ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.19 Справа № 917/592/19

м. Полтава

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Лего, вул. М.Грушевського, 59-а, офіс 301, м. Дніпро, 49069

до Товариства з обмеженою відповідальністю Інтера-строй, вул. Першотравнева, 20А, м. Кременчук, Полтавська область, 39234

про стягнення 75 363,18 грн.,

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін в судове засідання не з`явились.

Повне рішення складено та підписано 19.07.2019 року.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 75 363,18 грн. заборгованості за договором поставки № 2809/1 від 28.09.2018 року, з яких 38 346,18 грн. попередньої оплати, 37 017,00 грн. штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав умови укладеного між сторонами договору поставки № 2809/1 від 28.09.2018року, зокрема не в повному здійснив поставку оплаченого позивачем товару.

Ухвалою від 04.07.2019 року суд прийняв заяву позивача про зменшення позовних вимог, закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 18.07.2019 року о 10-40 год. (а.с. 105-107)

У зв`язку із перебуванням судді Пушка І.І. у відрядженні суд ухвалою від 08.07.2019 року повідомив сторін про те, що судове засідання 18.07.2019 року не відбудеться та призначив дату наступного судового засідання 19.07.2019 року о 10-40 год. (а.с. 109-110). Зазначені вище ухвали отримані учасниками спору, про що свідчать відмітки на повідомленнях про отримання поштового відправлення (а.с. 112-115). Також про зміну дати наступного судового засідання представники сторін були проінформовані телефонограмою від 09.07.2019 року (а.с. 111). Отже, про дату, час та місце проведення судового засідання сторони повідомлялись належним чином.

Представники сторін в судове засідання не з`явились. Від позивача надійшло клопотання від 08.07.2019 року (вх. № 7254 від 15.07.2019 року) про розгляд справи за відсутності представника.

Відповідач представництво в судове засідання не забезпечив, відзив на позов в строки, встановлені судом, не надав. 19.07.2019 року від ТОВ «Інтера-строй» надійшла заява № 05 від 19.07.2019 року (вх. № 7544 від 19.07.2019 року, а.с. 119), в якій відповідач позовні вимоги не визнає, просить суд в задоволенні позову відмовити та провести розгляд справи без участі представника. Оскільки в поданій заяві відповідач виклав заперечення проти позову, суд розцінив її як відзив, відповідно до п. 1 ст. 165 ГПК України.

Відповідно до ст. 113 ГПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Частиною 8 ст. 165 ГПК визначено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Пунктом 5 ухвали від 17.04.2019 року суд встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення цієї ухвали. Як вбачається з відмітки на звороті повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвалу від 17.04.2019 року відповідач отримав 22.04.2019 року, відповідно останнім днем для подання відзиву є 07.05.2019 року.

За ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За наведеного, суд залишив відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтера-строй» без розгляду.

Відповідно до п. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

28 вересня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтера-Строй», як Постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Лего», як Покупцем, був укладений договір поставки № 2809/1 (далі Договір, а.с. 12-17), на умовах якого Постачальник зобов`язався в порядку та строки, встановлені цим Договором, передати Товар у власність поставити та передати у власність Покупця у визначеній кількості, відповідної якості та по узгодженій ціні, а останній прийняти Товар та оплатити його на умовах, визначених в даному Договорі (п. 1.1 Договору.)

За п. 1.2 Договору, кількість, найменування, асортимент та ціна Товару, що поставляється вказуються в Специфікації (Додаток № 1 до Договору, який є невід`ємною частиною даного Договору), погоджений сторонами, та накладних на Товар, складених на підставі заявок Покупця.

Ціна Товару встановлюється в Специфікаціях та накладних на Товар (п. 1.3 Договору).

Пунктом 2.2 Договору визначено, що оплата поставленого за цим Договором товару здійснюється Покупцем на умовах передплати за партію Товару, на підставі виставлених Постачальником рахунків, за умови надання Постачальником Покупцю усіх документів, передбачених цим Договором.

