ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року Справа №924/831/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Маціщук А.В.

суддя Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області та Міністерства внутрішніх справ України на рішення господарського суду Хмельницької області від 11.03.2019 р. (суддя Гладюк Ю.В., повний текст рішення складено 20.03.2019 р.)

за позовом Хмельницької міської ради

до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) Міністерства внутрішніх справ України,

2) Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області

про зобов`язання відповідача, в особі ліквідаційної комісії включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторську вимогу Хмельницької міської ради в сумі 951012,80грн.

за участю представників:

позивача - Кучевської Г .В. ,

відповідача - Гринишина І.П .,

третьої особи-1 - Губарєвої О.М .,

третьої особи-2 - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницькій області від 11.03.2019 р. у справі №924/831/17 позов Хмельницької міської ради задоволено. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області в особі ліквідаційної комісії, включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторську вимогу Хмельницької міської ради в сумі 951012,80 грн., що становить заборгованість по договору №1/27 від 31.03.2008 р. із змінами, внесеними додатковими угодами від 29.10.2018 р., від 19.03.2012 р. та від 25.12.2014 р., як визнану.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції, посилаючись на постанову суду касаційної інстанції від 03.05.2018 р. у справі №924/478/16 вказав, що договір №1/27 від 31.03.2008 р. є укладеним та відповідно, таким, що породжує правові наслідки для його сторін. Крім того, учасники справи не заперечують факту наявності такого договору та відсутні докази визнання його недійсним (неукладеним, розірваним). Оскільки, законність вказаного договору не є предметом розгляду даної справи, тому відсутні підстави для надання правової оцінки договору.

Враховуючи дійсність договору, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність у відповідача зобов`язання про відшкодування вартості квартир, оскільки такий обов`язок виникає у разі втрати можливості в останнього повернення квартир передбачених договором. Зокрема, втрата такої можливості підтверджується листом Управління МВС України у Хмельницькій області від 05.01.2016 р. №10/121/11-2016, в якому зазначено, що одна з квартир реалізована, а інша не може бути передана через припинення будівництва будинку.

Суд погодився з розрахунком позивача щодо розміру кредиторської вимоги в розмірі 951012,80 грн., враховуючи інформацію наданою БТІ у листі від 18.05.2016 р. №4245/01-14, в якому зазначено орієнтовну середню ринкову вартість 1 кв. м. житла у певних районах м. Хмельницького станом на 01.05.2016 р. Крім того, згідно додаткової угоди №3 від 25.12.2014 р. до договору №1/27 від 31.03.2008 р., сторони погодили спосіб розрахунку вартості відшкодування квартир, що є кредиторською вимогою, який полягає у визначенні простої арифметичної величини загальної площі квартир, виходячи з ціни за 1 кв. м.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що договір №1/27 від 31.03.2008 р. та додаткові угоди до нього від 29.10.2008 р., 19.03.2012 р., 25.12.2014 р. згідно із ст.ст.210, 640 ЦК України вважаються неукладеними та не створюють прав та обов`язків для сторін, оскільки вони вчинені у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Зазначає, що фактичним свідченням неукладеності договору №1/27 від 31.03.2008 р. в даному випадку є саме відсутність доказів його державної реєстрації всупереч закону.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо врахування постанови суду касаційної інстанції від 03.05.2018 р. у справі №924/478/16, з огляду на те, що касаційним судом встановлено правову природу договору, який є договором міни (стосується нерухомого майна), а тому у зв`язку з нездійсненням його державної реєстрації він вважається неукладеним. Отже, вказаною постановою встановлено протилежне, ніж те, що зазначено судом першої інстанції, а саме факт неможливості визнання договору №1/27 від 31.03.2008 р. не укладеним. Крім того, факт неукладеності договору є обставиною, яка має преюдиціальне значення для даної справи, тобто вона вважається встановленою та такою, що не потребує доказування.

