ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2019 р. Справа№ 911/103/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Чорної Л.В.

Секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.

За участю представників учасників процесу згідно протоколу судового засідання від 03.07.2019.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Інвест Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 22.04.2019 у справі № 911/103/19 (суддя Лутак Т.В., м. Київ, повний текст рішення складено 25.04.2019)

за позовом Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, м. Ірпінь, Київська обл.

до товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Інвест Груп", м. Ірпінь, Київська обл.

про стягнення 1 172 486, 31 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області (надалі-позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Інвест Груп" (надалі-відповідач) 1 172 486, 31 грн. заборгованості за договором № 54 про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 30.06.2017, з яких: 1 000 000, 00 грн. - основного боргу, 85 794, 52 грн. - пені, 70 000,00 грн - штрафу, 7 191,79 грн - 3 % річних та 9 500,00 грн - інфляційних втрат.

Позов мотивований тим, що відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань щодо сплати пайового внеску на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь, чим порушено п.п. 2.2, 3.1.2 Договору, ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та умови Положення про порядок залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь, затвердженого рішенням сесії Ірпінської міської ради № 4146-60-VI від 06.11.2014.

24.01.2019 позивачем у відповідності до ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) подано заяву № 01-20/219 від 22.01.2019 (вх. № 1455/19 від 24.01.2019) про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач просить стягнути заборгованість за вище означеним договором у загальному розмірі 1 733 924,66 грн., з яких: 1 500 000, 00 грн. - основного боргу за липень 2018 року, вересень 2018 року та грудень 2018 року, 142 506, 85 грн. - пені, 70 000, 00 грн. - штрафу, 11 917, 81 грн. - 3 % річних та 9 500, 00 грн. - інфляційних втрат.

Вказана заява прийнята місцевим господарським судом до розгляду, подальший розгляд справи здійснювався з її врахуванням.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.04.2019 у справі № 911/103/19 (суддя Лутак Т.В., м. Київ, повний текст рішення складено 25.04.2019) позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Інвест Груп» на користь Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) грн. 00 коп. - основного боргу, 142 506 (сто сорок дві тисячі п`ятсот шість) грн. 85 коп. - пені, 70 000 (сімдесят тисяч) грн. 00 коп. - штрафу, 11 917 (одинадцять тисяч дев`ятсот сімнадцять) грн. 81 коп. - 3 % річних, 9 500 (дев`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. - інфляційних втрат та 26 008 (двадцять шість тисяч вісім) грн. 87 коп. - судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Орлан-Інвест Груп» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідач, у доводах апеляційного оскарження, як і в суді першої інстанції, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем неправильно визначено розмір пайового внеску, оскільки ч.5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не передбачає можливості розрахунку величини пайової участі, виходячи із показників опосередкованої вартості спорудженого житла, а тому розрахунок визначений у п.2.1 Договору від 30.06.2017 №54 не відповідає вимогам Закону. Скаржник вважає, що п. 2.1 договору від 30.06.2017 №54 у якому визначено розрахунок величини пайової участі, є нікчемним в силу приписів ч. 2 ст. 228 ЦК України, оскільки він порушує публічний порядок та спрямований на надмірне заволодіння грошовими коштами відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/103/19, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Інвест Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 22.04.2019 у справі № 911/103/19 призначено на 03 липня 2019 року о 15:00.

У відзиві на апеляційну скаргу Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 у справі № 911/103/19 - без змін, наголошуючи на правомірності висновків суду першої інстанції і безпідставності доводів, викладених у апеляційній скарзі.

До судового засідання від 03.07.2019 з`явилися усі сторони апеляційного провадження.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю «Орлан-Інвест Груп» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.06.2017 між сторонами укладено договір № 54 про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь, предметом якого є участь відповідача у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Ірпінь у зв`язку з будівництвом багатоквартирного житлового будинку загальною площею 8 928, 88 м.кв., квартирною площею 7 136, 04 м.кв., площею нежитлових приміщень комерційного призначення 679, 90 м.кв. (декларація про початок виконання будівельних робіт № КС55 від 26.04.2017), місце розташування: м. Ірпінь , вул. Мінеральна, 7 , 7-з, 7-ж Будинок № 3.

