ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2019 р. Справа№ 910/17364/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Чорної Л.В.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2019 у справі № 910/17364/18 (суддя Чинчин О.В., м. Київ)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Фенікс", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт", м. Київ

про стягнення страхового відшкодування в розмірі 101 496,04 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Фенікс" (надалі також - "позивач") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" (надалі - "відповідач") про стягнення страхового відшкодування в розмірі 101 496 грн. 04 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Фенікс" на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №007/16-Т від 01.03.2016 року внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплатило страхове відшкодування власнику автомобіля "Тойота Ленд Крузер Прадо", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до до винної особи, цивільно-правова відповідальної якої була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Український страховий стандарт".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.04.2019 у справі №910/17364/18 позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Фенікс" задоволено частково; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Фенікс" страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн 00 коп., 3% річних у розмірі 115 грн 07 коп., пеню у розмірі 1 380 грн 82 коп. та судовий збір у розмірі 1 761 грн 82 коп.; у іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд з посиланням на приписи ст. ст. 512, 514, 993 ЦК України, пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та встановлення обставин звернення позивача до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в межах передбаченого законодавством строку, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Український страховий стандарт" (надалі-скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом при неповному з`ясуванні обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування поза межами річного строку, встановленого пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2019 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" у справі №910/17364/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Разіної Т.І., суддів Михальської Ю.Б., Чорної Л.В.

У відповідності до ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 у справі №910/17364/18 відкрито апеляційне провадження; вирішено здійснювати перегляд оскаржуваного рішення в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Позивач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, не подав до суду відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2019, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.03.2016 року між Фізичною особою ОСОБА_1 (Страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Фенікс" (Страховик) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №007/16-Т, предметом якого є страхування транспортного "Toyota Land Cruiser Prado 150", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

26.07.2016 року на перехресті вулиці Великої Кільцевої та проспекту Мінського у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota Prius, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить Департаменту патрульної поліції, під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado 150, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який належить ОСОБА_1 , що підтверджується Довідкою №693699 про дорожньо-транспортну пригоду.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований Позивачем автомобіль Toyota Land Cruiser Prado 150, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 04.09.2017 у справі №756/6133/17 (з урахуванням постанови від 20.09.2017 про виправлення описки), ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Звітом про визначення вартості матеріального збитку КТЗ Toyota Land Cruiser Prado 150, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеним Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕАК "Довіра" від 06.11.2016 року (з врахуванням додаткового звіту від 24.02.2017), визначено, що вартість відновлювального ремонту Toyota Land Cruiser Prado 150, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 457 172 грн. 76 коп.

Згідно рахунків №ВДиС-0044517 від 21.10.2016 року та №ВДиС-0006759 від 24.02.2017, виставлених Товариством з обмеженою відповідальністю "ВіДі Автострада", вартість відновлювального автомобілю марки Toyota Land Cruiser Prado 150, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 451 977 грн. 50 коп.

Відповідно до Страхового акту №01/11-2016 від 10.11.2016 року та Додатку №1 від 16.03.2017 до нього, позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 324 082 грн. 27 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №446 від 16.12.2016, №454 від 21.12.2016, №478 від 28.12.2016 та платіжною квитанцією №21688964 від 11.03.2017.

22.03.2017 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Фенікс" та ОСОБА_1 було підписано Акт взаємозаліку однорідних вимог, відповідно до якого доплату страхового відшкодування у розмірі 11 785 грн. 08 коп. по страховому випадку, що відбувся 26.07.2016 року, згідно з додатком №1 до страхового акта №01/11-2016 за договором добровільного страхування від 01.03.2016 року було зараховано в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 по страхових платежах за договором добровільного страхування №002/17-Т від 02.02.2017.

На момент настання страхової події цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Toyota Toyota Prius, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована у Відповідача на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6031661, ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну третіх осіб, становить 100 000 грн., розмір франшизи 0 грн.

03.09.2018 року позивач надіслав на адресу відповідача Претензію №153 про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 100 000 грн. 00 коп., що підтверджується копіями фіскального чеку та рекомендованого повідомлення про вручення 05.09.2018 уповноваженій особі відповідача.

У відповідь на претензію відповідач листом №1676 від 27.12.2018 відмовив позивачу у відшкодуванні шкоди в порядку регресу з огляду на пропущення річного строку звернення з заявою про страхове відшкодування, встановленого п.п. 37.1.4 п. 37.1. ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Предметом розгляду у даній справі є вимога ПрАТ "Страхова компанія "Фенікс" про стягнення з відповідача суми виплаченого позивачем страхового відшкодування потерпілій особі, якій було завдано шкоди в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, у відповідності до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Положеннями ст. ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, позивач отримав право вимагати від відповідача виплати страхового відшкодування за Полісом на умовах, в порядку та у спосіб, що передбачені положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В силу приписів п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З огляду на наведене, для отримання страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування потерпілий повинен подати страховику за договором обов`язкового страхування заяву на виплату страхового відшкодування у порядку, передбаченому п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Враховуючи положення ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов`язаний не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

За змістом пункту 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

З вищевикладеного випливає, що здійснивши виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування, до нового кредитора, в порядку приписів ст. 514 ЦК України, переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували у останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 Законом права на відмову у виплаті страхового відшкодування у разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17).

