ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2019 р. Справа№ 927/28/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Чорної Л.В.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників матеріали апеляційної скарги сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпров`є" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.02.2019 у справі № 927/28/19 (суддя Федоренко Н.В., м. Чернігів, повний текст рішення складено 11.02.2019)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське виробниче підприємство "Снігурівський колос", село Шевченко, Вітовський район, Миколаївська область

до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпров`є", село Малинівка, Ріпкинський район, Чернігівська область

про стягнення 51 828,23 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське виробниче підприємство "Снігурівський колос" (надалі-позивач) звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпров`є" (надалі-відповіжач) про стягнення 40 000,00 грн боргу за договором № 11/17-1 від 11.10.2017 на виконання сільськогосподарських робіт, 6555,48 грн пені, 4012,34 грн інфляційні втрати, 1260,41 грн 3 % річних, 10365,60 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем договору № 11/17-1 від 11.10.2017 на виконання сільськогосподарських робіт в частині повної оплати за виконанні сільськогосподарські роботи по збиранню врожаю соняшника.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 05.02.2019 у справі № 927/28/19 (суддя Федоренко Н.В., м. Чернігів, повний текст рішення складено 11.02.2019) позов задоволено повністю, стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпров`є» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Снігурівський колос» 40 000 грн. боргу, 6 555,48 грн. пені, 4 012,34 грн інфляційних, 1260,41 грн відсотків річних, 10 365,60 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1 762 грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Придніпров`є" (надалі-скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення 6 555,48 грн пені, 4 012,34 грн інфляційних втрат, 1 260,41 грн відсотків річних, 10 365,60 грн витрат на професійну правничу допомогу та 1 762 грн судового збору та прийняти нове судове рішення, яким відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське виробниче підприємство "Снігурівський колос" у стягненні з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпров`є" 6 555,48 грн пені, 4 012,34 грн інфляційних втрат, 1 260,41 грн відсотків річних; зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами до 2000 грн.

При цьому, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У доводах апеляційного оскарження відповідач вказав, що згідно п. 3.1 Договору № 11/17-1 від 11.10.2017 сторонами відповідного акту виконаних робіт підписано не було.

Стосовно Акту приймання - передачі від 01.12ю2017 б/н, що міститься в матеріалах справи, скаржник вважає, що такий не може розглядатись як належний доказ акту виконаних робіт, оскільки має іншу назву; інше найменування сторін, зокрема постачальник та замовник, коли в договорі визначено - виконавець та замовник; також цей акт суперечить вимогам ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не містить назву підприємства від імені якого складено документ.

Відтак, за позицією скаржника, за відсутності акту виконаних робіт по договору № 11/17-1 від 11.10.2017, враховуючи те, що позивач не звертався до відповідача із вимогами про необхідність виконання зобов`язання із оплати робіт, строк платежу за договірними зобов`язаннями не настав, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заявленого розміру пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

Таким чином, відповідач, заперечуючи задоволення позову, за прохальною частиною апеляційної скарги просить відмовити в задоволені позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій, оскільки строк оплати за його позицією не настав, водночас, щодо суми основного боргу відповідачем за прохальною частиною вимог не поставлено.

Серед іншого, відповідач також вважає, що розмір стягнутих місцевим судом витрат на професійну правничу допомогу адвоката є завищеними, враховуючи складність справи, ціну позову, їх розмір має становити не більше 2000,00 грн.

Також у апеляційній скарзі відповідач вказав на те, що судом першої інстанції було порушено право позивача на доступ до правосуддя, оскільки він не отримав позовної заяви з додатками, про що своєчасно було повідомлено суд. Внаслідок зазначених обставин місцевим судом безпідставно відхилено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи через необхідність зобов`язання позивача повторно направити матеріали позову відповідачу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2019 для розгляду апеляційної скарги сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпров`є" було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Чорна Л.В..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 у справі № 927/28/19 апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпров`є" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.02.2019 у справі № 927/28/19 залишено без руху.

15.04.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпров`є" надійшли документи на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 у справі № 927/28/19 з додатком, а саме, платіжне доручення № 942 від 10.04.2019.

Також, в прохальній частині апеляційної скарги на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.02.2019 у справі № 927/28/19 скаржник просив повідомити про час та місце розгляду справи через бажання останнього взяти участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції. Дану вимогу суд апеляційної інстанції приймає за клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

За результатом розгляду клопотання сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпров`є" про розгляд справи № 927/28/19 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову у його задоволенні, так як скаржником не наведено підстав для його задоволення.

У відповідності до ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 відмовлено у задоволенні клопотання сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпров`є" про розгляд справи № 927/28/19 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. Відкрито апеляційне провадження у справі № 927/28/19 на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.02.2019 у справі № 927/28/19. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, роз`яснено, що учасники справи мають справо подати оформлений відповідно до ст.263 ГПК України відзив на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня отримання даної ухвали.