Як зазначено в розділі 3 Договору, Постачальник зобов`язаний здійснити поставку Товару на базисних умовах поставки у відповідності до Правил ІНКОТЕРМС FCA, доставка Покупцю у вказане місце, адреса місця передачі Покупцю: м. Кременчук, вул. Першотравнева, буд. 63/16. Товар поставляється партіями. Одна партія Товару може містити декілька видів Товару, відповідно до Специфікації або заявки Покупця. Постачальник зобов`язаний здійснити поставку всієї кількості заявленого до поставки Товару (партії Товару)протягом 2 календарних днів з моменту погодження сторонами заявки на поставку Товару, якщо інший строк поставки не вказано в самій погодженій заявці або підписаній сторонами Специфікації.

28.09.2018 року сторонами підписана Специфікація № 1 до договору поставки № 2809/1 від 28.09.2018 року (а.с. 18) про постачання Товару на суму 258 435,00 грн. (а.с. 13), строк поставки визначений сторонами до 12.10.2018 року.

На умовах передоплати, відповідно до п. 2.2 Договору, позивач сплатив відповідачу 50 000,00 грн. плати за матеріали згідно Договору (платіжне доручення № 9108 від 05.10.2018 року на суму 50 000,00 грн. (а.с. 19).

На виконання умов укладеного Договору відповідач частково поставив позивачу Товар на суму 11 653,82 грн. згідно видаткових накладних № 10/10-1 від 10.10.2018 року на суму 5 292,46 грн. та № 1/11-1 від 01.11.2018 року на суму 6 361,36 грн (а.с. 89-90).

Позивач звертався до відповідача із вимогою від 29.01.2019 року повернути перераховану передоплату (а.с. 20). Відповідач зазначену вимогу залишив без реагування, отримані кошти не повернув, що стало підставою для звернення позивача із позовом про стягнення неповернутої передоплати в сумі 38 346,18 грн. (50 000,00 грн. 11 653,82 грн.).

Також, за порушення строку поставки Товару, відповідно до п. 6.4 Договору, позивач заявив до стягнення 37 017,17 грн. штрафу.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦК України, цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (надалі Господарського кодексу України), господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач сплатив відповідачу 50 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 9108 від 05.10.2018 року (а.с. 19) із призначення платежу «плата за матеріали згідно дог. № 2809/1 від 28.09.2018 року (Кременчук, Петроштравнева)».

Відповідач поставив позивачу Товар на загальну суму 11 653,82 грн. згідно видаткових накладних № 10/10-1 від 10.10.2018 року на суму 5 292,46 грн. та № 1/11-1 від 01.11.2018 року на суму 6 361,36 грн. (а.с. 89-90).

Частиною другою статті 693 ЦК України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідач не надав будь-яких заперечень стосовно заявленої до стягнення суми та підстав її виникнення, доказів поставки товару ні в розмірі здійсненої позивачем передоплати, ні в повному обсязі, передбаченому Специфікацією № 1 до Договору та у встановлений в ній в строк, не надав, тому позовні вимоги про стягнення 38 346,18 грн. попередньої оплати задовольняються судом повністю.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

За п. 6.4 Договору, у випадку прострочки поставки Товару більш ніж на 7 (сім) календарних днів, Покупець має право відмовитись від приймання та оплати поставленого Товару. Якщо ж Товар було оплачено, Постачальник зобов`язаний повернути суми оплати Товару Покупцю протягом 2-х банківських днів з моменту відмови Покупця від приймання Товару. При цьому, Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцю штраф в розмірі 15% (п`ятнадцять відсотків) від вартості непоставленого Товару.

Посилаючись на наведений пункт Договору Позивач заявив до стягнення 37 017,17 грн. грн. штрафу за порушення строку поставки Товару, виходячи із вартості непоставленого Товару 246 781,18 грн., розрахованого як різниця між сумою поставки за Специфікацією № 1 до Договору та загальною сумою поставленого Товару за видатковими накладними від 10.10.2018 року та від 01.11.2018 року (258 435,00 грн. 11 653,82 грн.).