Розділом 2 договору передбачено умови участі відповідача у розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури міста Ірпінь.

Так, згідно з п. 2.1 договору загальна вартість будівництва житлового будинку в м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 7, 7-з, 7-ж Будинок № 3 , розрахована відповідно до заяви відповідача, виходячи з опосередкованої вартості (згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 102 від 03.05.2017) складає: 7 136, 04 * 10 365, 0 = 73 965 054, 60 грн. (в т.ч. ПДВ - 12 327 509, 10 грн.).

Відповідно, вартість житлових та нежитлових приміщень комерційного призначення складає:

- нежитлові приміщення комерційного призначення: 73 965 054, 60 / 8 928, 88 х 679, 90 = 5 632 155, 50 грн.;

- житлові приміщення: 73 965 054, 60 - 5 632 155, 50 = 68 332 899, 10 грн.

Величина пайової участі (внеску) відповідача у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ірпеня розраховується відповіднодо Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положення про порядок залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь, затвердженого рішенням сесії Ірпінської міської ради № 4146-60-VI від 06.11.2014.

Для даної забудови величина пайового внеску складає:

- житлові приміщення: 68 332 899, 10 х 4 % = 2 733 315, 96 грн.

- нежитлові приміщення комерційного призначення: 5 632 155, 50 х 10 % = 563 215, 55 грн. Разом: 3 296 531,51 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору сплата коштів відповідачем на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури міста здійснюється шляхом безготівкового перерахування в сумі 3 296 531, 51 грн. згідно графіку (додаток № 1) до цього договору, але не пізніше, ніж до введення об`єкта в експлуатацію. Зазначені кошти відповідач перераховує на визначений у договорі розрахунковий рахунок.

Згідно з п. 3.1 договору відповідач зобов`язався інформувати про всі зміни, які відбуватимуться в ході будівництва для своєчасного внесення змін до договору, а також сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь у розмірі, визначеному у п. 2.2 даного договору.

Відповідно до п. 5.2 договору даний договір може коригуватися у випадку, коли фактична вартість будівництва буде більшою або меншою за результатами (по закінченню) будівництва об`єкта, або в результаті виникнення інших причин, що має бути узгоджено сторонами та оформлено додатковим договором до цього договору.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до виконання сторонами всіх своїх обов`язків за цим договором.

Додатком № 1 до договору сторони визначили графік сплати пайового внеску відповідача на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь, згідно якого загальна сума пайового внеску 3 296 531, 51 грн. підлягає сплаті у 2018 та 2019 роках у наступному порядку: 500 000, 00 грн. у липні 2018 року; 500 000, 00 грн. у вересні 2018 року; 500000,00 грн. у грудні 2018 року; 500 000, 00 грн. у квітні 2019 року; 500000,00 грн. у липні 2019 року; 796 531,51 грн. у жовтні 2019 року.

Проте, в порушення своїх договірних зобов`язань, відповідач не здійснив жодного платежу згідно графіку за договором № 54 про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 30.06.2017, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість по певних платежах.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 01-24/3896/3 від 27.11.2018, у якій просив негайно погасити заборгованість за договором № 54 про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 30.06.2017 та не допускати порушення графіка сплати платежів. Надсилання вказаної претензії позивачем підтверджено копією фіскального чеку від 30.11.2018 та описом вкладення у цінний лист від 30.11.2018.

Відповідач не виконав свого зобов`язання щодо сплати існуючої заборгованості, претензія залишена без відповіді, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду з вимогою про стягнення заборгованості по сплаті пайового внеску за липень 2018 року, вересень 2018 року та грудень 2018 року у розмірі 1 500 000, 00 грн.