Звертає увагу на те, що Хмельницька міська рада ніколи не передавала у державну власність УМВС України в Хмельницькій області вказані у договорі №1/27 від 31.03.2008р. та додатковій угоді від 29.10.2008 р. квартири, тому у відповідача не виникало і не могло виникати жодних зобов`язань повертати Хмельницькій міській раді будь-які квартири чи компенсувати їхню вартість за вказаним договором. Зазначене підтверджується рішеннями виконавчого комітету Хмельницької міської ради №461 від 24.04.2008 р. та №1285 від 13.11.2008 р. "Про надання житлової площі громадянам міста", згідно яких квартири виділялися безпосередньо у приватну власність громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Враховуючи те, що держава не отримувала у власність вищезгаданих квартир, включення кредиторської вимоги Хмельницької міської ради згідно з рішенням суду першої інстанції до проміжного ліквідаційного балансу УМВС України в Хмельницької області та подальше її погашення за рахунок коштів Державного бюджету України призведе до порушення принципів бюджетної системи України, визначених ст.7 Бюджетного кодексу України.

Апелянт зазначає, що Хмельницька міська рада у визначений ст.112 ЦК України строк не звернулась з відповідним позовом про включення кредиторських вимог до проміжного ліквідаційного балансу Управління МВС України в Хмельницькій області, отже згідно ч.5 вказаної статті дані кредиторські вимоги взагалі є погашеними, однак суд першої інстанції необґрунтовано відхилив дані доводи Управління МВС України в Хмельницькій області.

Крім того, апелянт не погоджується з розміром кредиторської вимоги, оскільки враховані надані БТІ дані щодо ринкової ціни 1 кв. м. станом на 01.05.2016 р., однак за умови укладеності договору та додаткових угод до нього розмір компенсації вартості квартир повинен був розраховуватися з ринкової ціни 1 кв. м станом на 01.01.2016 р., тобто з наступного дня, що настав за останнім визначеним договором днем виконання зобов`язання повернення квартир (31.12.2015 р.).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Міністерство внутрішніх справ України також звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт вказує, що лист Управління МВС України в Хмельницькій області від 17.05.2016 р. №372/121/31-2016 не може бути допустимим та достовірним доказом визнання кредиторських вимог, оскільки підписано не уповноваженою особою, про що в подальшому діючий голова ліквідаційної комісії Остапчук В.В. листом від 18.08.2017 р. №42/10 повідомив Хмельницьку міську раду. Ліквідаційна комісія Управління МВС України в Хмельницькій області в особі голови комісії останнім листом не визнала кредиторську вимогу Хмельницької міської ради.

Також звертає увагу, що розподіл та надання квартир безпосередньо пенсіонерам ОВС не може бути доказом належного виконання договору №1/27 від 31.03.2008 р., оскільки відсутні докази передачі спірних квартир у державну власність до сфери управління МВС на баланс Управління МВС України в Хмельницькій області та державної реєстрації права власності на квартири у встановленому законом порядку. З викладеного вбачається, що в Управління МВС України в Хмельницькій області не може виникати обов`язок щодо передачі рівноцінних квартир зі свого балансу з державної у комунальну власність.

Оскільки, договір №1/27 від 31.03.2008 р. не був у встановленому порядку зареєстрований в органах Державної казначейської служби, тому включення до проміжного ліквідаційного балансу Управління МВС України в Хмельницькій області кредиторської вимоги Хмельницької міської ради у розмірі 951012,80 грн., як заборгованість по договору, що не підтверджена належними доказами та первинними документами бухгалтерського обліку, буде відповідно до ст.116 БК України порушенням бюджетного законодавства, а також призведе до нецільового використання бюджетних коштів.

Враховуючи те, що фінансування заходів з ліквідації Управління МВС України в Хмельницькій області здійснюється Міністерством внутрішніх справ через Національну поліцію, апелянт вважає, що місцевий господарський суд допустив порушення норм процесуального права, не задовольнивши клопотання відповідача про залучення до участі у справі Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області.

02.05.2019 р. позивач, Хмельницька міська рада, подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Позивач зазначає, що згідно договору №1/27 від 31.03.2008 р. та додаткових угод до нього у відповідача виник обов`язок щодо повернення взятих в борг у позивача квартир, зокрема, у разі неможливості повернення рівноцінних квартир Управління МВС України в Хмельницькій області зобов`язується компенсувати вартість квартири з розрахунку діючої на час повернення ринкової ціни 1 кв. м. загальної площі квартири. Вказаний договір є дійсним, доказів про його недійсність не надано. Звертає увагу, що включення кредиторської вимоги до ліквідаційного балансу Управління МВС України в Хмельницькій області в сумі 951012,80 грн. є обґрунтованим.

Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області не забезпечило явку повноважного представника у судове засідання, хоча належним чином повідомлялось про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи ст.ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги належне повідомлення третьої особи про розгляд справи та те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, суд визнав за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника третьої особи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційні скарги в межах вимог та доводів наведених в них, відзиви на апеляційні скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 24.12.2007 р. на спільному засіданні адміністрації, профкому та житлово-побутової комісії УМВС України в Хмельницькій області вирішено надати ОСОБА_4 - пенсіонеру управління звільнену, окрему, однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом із протоколу №4 (т.1, а.с.25).

Листом №14/54 від 30.01.2008 р. управління МВС звернулося до Хмельницької міської ради з проханням затвердити вказане рішення №4 від 24.12.2007 р. та видати ордер пенсіонеру УМВСУ в Хмельницькій області ОСОБА_4. (т.1, а.с.23). При цьому, управління зазначило, що взамін буде повернено однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 після завершення будівництва та здачі в експлуатацію житлового будинку.

За результатами розгляду вказаного листа завідуючий відділом обліку та розподілу житлової площі у листі повідомив начальника управління МВС, що питання про виділення житла ОСОБА_4 буде винесено на розгляд виконавчого комітету після укладення договору між управлінням МВС України у Хмельницькій області та виконавчим комітетом Хмельницької міської ради про виділення в борг вказаної однокімнатної квартири АДРЕСА_3 із зазначенням в договорі характеристики і термінів повернення квартири управлінням (т.1, а.с.24).

31.03.2008 р. між Хмельницькою міською радою (сторона-1) та управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області (сторона-2) підписано договір №1/27, згідно з п.1.1 якого предметом договору є визначення для сторони-2, якій виділяється в борг однокімнатна квартира, умов та термінів повернення квартири (т.1, а.с.14).

Згідно з п.2.1.1 договору, Хмельницька міська рада виділяє в борг управлінню однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 30,9 кв. м., житловою площею 17,0 кв. м.

Відповідно до п.2.2 договору, сторона-2 зобов`язується повернути міській раді до 31.12.2011 р. однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 .

При неможливості повернути рівноцінну однокімнатну квартиру, сторона-2 зобов`язується компенсувати стороні-1 вартість вказаної в п. 2.1.1 квартири з розрахунку діючої на час повернення ринкової ціни 1 кв. м. загальної площі до 31.12.2011 р. (п.4.1 договору).

Пунктом 4.2 договору сторони погодили, що у разі прострочення термінів, передбачених в п. 2.1.1, п. 4.1 договору - сторона-2 сплачує стороні-1 пеню у розмірі 1% вартості квартири за кожний день прострочення.

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради № 461 від 24.04.2008р. "Про надання житлової площі громадянам міста" затверджено спільне рішення адміністрації, профкому та житлово-побутової комісії про надання ОСОБА_4 , пенсіонеру УМВС України в Хмельницькій області житла - однокімнатної квартири АДРЕСА_6 Квартира виділена управлінню МВС у Хмельницькій області виконавчим комітетом згідно договору №1/27 від 31.03.2008 р. (т.1, а.с.27).

Хмельницька міська рада листом №12-3859-02-09 від 04.08.2008 р. (т.1, а.с.33) повідомила начальника УМВС України у Хмельницької області, що для поліпшення житлових умов ОСОБА_5 управлінню в борг може бути виділена двокімнатна квартира АДРЕСА_8 , за умови укладення договору про повернення рівноцінної квартири.

У зв`язку з наведеним додатковою угодою №1 від 29.10.2008 р. (т.1, а.с.15) було внесено зміни до п.2.1.1, 2.2.1 та 4.1 договору №1/27 від 31.03.2008 р.

Відповідно до п. 2.1.1 договору в редакції додаткової угоди, сторона-1 виділяє в борг стороні-2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_9 та двокімнатну квартиру АДРЕСА_8 .

Згідно з п. 2.2.1 договору в редакції додаткової угоди, сторона-2 зобов`язана повернути стороні-1 до 31.12.2011 р. однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 та двокімнатну квартиру АДРЕСА_21 .

