ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"15" липня 2019 р.м. Одеса Справа № 5017/3097/2012

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.,

при секретарі судового засідання Орлов О.О.

розглянувши у судовому засіданні скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Вадіта в особі засновника ОСОБА_1

на дії державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області за вх.№2-3108/19 від 01.07.2019р.

у справі №5017/3097/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Вадіта

про стягнення 84691,50 грн.

за участю представників:

від скаржника (відповідач): не з`явився;

від позивача: не з`явився

від ДВС: не з`явився

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Одеської області від 08.01.2013р. у справі №5017/3097/2012 з Товариства з обмеженою відповідальністю „Вадіта стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал основний борг в сумі 84691,50 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1693,82 грн.

25.01.2013р. господарським судом Одеської області виданий відповідний наказ на виконання рішення господарського суду Одеської області від 08.01.2013р. у справі №5017/3097/2012.

01.07.2019р. за вх.№2-3108/19 господарським судом одержано скаргу на дії державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області у виконавчому провадженні №37474271 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області у справі №5017/3097/2012 від 25.01.2013р., у якій ТОВ Вадіта в особі засновника ОСОБА_1 просить суд:

- визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси головного територіального управління юстиції в Одеській області Дідура І.М. від 17.06.2019 про накладення арешту на майно у виконавчому провадженні № 37474271.

- зобов`язати старшого державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси головного територіального управління юстиції в Одеській області Дідура І.М. усунути порушення прав заявника - скасувати постанову від 17.06.2019 про накладення арешту на майно у виконавчому провадженні № 37474271.

При цьому, скаржник посилається на те, що в провадженні другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження № 37474271 з примусового виконання судового наказу № 5017/3097/2012 виданого 25.01.2013. Постановою старшого державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси головного територіального управління юстиції в Одеській області Дідура І.М. від 18.06.2019 зазначене виконавче провадження закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з припиненням юридичної особи боржника. Разом з цим, постановою старшого державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси головного територіального управління юстиції в Одеській області Дідура І.М. від 17.06.2019 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно в межах суми стягнення 86385 грн. Отже, скаржник вважає, що правові підстави для накладення арешту на майно боржника відсутні, у зв`язку з відсутністю самого боржника ТОВ „Вадіта, яке припинено.

05.07.2019р. господарським судом Одеської області постановлено ухвалу про призначення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Вадіта в особі засновника ОСОБА_1 до розгляду у судовому засіданні на 15.07.2019р.

У судове засідання 15.07.2019р. учасники справи та Другий Малиновський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області не з`явилися та про причини свого нез`явлення суд не повідомили.

При цьому, із врахуванням того, що вищевказані особи про дату, час і місце судового засідання щодо розгляду скарги повідомлені належним чином, господарським судом на підставі ч.2 ст.342 ГПК України постановлено ухвалу у протокольній формі про розгляд скарги за відсутністю представників у судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи та скарги, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За положеннями ч. 1 ст. 340 ГПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Як встановлено господарським судом, 18.06.2019р. старшим державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Дідуром І.М. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 37474271 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження у зв`язку із припиненням 15.04.2016 року за рішенням засновників юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю Вадіта.

При цьому 17.06.2019р. старшим державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Дідуром І.М. винесена постанова про арешт майна боржника у ВП № 37474271 в межах суми 95223,85 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до ст. 2 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

В ч. 1 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;

2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;

3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;

4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;

7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;

8) визнання боржника банкрутом;

9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;

14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;

15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України Про іпотеку за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;

16) погашення, списання згідно із Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією Нафтогаз України, її дочірньою компанією Газ України, Публічним акціонерним товариством Укртрансгаз за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Частиною 2 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Положеннями ч. 1 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відтак, вказаною нормою Господарського процесуального кодексу України чітко визначено коло осіб, що мають право звернутися до господарського суду із скаргою в порядку ст. 339 ГПК України, а саме виключно сторони виконавчого провадження.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України Про виконавче провадження сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Отже, до сторін, які можуть оскаржити рішення, дії або бездіяльність виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, належать стягувач, боржник, а також їх представники за законом чи договором.

Згідно з інформацією, яка наявна у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю Вадіта припинило свою діяльність 15.04.2016 р.

Також у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться відомості про наявність правонаступника у Товариства з обмеженою відповідальністю Вадіта, яким є Приватне підприємство „Вікторія-Н ().

Водночас скаржник у даній справі засновник ТОВ Вадіта ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, у зв`язку з чим у вказаної особи відсутні підстави для звернення саме до господарського суду Одеської області зі скаргою на дії ВДВС, вчинені під час виконання наказу господарського суду Одеської області у даній справі, в порядку ст. 339-342 Господарського процесуального кодексу України.

Положеннями ч. 2 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження передбачено, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця або органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус скаржника як сторони у виконавчому провадженні.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Згідно приписів ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Враховуючи вищенаведене та те, що скарга на дії Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області подана до господарського суду засновником Товариства з обмеженою відповідальністю Вадіта ОСОБА_2 Дмитром ОСОБА_3 , який не є стороною виконавчого провадження ВП № 44944896, а також ГПК України не встановлено такий порядок оскарження дій ДВС з боку третіх осіб, відповідно така скарга не підлягає розгляду в порядку ст. 339-342 ГПК України, а підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Вказане свідчить про необхідність застосування до спірних правовідносин по скарзі наслідків, що настають у разі якщо заява не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, які передбачені п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України в чинній редакції.

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне закрити провадження по скарзі засновника Товариства з обмеженою відповідальністю Вадіта ОСОБА_1 на дії Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 339-343, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження по скарзі засновника Товариства з обмеженою відповідальністю Вадіта в особі засновника ОСОБА_1 на дії Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області за вх. № 2-3108/19 від 01.07.2019р. по справі №5017/3097/2012 закрити.

Ухвала набирає чинності 15.07.2019р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повної ухвали.

Повну ухвалу складено 19.07.2019р.

Суддя Г.Є. Смелянець