Відтак, предметом позову у даній справі є вимога про стягнення заборгованості з відповідача, чим порушено статтю 40 Закону України " Про регулювання містобудівної діяльності".

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та відхиляє доводи апеляційного оскарження відповідача, виходячи з наступного.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Як свідчать матеріали справи, Ірпінською міською радою Київської області № 4146-60-VI від 06.11.2014 затверджено Положення про порядок залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь, відповідно до якого залучення, розрахунок розміру і використання коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь проводиться відповідно до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та цього Положення.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Частиною 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Розділом 2 Положення про порядок залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь (надалі - Положення) передбачено порядок встановлення розміру пайової участі.

Так, відповідно до п. 2.1 Положення величина пайової участі у розвитку інфраструктури визначається у договорі, укладеному Ірпінською міською радою із замовником будівництва об`єктів архітектури, з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами. При цьому, не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Згідно з п. 2.2 Положення у разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається виходячи із затверджених Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України:

- показників опосередкованої вартості спорудження житла, розрахованої на дату укладання договору про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури - для багатоповерхових житлових будинків;

- опосередкованої вартості адміністративних будинків, які споруджуються на території України, на дату укладання договору про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури - для нежитлових будівель та споруд;

- опосередкованої вартості будинків садибного типу, які споруджуються на території України, на дату укладання договору про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури - для індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових та дачних будинків.

Відповідно до ч. 6 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для нежитлових будівель та споруд; 2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків.

Пунктом 2.5 Положення передбачено, що розмір пайової участі у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ірпінь складає, зокрема, для житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, розмір коштів пайової участі визначається диференційовано, з урахуванням загальної вартості об`єкта будівництва: для нежитлових приміщень - у розмірі 10%, для житлового фонду - 4%; для нежитлових будівель та споруд - 10 % загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

Відповідно до п. 2.8 Положення, у випадку будівництва у житловому будинку вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень його загальна кошторисна вартість має визначатись з урахуванням кошторисної вартості таких приміщень. Розмір пайової участі розраховується, як сума двох складових: перша становить величину пайової участі, розраховану під житлову частину будинку; друга - величину пайової участі, розраховану для нежитлових будівель та споруд. За відсутності окремих кошторисних розрахунків розмір пайової участі визначається пропорційно загальній площі приміщень. У випадку будівництва об`єктів змішаного типу (таких, що залучаються до пайової участі та тих, що не залучаються) розмір пайової участі розраховується пропорційно загальній площі окремих приміщень в залежності від їх призначення.

Згідно з ч. 8 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками.

Частиною 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Відповідно до п. 2.10 Положення кошти пайової участі у розвитку інфраструктури м. Ірпінь сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Наведеними вище нормами встановлено обов`язок замовника будівництва прийняти пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який реалізується шляхом укладення відповідного договору у визначеному Законом та деталізованому актом органу місцевого самоврядування порядку.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури визначається у договорі з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами.

Крім того, як правильно враховано місцевим господарським судом, у разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена, вона визначається для багатоповерхових житлових будинків виходячи із затверджених Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України показників опосередкованої вартості спорудження житла, розрахованої на дату укладення договору.

Зі змісту п.2.1 договору вбачається, що величина пайової участі відповідача у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ірпіня розраховувалася, відповідно до заяви відповідача, виходячи з опосередкованої вартості (згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №102 від 03.05.2017) будівництва житлового будинку, що відповідає ч. 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пунктам 2.1, 2.2 Положення.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши зміст укладеного між сторонами договору № 54 про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 30.06.2017, проаналізувавши умови залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури та порядок встановлення розміру пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбачені ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і Положенням, що затверджено рішенням Ірпінської міської ради Київської області № 4146-60-VI від 06.11.2014, вважає обґрунтованим висновок місцевого суду, що пункти вказаного договору не суперечать нормам законодавства, визначені на розсуд сторін та погодженні ними, що відповідає приписам статтей 173, 174, 179 Господарського кодексу України, 628, 629, 638 Цивільного кодексу України.