Тобто, право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується, зокрема, з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) в порядку, визначеному ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Як було зазначено, дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки "Toyota Land Cruiser Prado 150", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталася 26.07.2016. Відтак, або потерпіла особа до заміни її новим кредитором, або позивач, як новий кредитор, з метою реалізації свого права на отримання страхового відшкодування за Полісом, повинен був в строк до 27.07.2017 подати страховику за цим полісом - ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт" (відповідачу) заяву на виплату страхового відшкодування, однак відповідна заява була подана до відповідача лише 03.09.2018 (через два роки після настання ДТП).

В обґрунтування пропуску строків звернення із заявою про виплату страхового відшкодування позивач зазначив, що пропуск строку був обумовлений тим, що в довідці про ДТП №96910038 від 26.07.2016 зазначено, що цивільно-правова відповідальність винного водія була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», а тому позивачем вживались заходи щодо отримання страхового відшкодування саме з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (22.02.2017 направлено повідомлення про страховий випадок, яке залишено без відповіді). І лише після встановлення у справі №910/331/18, що відповідальність власника автомобіля "Тойота Пріус" д/н НОМЕР_3 була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт", позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою (03.09.2019).

Господарський суд міста Києва врахувавши дані обставини, визнав поважними причини пропуску позивачем річного строку звернення до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 11 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Згідно п. 55.1, 55.2, 55.3 ст. 55 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з метою організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням створюється єдина централізована база даних, яка містить відомості про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників.

Оператором єдиної централізованої бази даних є МТСБУ. Користування інформаційними ресурсами єдиної централізованої бази даних є вільним і загальнодоступним, за винятком інформації, яка відповідно до законодавства є інформацією обмеженого доступу.

Користування інформацією обмеженого доступу здійснюється на безоплатній основі страховиками та МТСБУ, а також органами державної влади відповідно до їх компетенції, яка встановлена законом.

З наведеної норми слідує, що кожна особа має можливість скористатись ресурсами Централізованої бази даних МТСБУ, яка є загальнодоступною, та отримати відомості про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників.

А отже, після відшкодування шкоди потерпілій особі, позивач мав можливість скористатись ресурсами зазначеної бази та встановити в якого страховика на момент вчинення ДТП було застраховано цивільно-правову відповідальність власника автомобіля "Тойота Пріус" д/н НОМЕР_3 , та як наслідок своєчасно звернутися із заявою про виплату страхового відшкодування. Відтак, посилання позивача на те, що пропуск річного терміну звернення до відповідача був обумовлений невірним зазначенням страховика в довідці про ДТП є безпідставними.

За таких обставин, оскільки заяву про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 100 000,00 грн позивачем направлено відповідачу лише 03.09.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та фіскальним чеком (а.с. 53 + зворотна сторона), тобто з пропуском річного строку, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем згідно листа вих. №1676 від 27.12.2018 (отримання якого позивачем не заперечується) правомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування, що в свою чергу є підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи наведені правові норми та встановлені судами обставини щодо пропуску позивачем річного строку на звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, колегія суддів дійшла висновку, що Господарський суд міста Києва не з`ясувавши всіх обставин, що мають значення для справи, безпідставно частково задовольнив позов та стягнув з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн 00 коп., 3% річних у розмірі 115 грн 07 коп., пеню у розмірі 1 380 грн 82 коп. та судовий збір у розмірі 1 761 грн 82 коп.

За наведеного в постанові, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду в частині задоволення позовних вимог, оскаржене рішення вважає незаконним й таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення - про відмову у задоволенні позову. Тому доводи відповідача по суті його апеляційної скарги заслуговують на увагу, а скарга - підлягає задоволенню.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643,00 грн покладаються на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Фенікс"

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267 - 270, 273, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2019 у справі №910/17364/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2019 у справі №910/17364/18 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Фенікс" відмовити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Фенікс" (03187, м. Київ, вул. А.Глушкова, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 13525951) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" (04073, м. Київ, провул. Балтійський, будинок 20, ідентифікаційний код юридичної особи 22229921) 2 643, 00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №910/17364/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.07.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Ю.Б. Михальська

Л.В. Чорна