Позивач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу позивача, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпров`є" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.02.2019 у даній справі залишити без змін, виходячи із наступного.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

11.10.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське виробниче підприємство "Снігурівський колос" (надалі - виконавець) та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Придніпров`є" (надалі - замовник) укладено договір № 11/17-1 на виконання сільськогосподарських робіт (далі - Договір).

У відповідності до п.1.1-1.3 вказаного Договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання виконати сільськогосподарські роботи по збиранню врожаю соняшника (далі по тексту договору - сільськогосподарські роботи). Замовник зобов`язується прийняти виконані сільськогосподарські роботи та оплатити їх вартість в порядку та строки, визначені цим договором. Види сільськогосподарських робіт, що підлягають виконанню за цим договором, їх обсяг (в гектарах), вартість та строки виконання сільськогосподарських робіт узгоджуються сторонами і вказуються у накладних та/або актах прийомки-передачі виконаних робіт, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 2.6 Договору прийомка-передача виконаних робіт здійснюється шляхом підписання сторонами Акту прийомки-передачі виконаних робіт.

У відповідності до пунктів 3.1 - 3.3 Договору вартість сільськогосподарських робіт, які виконавець зобов`язується виконати за цим договором, складає 750,00 грн в т.ч. ПДВ за 1 га збирання соняшнику. Загальна вартість сільськогосподарських робіт, фактично виконаних виконавцем за цим договором, фіксується сторонами в Акті прийомки-передачі виконаних робіт, виходячи із загальної площі земель, на яких виконавцем були виконані сільськогосподарські роботи. Оплата виконаних робіт здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів, належних до сплати, на поточний рахунок виконавця. Строк оплати протягом 5 днів після підписання Акту виконаних робіт та на підставі рахунку виконавця.

Як свідчать матеріали справи, позивачем в підтвердження виконання ним договірних зобов`язань виписано рахунок-фактуру №104 від 30.11.2017 за збирання соняшника на суму 45000,00 грн. (а/с 22).

01.12.2017 сторонами підписано Акт приймання-передачі на підставі рахунку № 104 від 30.11.2017 за збирання соняшника на суму 45000,00 грн (а/с 23).

Таким чином, виходячи із змісту п. 3.3 Договору та факту підписання сторонами Акту приймання-передачі 01.12.2017 з посиланням на рахунок №104 від 30.11.2017, відповідач зобов`язаний був оплатити виконані роботи у строк до 06.12.2017 включно.

Водночас, 03.01.2018 відповідач перерахував на рахунок позивача 5000,00 грн за Договором, що підтверджується копією банківської виписки, що свідчить про здійснення часткової оплати виконаних сільськогосподарських робіт.

Відтак, позивач, звертаючись з даним позовом до суду вказав, що за відповідачем рахується борг в сумі 40 000,00 грн. за Договором № 11/17-1 на виконання сільськогосподарських робіт від 11.10.2017, що підтверджено підписаним Актом приймання-передачі 01.12.2017 та рахунком №104 від 30.11.2017.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення заборгованості за договором № 11/17-1 на виконання сільськогосподарських робіт від 11.10.2017.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та відхиляє доводи апеляційного оскарження відповідача, виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 626, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Між сторонами 11.10.2017 укладено письмовий двосторонній оплатний консенсуальний договір № 11/17-1 на виконання сільськогосподарських робіт. Вказаний договір не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку, сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

За правовою природою Договір, на який посилається позивач, як на підставу позовних вимог, є господарським договором про надання послуг, загальні положення про який встановлені главою 63 ЦК України.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Стаття 903 ЦК України зокрема, містить такі положення: якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина першастатті 530 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Досліджуючи питання наявності основного боргу, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно взято до уваги наявні у матеріалах справи Акт приймання-передачі від 01.12.2017 б/н та рахунок №104 від 30.11.2017, як докази виконання умов договору щодо виконання сільськогосподарських робіт по збиранню врожаю соняшника позивачем.

При цьому, оцінюючи наявні у справі докази, враховано, що Акт приймання-передачі від 01.12.2017 б/н підписано обома сторонами Договору та скріплено печатками підприємств, містить посилання на рахунок №104 від 30.11.2017. Водночас, рахунок №104 від 30.11.2017 виписано позивачем, скріплено його печаткою, містить вказівку на договір № 11/17-1 від 11.10.2017.

Тобто, за своїми ознаками зазначені Акт та рахунок є підтвердженням виконання позивачем та приймання відповідачем відповідних сільськогосподарських робіт, наведені у них відомості, цілком відповідають умовам п.п. 2.6, 2.7, 3.1, 3.2, договору.

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 40 000,00 грн боргу є обґрунтованими і доведеними.

