 06.11.2017 на суму 188 910,08 грн, № 4330 від 20.11.2017 на суму 17 572,46 грн, № 4896 від 20.11.2017 на суму 9 568,03 грн, № 4903 від 20.11.2017 на суму 144 229,88 грн.

Вказані видаткові накладні підписані представниками постачальника та покупця без зауважень і заперечень, а підписи останніх скріплені печатками господарських товариства.

Також відповідачем не висловлено заперечень щодо зарахування позивачем певних поставок на виконання відповідних заявок.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 Господарського кодексу України). Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 Господарського кодексу України).

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) ( ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України).

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 Цивільного кодексу України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов`язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

У пункті 7.2 Договору сторони передбачили, що у разі поставки товару з порушення строку, передбаченого у цьому договорі, постачальник перед покупцем несе наступну відповідальність:

7.2.1. у випадку прострочення поставки товару в межах 10 (десяти) календарних днів постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 5 % від суми цього договору;

7.2.2. у випадку прострочення поставки товару понад 10 (десять) календарних днів постачальник, починаючи з 11 (одинадцятого) календарного дня сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого товару або товару, поставленого з порушенням строків, за кожен день прострочення.

Згідно з розрахунком ціни позову позивачем нараховано штраф згідно з п. п. 7.2.1 п. 7.2 Договору на загальну суму 320 457,30 грн, з яких:

106 819,10 грн - штраф за прострочення виконання заявки № 50619/1001 від 19.08.2017 на суму 901 638,32 грн (5 % х 2 136 382,03 грн = 106 819,10 грн);

106 819,10 грн - штраф за прострочення виконання заявки № 58389/1001 від 03.10.2017 на суму 2 200,01 грн (5 % х 2 136 382,03 грн = 106 819,10 грн);

106 819,10 грн - штраф за прострочення виконання заявки № 59897/1001 від 12.10.2017 на суму 534 951,76 грн (5 % х 2 136 382,03 грн = 106 819,10 грн).

Також згідно з п. п. 7.2.1 п. 7.2 Договору позивачем нараховано пеню за прострочення виконання заявок № 50619/1001 від 19.08.2017, № 58389/1001 від 03.10.2017 та № 59897/1001 від 12.10.2017 у розмірі 0,1 % від вартості товару на суму 42 845,17 грн.

У відзиві на позов, поданому до суду 09.04.2019, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Господарський суд звертає увагу учасників справи, що до найбільш важливих загальних принципів права віднесено принцип справедливості, добросовісності і розумності, який згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України визнається загальною засадою цивільного законодавства.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (постанова Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №49/38-09).

Суд наголошує, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При перевірці розміру нарахованого штрафу судом встановлено, що згідно з умовами п. п. 7.2.1 п. 7.2 Договору базою нарахування штрафу є «сума договору».

Пунктами 3.2, 3.4 Договору визначено, що сума цього договору становить 2 136 382,03 грн, у тому числі ПДВ 356 063,67 грн. Сума цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін оформлюється підписанням додаткової угоди до цього договору.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, судом враховано, що позивачем було нараховано штраф в твердій сумі 106 819,10 грн (5 % суми договору 2 136 382,03 грн) за прострочення кожної направленої ним заявки (на суми 901 638,32 грн, 2 200,01 грн та 534 951,76 грн) незалежно від суми заявки.

Слушними є доводи відповідача про те, що саме позивач визначив кількість заявок та, відповідно, кількість нарахованих штрафів, що не узгоджується з принципом справедливості та розумності. Зокрема, не відповідає критерію розумності та справедливості нарахування штрафу в розмірі 106 819,10 грн за прострочення заявки на суму 2 200,01 грн.

Одночасно з цим, обґрунтованими є заперечення позивача проти тверджень відповідача про те, що штраф в порядку п. п. 7.2.1 п. 7.1 Договору може бути нараховано лише один раз, оскільки в такому випадку постачальник не буде нести відповідальності за наступні прострочення поставок.

Зважаючи на такі заперечення та доводи сторін, керуючись власним переконанням та спираючись на принцип справедливості, добросовісності і розумності, господарський суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій в частині зменшення суми штрафу до розміру, який становить 5 % від вартості товару, поставленого з порушенням строків.

Так, за висновками суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф за прострочення в межах 10 календарних днів поставки товару за заявками № 50619/1001 від 19.08.2017, № 58389/1001 від 03.10.2017 та № 59897/1001 від 12.10.2017 в розмірі 5 % від вартості поставленого з простроченням товару, а саме в сумі 71 939,50 грн (5 % х (901 638,32 грн + 2 200,01 грн + 534 951,76 грн) = 71 939,50 грн).

Одночасно з цим, відповідачем не було доведено за допомогою належних та достатніх доказів наявності виняткових обставин, які є підставою для зменшення нарахованої позивачем пені за порушення негрошового зобов`язання.