При неможливості повернути рівноцінні квартири, сторона-2 зобов`язується компенсувати стороні-1 вартість вказаних у п. 2.1.1 загальної площі квартир, з розрахунку діючої на час повернення ринкової ціни 1 кв. м до 31.12.2011 р. (п. 4.1 договору в редакції додаткової угоди).

Згідно з витягу з протоколу №5 спільного засідання адміністрації, профкому та житлово-побутової комісії УМВС України в Хмельницькій області від 06.11.2008 р. вирішено надати ОСОБА_5 - пенсіонеру УМВСУ, нову, окрему, 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_16 , житловою площею - 36,2 кв. м., загальною площею 71,21 кв. м. (т.1, а.с.34).

Листом №14/380 від 07.11.2008 р. УМВС України просило Хмельницьку міську раду затвердити вказане рішення№5 від 06.11.2008 р. та видати ордер (т.1, а.с.32).

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради "Про надання житлової площі громадянам міста" № 1285 від 13.11.2008р. затверджено рішення адміністрацій та профспілкових комітетів підприємств, установ, організацій міста, зокрема, про надання ОСОБА_5 - пенсіонеру управління МВС України в Хмельницькій області житлової площі - двокімнатної квартири АДРЕСА_17 . Згідно рішення, квартира належить територіальній громаді міста, виділена управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області згідно договору №1/27 від 31.03.2008 р. (т.1, а.с.36).

31.03.2010 р. рішенням Хмельницької міської ради №36 затверджено договір №1/27 від 29.10.2008 р. та додаткову угоду до договору №1/27 від 29.10.2008 р. про виділення в борг УМВС України в Хмельницькій області квартир, а саме однокімнатної квартири АДРЕСА_4 та двокімнатної квартири АДРЕСА_16 (т.1, а.с.71).

Додатковими угодами №2 від 19.03.2012 р. (т.1, а.с.16) та №3 від 25.12.2014 р. (т.1, а.с.17) до договору вносились зміни в частині терміну виконання зобов`язань за договором.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" від №730 16.09.2015 р. утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідовано територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ №1310 від 30.10.2015 р. "Про затвердження голів ліквідаційних комісій територіальних органів МВС по Хмельницькій області" затверджено головою ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області Семенишина М.О. (т.1, а.с.66).

01.12.2015 р. Хмельницька міська рада звернулася до УМВС України в Хмельницькій області з вимогою №02-15-1720 передати однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та двокімнатну квартиру АДРЕСА_18 або компенсувати вартість загальної площі вищевказаних квартир із розрахунку діючої на час повернення ринкової ціни 1 кв.м житла (т.1, а.с.18).

Листом №10/121/11-2016 від 05.01.2016 р. управління повідомило міську раду, що для можливості погашення дебіторської заборгованості, яка виникла при завершенні будівництва 130-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_19 перед підрядною організацією, а також для можливості здачі в експлуатацію вищевказаного житлового будинку в запланований термін, замовником будівництва - Відділом капітального будівництва УМВСУ в Хмельницькій області здійснено реалізацію квартири АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 - припинено замовником будівництва ПВП "Добробут СП", тому виконати умови договору неможливо. Таким чином, сума невиконаних зобов`язань перед міською радою станом на грудень 2015 складає 748 769,52 грн. (із розрахунку вартості 1 кв.м загальної площі житла, опосередкована вартість якого по Хмельницькій області складає 7 338,00 грн). Повідомлено також, що у зв`язку із ліквідацією УМВС України в Хмельницькій області та ВКБ УМВСУ в Хмельницькій області 07.12.2015 до МВС України подано клопотання про виділення коштів для можливості виконання взятих на себе зобов`язань перед Хмельницькою міською радою (т1., а.с.19).

Хмельницька міська рада у листі №02-15-493 від 28.03.2016 р. просила повідомити голову комісії з припинення відповідача - чи визнані її вимоги та чи включені вимоги до ліквідаційного балансу УМВСУ у Хмельницькій області за договором (т.1, а.с.20).