Також позивач просив стягнути з відповідача 6 555,48 грн. пені на підставі п. 4.2 Договору за період з 07.12.2017 по 07.06.2018.

У відповідності до п. 4.2 Договору за прострочення оплати виконаних робіт замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України, що діяла в період прострочення, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення оплати.

Суд апеляції інстанції погоджується з висновком місцевого суду про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача 6555,48 грн. пені, оскільки, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, вбачається, що він є арифметично вірним, з правильним визначенням періодів, відповідає умовам п. 4.2 договору, приписам ст. 549 Цивільного кодексу України, ст.ст. 216, 230, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та обставинам справи.

Оскільки відповідач порушив строки оплати виконаних робіт, позивач також пред`явив до стягнення з відповідача 4 012,34 грн інфляційних втрат, 1 260,41 грн 3% відсотків річних за період з 07.12.2017 по 21.12.2018.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем вірно розраховано розмір 3 % річних 1260,41 грн. та інфляційних витрат - 4012,34 грн. за період з 07.12.2017 по 21.12.2018 які підлягають стягненню на його користь.

За відсутності доказів повної оплати відповідачем виконаних робіт та порушення строків здійснення часткової сплати за Договором у сумі - 5 000 грн, через порушення строків виконання грошового зобов`язання, за висновком суду апеляційної інстанції, зазначена вимога позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є обґрунтованою та доведеною, розрахунок здійснений позивачем є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині позову також правомірно задоволено місцевим судом у сумі 1260,41 грн. - 3 % річних та 4012,34 грн - інфляційних втрат.

Доводи апеляційного оскарження відповідача про те, що сторонами відповідного акту виконаних робіт підписано не було, а Акт приймання - передачі від 01.12.2017 б/н, що міститься в матеріалах справи не є належним доказом акту виконаних робіт, суд апеляційної інстанції оцінює критично.

Зокрема, відповідач вказує, що Акт приймання - передачі від 01.12.2017 б/н має іншу назву; інше найменування сторін, зокрема постачальник та замовник, коли в договорі визначено - виконавець та замовник; також цей акт суперечить вимогам ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не містить назву підприємства від імені якого складено документ.

Наведені зауваження скаржника суд апеляційної інстанції визнає неспроможними, а висновок суду першої інстанції про доведеність матеріалами справи факту виконання позивачем сільськогосподарських робіт визнаються обґрунтованими, враховуючи зокрема те, що недоліки при складанні первинних документів, що фіксують господарську операцію, за їх наявності, не можуть стати безумовною підставою для звільнення контрагента від обов`язку оплатити вартість отриманих товару, робіт чи спожитої послуги.

Більше того, як встановлено вище, на вказаному Акті приймання - передачі від 01.12.2017 б/н та рахунку № 104 від 30.11.2017, наявні відтиски печаток обох сторін, зокрема і відповідача.

Доказів звернення до правоохоронних органів з приводу втрати чи викрадення печатки підприємства з наявних у матеріалах справи документів не встановлено, а відповідачем не доведено.

Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що певні недоліки первинних документів не позбавляють юридичної сили весь первинний документ в аспекті сприйняття його, як доказу здійснення господарської операції (наведені висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 821/589/17).

Крім того, у матеріалах наявна банківська виписка від 29.12.2017 на суму 5000,00 грн. з посиланням на призначення платежу: «за послуги комбайна зг. Догов. № 11/17-1 від 11.10.2017 в т.ч. ПДВ 20%-833,33 грн», що може розцінюватись судом, як визнання боргу за договором № 11/17-1 від 11.10.2017. Доказів протилежного відповідачем не наведено, пояснень в цій частині не надано.

Враховуючи те, що Акт приймання - передачі від 01.12.2017 б/н визнано належним та обґрунтованим доказом надання послуг, доводи апеляційного оскарження відповідача про те, що строк оплати за договором не настав, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заявленого розміру пені, інфляційних втрат та 3 % річних не знайшли свого підтвердження.

Також у апеляційній скарзі відповідач вказав на те, що судом першої інстанції було порушено право позивача на доступ до правосуддя, оскільки він не отримав позовної заяви з додатками, про що своєчасно було повідомлено суд. Внаслідок зазначених обставин місцевим судом безпідставно відхилено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи через необхідність зобов`язання позивача повторно направити матеріали позову відповідачу. Відповідач наголошує, що ним не отримано позовної заяви з додатками, в зв`язку з чим він був позбавлений можливості своєчасно довідатись про судовий спір, проаналізувати позовну заяву та підготувати відзив, що є порушенням його прав, передбачених ст.ст. 42,46,165 ГПК України.