За перерахунком суду, зважаючи на встановлені вище строки належного виконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару, сума пені за прострочення понад 10 календарних днів поставки товару за заявками № 50619/1001 від 19.08.2017, № 58389/1001 від 03.10.2017 та № 59897/1001 від 12.10.2017 становить 37 616,30 грн, з яких:

29 254,67 грн - сума пені за прострочення поставки товару згідно з заявкою № 50619/1001 від 19.08.2017, нарахована за період з 03.10.2017 (23.09.2017 + 10 к. д.) по 29.01.2018 (з урахуванням здійснених відповідачем часткових поставок);

8 297,83 грн - сума пені за прострочення поставки товару згідно з заявкою № 58389/1001 від 03.10.2017, нарахована за період з 26.11.2017 (16.11.2017 + 10 к. д.) по 29.01.2018 (з урахуванням здійснених відповідачем часткових поставок);

63,80 грн - сума пені за прострочення поставки товару згідно з заявкою № 59897/1001 від 12.10.2017, нарахована за період з 21.11.2017 (11.11.2017 + 10 к. д.) по 19.12.2017.

При цьому, посилання відповідача на положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» є безпідставними, оскільки в даному випадку відповідачем було порушено негрошове зобов`язання з поставки товару.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Сервіс» штрафу в розмірі 71 939,50 грн та пені в сумі 37 616,30 грн.

Інша частина позовних вимог (про стягнення штрафу в сумі 248 517,80 грн та пені в сумі 5 228,87 грн) не підлягає задоволенню з викладених вище підстав.

Розглянувши зустрічні позовні вимоги, господарський суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем поставленого постачальником товару протягом 90 календарних днів з дати поставки відповідного товару на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 5 цього договору.

Матеріали справи свідчать, що позивачем були отримані від Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» листи-повідомлення вих. № 59-3/20112017 від 20.11.2017, вих. № 59-3/01122017 від 01.12.2017, вих. № 59-3/07122017 від 07.12.2017, вих. № 59-3/27122017 від 27.12.2017, вих. № 59-3/11012018 від 11.01.2018, вих. № 59-3/15022018 від 15.02.2018, якими повідомлено покупця про відступлення постачальником фактору прав грошових вимог за договором поставки № 736-ДнОЭ від 16.08.2017.

Платіжними дорученнями: № від 26.03.2018 на суму 285 947,36 грн, № 386283 від 28.03.2018 на суму 80 651,82 грн, № від 26.03.2018 на суму 72 703,80 грн, № 386444 від 28.03.2018 на суму 20 506,20 грн, № від 26.03.2018 на суму 46 690,00 грн, № 386673 від 28.03.2018 на суму 13 169,91 грн, № від 05.04.2018 на суму 297618,07 грн, № від 05.04.2018 на суму 83 944,34 грн, № від 19.04.2018 на суму 128 327,40 грн, № від 19.04.2018 на суму 36 194,91 грн, № від 02.05.2018 на суму 15 818,40 грн, № від 03.05.2018 на суму 4 461,60 грн, № від 23.05.2018 на суму 48 241,57 грн, № від 21.05.2018 на суму 171 038,30 грн, № від 21.05.2018 на суму 10 261,71 грн, № від 23.05.2018 на суму 2 894,33 грн, № від 02.07.2018 на суму 39 061,21 грн, № від 05.07.2018 на суму 11 017,27 грн. (а.с. 106-123) - підтверджується факт здійснення оплат позивачем відповідно до зазначених вище листів-повідомлень про відступлення постачальником фактору прав грошових вимог за договором поставки № 736-ДнОЭ від 16.08.2017.

Відповідно до частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За приписами статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Ураховуючи наведене, зважаючи на обставини виконання позивачем грошових вимог факторові, необґрунтованими є вимоги відповідача про стягнення з покупця пені, нараховану за прострочення оплати товару, а відповідні зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіл судового збору.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення первісних позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 5 371,10 грн. Інша частина сплаченого судового збору за розгляд вимог, які залишено судом без задоволення, в сумі 78,44 грн покладається на позивача.

З огляду на відмову в задоволенні зустрічного позову, судовий збір в сумі 1 921,00 грн, сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «Восток-Сервіс», залишається за відповідачем.

Керуючись ст. 129, ст. ст. 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Сервіс» про стягнення штрафних санкцій в сумі 363 302,47 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Сервіс» (03142, м. Київ, бул. Академіка Вернадського, буд. 36; ідентифікаційний код 37674503) на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» (49107, м. Дніпро, шосе Запорізьке, буд. 22; ідентифікаційний код 23359034) штраф в розмірі 71 939 (сімдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять дев`ять) грн 50 коп., пеню в сумі 37 616 (тридцять сім тисяч шістсот шістнвдцять) грн 30 коп. та судовий збір в розмірі 5 371 (п`ять тисяч триста сімдесят одна) грн 10 коп.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» - відмовити.

4. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Сервіс» до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про стягнення пені в сумі 68 427,41 грн - відмовити.

5. Залишити за позивачем судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви, в сумі 78,44 грн.

6. Залишити за відповідачем судовий збір, сплачений при подачі зустрічної позовної заяви, в сумі 1 921,00 грн.

7. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.07.2019.

Суддя В. В. Князьков