17.05.2016 р. листом №372/121/31-2016 УМВС України у Хмельницькій області повідомило міського голову про те, що ліквідаційною комісією визнані вимоги Хмельницької міської ради щодо передачі міській раді однокімнатної квартири АДРЕСА_2 та двокімнатної квартири АДРЕСА_18 , або компенсації вартості загальної площі вищевказаних квартир, та про те, що членами ліквідаційної комісії вирішується питання про внесення відповідних змін до ліквідаційного балансу УМВС України у Хмельницькій області (т.1, а.с.21)

Листом №02-14-904 від 19.07.2017 р. позивач звернувся до відповідача, у якому просив повідомити, чи включені до ліквідаційного балансу управління Міністерства внутрішніх справ у Хмельницькій області вимоги Хмельницької міської ради (т.1, а.с.22).

У відповідь на вказаний лист управління повідомило, що вимоги Хмельницької міської ради не включені до проміжного ліквідаційного балансу УМВСУ у Хмельницькій області. Лист від 17.05.2016 р. № 372/121/31-2016, на який посилається міська рада, не може вважатися підтвердженням визнання кредиторських вимог, оскільки підписаний не уповноваженим на це членом ліквідаційної комісії (т.1, а.с.135).

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для зобов`язання УМВСУ у Хмельницькій області в особі ліквідатора/голови ліквідаційної комісії включити в проміжний ліквідаційний баланс кредиторську вимогу Хмельницької міської ради в сумі 951012,80 грн.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (ч. 2 ст. 20 ГК України).

Визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 2 ст. 20 ГК України переліки способів судового захисту є орієнтовними та не є вичерпними.

Відповідно до ст. 110 ЦК України юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

З дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов`язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки (ч. 1 ст. 111 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 105 ЦК України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Згідно з ч. 6 ст. 105 ЦК України кожна окрема вимога кредитора, зокрема, щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Частиною 8 ст. 111 ЦК України встановлено, що ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду.

Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Кредиторська вимога Хмельницької міської ради в сумі 951012,80 грн., підставою якої є договір №1/27 від 31.03.2008 р. та додаткові угоди до договору, не визнається відповідачем та відповідно на даний час не включена до проміжного ліквідаційного балансу, що підтверджується листом №42/10 від 18.08.2017 р. (т.1, а.с.135).

Виходячи зі змісту ст.112 ЦК України, у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду, кредитор має право звернутися до суду.

Заперечуючи проти позову, відповідач, зокрема, вказує про неукладеність договору №1/27 від 31.03.2008 р., у зв`язку з чим у відповідача відсутній обов`язок включення кредиторської вимоги позивача.

Щодо вказаної позиції відповідача колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Договір №1/27 від 31.03.2008 р. був предметом розгляду у справі №924/478/16 за позовом Хмельницької міської ради до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерства внутрішніх справ України про стягнення 951012,80 грн. основного боргу, 51354,60 грн. інфляційних втрат, 11021,33 грн. 3 % річних, 157112,52 грн. пені.

Під час розгляду вказаної справи Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 03.05.2018 р. у справі №924/478/16 дійшов висновку, що вказаний договір не можна вважати неукладеним. Верховний Суд погодився з доводами касаційної скарги про те, що суди дійшли помилкового висновку про те, що договір містить елементи договору міни та є неукладеним, внаслідок укладення його у простій письмовій формі. При цьому, суд також зазначає, що у даному випадку було укладено договір надання поворотної допомоги, яка полягала у наданні Управлінню квартир з умовою повернення замість них інших рівноцінних квартир або відшкодування їх вартості.

Крім того, судом враховується, що при розгляді даної справи Касаційний господарський суд в складі Верховного суду в постанові від 29.08.2018 р., якою скасовано судові рішення попередніх інстанцій, вказав, що судами не було враховано висновок Верховного Суду, викладений у справі №924/478/16 щодо того, що договір №1/27 від 31.03.2008 р. не є неукладеним та не містить елементів договору міни.

З огляду на вказане, враховуючи висновки суду касаційної інстанції згідно ч.5 ст.310 ГПК України, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що договір № 1/27 від 31.03.2008 р. є укладеним, та, відповідно, таким, що породжує правові наслідки для його сторін, що спростовує доводи апелянтів у відповідних частинах.