Як свідчать надані позивачем видаткові накладні № 10/10-1 від 10.10.2018 року на суму 5 292,46 грн. та № 1/11-1 від 01.11.2018 року на суму 6 361,36 грн. (а.с. 89-90), відповідачем була здійснена часткова поставка Товару, при цьому Товар за накладною № 10/10-1 від 10.10.2018 року на суму 5 292,46 грн. був поставлений в межах строку, визначеного Специфікацією № 1 до Договору, а Товар за видатковою накладною № 1/11-1 від 01.11.2018 року на суму 6 361,36 грн. з простроченням цього строку, при цьому період прострочення склав більше ніж 7 днів.

Пунктом 6.4 Договору передбачено, що у випадку прострочки поставки Товару більш ніж на 7 (сім) календарних днів, Покупець має право відмовитись від приймання та оплати поставленого Товару. Якщо ж Товар було оплачено, Постачальник зобов`язаний повернути суми оплати Товару Покупцю протягом 2-х банківських днів з моменту відмови Покупця від приймання Товару. При цьому, Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцю штраф в розмірі 15% (п`ятнадцять відсотків) від вартості непоставленого Товару.

Таким чином, зі змісту вказаного пункту Договору випливає, що умовою застосування відповідальності у вигляді штрафу є здійснення Покупцем відмови від прийняття Товару, якщо Товар було оплачено, та неповернення Постачальником суми оплати протягом 2-х банківських днів з моменту відмови Покупця від приймання Товару.

Враховуючи викладене, а також те, що умовами Договору (п. 2.2) передбачено здійснення Покупцем попередньої оплати за Товар, суд вважає, що у відповідача виникло зобов`язання щодо поставки Товару лише на суму фактично здійсненої позивачем суми попередньої оплати (50 000,00 грн.). Відповідно, застосування штрафу, передбаченого п. 6.4 Договору також є можливим за наявності умови, викладеної в цьому пункті Договору (якщо Товар було оплачено).

Таким чином, враховуючи те, що вартість оплаченого позивачем, але не поставленого відповідачем в строк, визначений специфікацією № 1 до Договору товару складає 44 707,52 грн. (50 000,00 грн. 5 292,48 грн.), з відповідача згідно з п. 6.4 Договору підлягає стягненню штраф в розмірі 15% від сказаної суми, що складає 6 706,13 грн. В іншій частині вимоги про стягнення штрафу є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При зверненні із заявою про зменшення позовних вимог позивач подав клопотання про повернення з бюджету надлишково сплаченого судового збору (а.с. 92-93).

При первісному зверненні до суду із позовною заявою позивач сплатив 5867,03 грн. судового збору (платіжне доручення № 11647 від 26.03.2019 року, а.с. 8).

В редакції заяви про зменшення позовних вимог від 26.06.2019 року (а.с. 92-93) предметом розгляду даної справи є стягнення 75 363,35 грн. заборгованості за договором поставки № 2809/1 від 28.09.2018 року, з яких 38 346,18 грн. попередньої оплати, 37 017,00 грн. штрафу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, розмір судового збору за розгляд позовної заяви про стягнення 75 363,18 грн. становить 1921,00 грн.

За до ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового розміру в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У такому випадку, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Враховуючи клопотання позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору, судовий збір в сумі 3946,03 грн. підлягає поверненню позивачу.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

За наведеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 38 346,18 грн. попередньої оплати за договором поставки № 2809/1 від 28.09.2018 року та 6706,13 грн. штрафу, в іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129 (ч. 1), 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Інтера-строй (вул. Першотравнева, 20А, м. Кременчук, Полтавська область, 39234, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Лего (вул. М.Грушевського, 59-а, офіс 301, м. Дніпро, 49069, ) 38 346,18 грн. попередньої оплати за договором поставки № 2809/1 від 28.09.2018 року, 6706,13 грн. штраф; 1148,38 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

4. У відповідності до ч. 1 ст. 130 ГПК України, з пред`явленням даного рішення в органи Державної казначейської служби України повернути Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма Лего (вул. М.Грушевського, 59-а, офіс 301, м. Дніпро, 49069, ) з Державного бюджету України 3946,03 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № 11647 від 26.03.2019 року на суму 5867,03 грн., яке знаходиться в матеріалах справи.

5. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

6. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.І. Пушко