Між тим, місцевим господарським судом доцільно звернуто увагу на п. 4.1 договору № 54 про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 30.06.2017, відповідно до якого визначено, що сторони уклали цей договір добровільно, при укладенні цього договору сторони майнових претензій не мають, а також взяти до уваги твердження сторін про те, що багатоквартирний житловий будинок, будівництво якого стало підставою укладення вказаного договору та участі відповідача у розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури міста Ірпінь на даний час введено в експлуатацію.

Посилання відповідача на те, що пункти 2.1 та 2.2 договору № 54 про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 30.06.2017 є нікчемними згідно ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу України, судом першої інстанції правомірно відхилено та визнано необґрунтованими.

Щодо зазначеного доводу суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, Цивільний кодекс України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.

При цьому, категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

Таким чином, можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Нікчемними як такі, що порушують публічний порядок є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

При кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Таким чином, аналізуючи наведене, вбачається, що доводи відповідача про нікчемність пунктів 2.1 та 2.2 договору № 54 від 30.06.2017 з посиланням на ст. 228 Цивільного кодексу України, як такі що суперечать публічному порядку та спрямовані на надмірне заволодіння грошовими коштами відповідача, не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вини та обставин, з якими закон пов`язує нікчемність правочину внаслідок порушення публічного порядку - спрямованості правочину на порушення конституційних прав та свобод людини і громадянина, на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відтак, відповідачем належними та допустимими доказами заявлених до нього вимог не спростувано, будь-яких доказів, які підтверджують виконання ним договірних зобов`язань щодо сплати коштів на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури міста не надано.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки місцевого суду про наявність підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача 1 500 000, 00 грн. основного боргу за договором № 54 про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 30.06.2017, а саме платежів за липень 2018 року, вересень 2018 року та грудень 2018 року, які є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами.

Позивач, на підставі пункту 2.3 договору також просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення, яка за розрахунком позивача за період з 01.08.2018 по 15.01.2019 складає 142 506, 85 грн., а також штраф у розмірі 70 000, 00 грн.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що за порушення строків сплати пайового внеску стягується пеня у розмірі 0,1 % від нарахованої суми за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми.

Суд апеляції інстанції погоджується з висновком місцевого суду про задоволення позову в цій частині, оскільки, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені та штрафу, вбачається, що він є арифметично вірним, з правильним визначенням періодів, відповідає умовам п. 2.3 договору, приписам ст. 549 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та обставинам справи.

Оскільки відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо сплати пайового внеску, позивач також пред`явив до стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати з простроченої суми грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача 3 % річних з простроченої суми за період з 01.08.2018 по 15.01.2019 складають 11 917, 81 грн., а інфляційні втрати за період серпень-вересень 2018 року - 9 500, 00 грн.

За відсутності доказів сплати внесків пайової участі відповідачем та внаслідок порушення строків виконання грошового зобов`язання, за висновком суду апеляційної інстанції, зазначена вимога позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є обґрунтованою та доведеною, розрахунок здійснений позивачем є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині позову правомірно задоволено місцевим судом у сумі 11 917, 81 грн. - 3 % річних та 9 500, 00 грн. - інфляційних втрат.

Інших доводів та доказів на підтвердження своєї правової позиції, які б слугували підставою для скасування судового рішення у даній справі відповідачем не наведено.

Крім того, слід зазначити, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Колегія вважає, що у зазначеному питанні слід керуватися принципом "обґрунтованої достатності" визначених судом мотивів та підстав прийняття відповідного рішення.

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Інвест Груп» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267 - 270, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Інвест Груп» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 22.04.2019 у справі № 911/103/19 залишити без змін.

3. Справу № 911/103/19 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 17.07.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Ю.Б. Михальська

Л.В. Чорна