Що стосується зазначених доводів відповідача суд апеляційної інстанції звертає увагу, згідно інформації з офіційного сайту Міністерства юстиції України станом на 05.02.2019 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходження Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпров`є» 07101, Київська обл., м. Славутич, вул. Ентузіастів, 6. (а/с 53-58).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» на запит господарського суду від 05.02.2019 за № станом на 10.01.2019 (дата відкриття судом провадження у справі) зроблено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, згідно якого місцезнаходження Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпров`є» 15043, Чернігівська обл., Ріпкинський район, с. Малинівка, вул. Центральна, 17 ( а/с 59-65).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що до позовної заяви позивачем додано накладну «Укрпошти» № 294 та опис вкладення до неї яким підтверджується направлення на адресу відповідача: Чернігівська обл., Ріпкинський район, с. Малинівка, вул. Центральна, 17, копії позовної заяви та доданих до неї документів. Вказана адреса на дату цього відправлення була внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань як місцезнаходження відповідача, що підтверджує виконання позивачем вимог ст.172 ГПК України про надсилання копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно офіційної інформації з сайту "Укрпошта" відправлення №294 вручено особисто відповідачу 04.01.2019 (а/с 66), що підтверджує факт отримання останнім копії позовної заяви з додатками.

Таким чином, колегія суддів, перевіривши зазначені обставини, дійшла висновку, що місцевий господарський суд обґрунтовано відхилив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з підстав не отримання ним позовної заяви з додатками, порушення норм процесуального права у даному випадку апеляційним судом не встановлено.

До того, ж слід відмітити, що копію ухвали суду першої інстанції про порушення провадження у справі відповідачем було отримано 11.01.2019 (а/с 39) і останній мав достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи до призначеного на 05.02.2019 судового засідання.

Поряд з цим, судом апеляційної інстанції враховано прецедентну практику Європейського суду з прав людини (рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" від 07.07.1989) відповідно до якої заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007, та "Трух проти України" (ухвала), заява № 50966/99, від 14.10.2003).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Ствердження відповідача про те, що розмір стягнутих місцевим судом витрат на професійну правничу допомогу адвоката є завищеними, а тому враховуючи складність справи, ціну позову, їх розмір має становити не більше 2000,00 грн. суд апеляційної інстанції також відхиляє, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як визначено ч.1 ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем подано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат: витрати на правову допомогу - 10 365,60 грн.

У підтвердження доказів понесення витрат по оплаті правової допомоги у даній справі в розмірі 10365,60 грн позивачем надано копію платіжного доручення № 6 від 09.01.2019.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем надано суду копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія МК № 001416 на ім`я Черних О.В. ; копію довіреності від 26.12.2018 на представництво позивача у судах на виконання договору про надання правничої допомоги №1 від 18.12.2018; копію договору про надання правової допомоги від 18.12.2018 за яким адвокат зобов`язався надати позивачу такі види правничої допомоги- складення позовної заяви про стягнення з СТОВ «Придніпров`є» суми заборгованості, інфляційних втрат, процентів річних та пені за договором №11/17-1 від 11.10.2017, складення клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, представництво інтересів клієнта у судах; копію платіжного доручення № 6 від 09.01.2019 про оплату адвокату Черних О.В. 10365,60 грн за надання правової допомоги за договором від 18.12.2018; детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом на суму 10365,60 грн.; рахунок №1 від 26.12.2018 на оплату гонорару на суму 10365,60 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Суд першої інстанції, враховуючи надані позивачем належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10365,60 грн. та відсутність клопотання відповідача щодо їх зменшення (ч.5 ст.126 ГПК України), дійшов правильного висновку покласти вказані витрати на відповідача.

У доводах апеляційного оскарження відповідач посилається на ч.5 ст.126 ГПК України та просить зменшити розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката за розгляд справи у суд першої інстанції до 2000,00 грн., оскільки вважає, що заявлена позивачем та задоволена судом сума 10365,60 грн є не співрозмірною.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, дослідивши заяву позивача та відповідача у справі, а також надані заявником документи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10365,60 грн та відсутність підстав для його зменшення, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат з урахуванням ціни позову, складності справи.

Разом з тим, відповідач, заперечуючи проти відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу, доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності не надав, у тому числі, на спростування правильності розрахунків, виходячи з встановленого в договорі фіксованого розміру вартості послуги, чи ненадання адвокатами заявлених до відшкодування послуг.

Інших доводів та доказів на підтвердження своєї правової позиції, які б слугували підставою для скасування судового рішення у даній справі відповідачем не наведено.

Крім того, слід зазначити, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Колегія вважає, що у зазначеному питанні слід керуватися принципом "обґрунтованої достатності" визначених судом мотивів та підстав прийняття відповідного рішення.

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпров`є" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 8, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпров`є" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.02.2019 у справі № 927/28/19 залишити без змін.

3. Повернути матеріали справи № 927/28/19 до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

Л.В. Чорна