Апеляційний суд також звертає увагу, що доказів в підтвердження визнання вказаного договору недійсним/розірваним матеріали справи не містять та сторонами в процесі розгляду справи не надано, а оскільки такі вимоги не заявлені та не є предметом розгляду у даній справі, суд позбавлений можливості згідно ч.2 ст.237 ГПК України виходити за межі позовних вимог. При цьому, факт наявності договору № 1/27 та його підписання сторонами не заперечується.

Посилання апелянтів щодо того, що у відповідача не виникло зобов`язання з відшкодування вартості відповідних квартир, оскільки такі квартири були передані безпосередньо у власність громадян, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

У відповідності до п.2.1.1 договору (в редакції додаткової угоди від 29.10.2008 р.), Хмельницька міська рада виділяє в борг управлінню однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 та двокімнатну квартиру АДРЕСА_18 .

Підставою укладення вказаного договору стали листи Управління МВСУ у Хмельницької області №14/54 від 30.01.2008 р. та №14/380 від 07.11.2008 р., якими відповідач просив затвердити рішення спільного засідання адміністрації, профкому та житлово-побутової комісії УМВС про виділення вказаних квартир пенсіонерам УМВС ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які перебували на квартирному обліку УМВСУ в Хмельницькій області. Тобто відповідач сам же став ініціатором спірних правовідносин, про що свідчать вказані листи та рішення УМВС про виділення квартир.

Натомість, позивач, надаючи відповіді на листи відповідача, вказав, що вирішення питання про виділення квартир можливе лише за умови укладення договорів про повернення рівноцінних квартир та про виділення в борг квартири з вказівкою в договорі характеристики і термінів повернення квартири, тим самим ввівши дане листування у сферу застосування ч.2 ст.638 ЦК України (внесення пропозиції укласти договір - оферта; прийняття пропозиції та взяття на себе відповідних обов`язків - акцепт).

Судом також враховується, що додатковими угодами від 19.03.2012 р. та від 25.12.2014 р. сторони змінювали строк виконання зобов`язання відповідача щодо повернення міській раді квартир. Крім того, листами відповідач повідомляв позивача про 1) подання клопотання про виділення коштів для можливості виконання взятих на себе зобов`язань перед Хмельницькою міською радою (т.1., а.с.19); 2) про визнання вимог міської ради щодо передачі їй квартир або компенсації вартості загальної площі вказаних квартир (т.1, а.с.21). Будь-яких зауважень щодо невиконання Хмельницькою міською радою зобов`язань згідно договору у вказаних листах відповідачем висловлено не було. З огляду на вказане, вбачається певна сукупність та послідовність дій відповідача, якими відповідач не заперечував та підтверджував свої зобов`язання згідно укладеного договору.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Судами встановлено, що Хмельницька міська рада свій обов`язок згідно договору щодо виділення в борг управлінню квартир виконала належним чином, що підтверджується рішеннями виконавчого комітету Хмельницької міської ради "Про надання житлової площі громадянам міста" № 461 від 24.04.2008 р. (т.1, а.с.27), № 1285 від 13.11.2008 р. (т.1, а.с.36), свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05.12.2008 р.(т.1, а.с.41), виданого на підставі розпорядження УМВС в Хмельницькій області №8 від 03.12.2008 р. (т.1, а.с.42); інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с.43-46, 49); повідомленням Хмельницького бюро технічної інвентаризації №706517 від 27.09.2017 р. (т.1, а.с.136).

Пунктами 2.2.1, 4.1 договору (в редакції додаткової угоди від 25.12.2014 р.), сторони погодили, що управління зобов`язується повернути міській раді до 31.12.2015 р. однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та двокімнатну квартиру АДРЕСА_18 ; або при неможливості повернути рівноцінні квартири, відповідач зобов`язаний компенсувати позивачу вартість вказаних у підпункті 2.1.1 загальної площі квартир, з розрахунку діючої на час повернення ринкової ціни 1 кв. м. до 31.12.2015 р.

Як вбачається із змісту укладеного договору, у відповідача виник обов`язок повернення рівноцінних квартир, або компенсації їх вартості, тобто квартири передавались працівникам УМВСУ у Хмельницькій області не на безоплатній основі.

З огляду на повідомлення неможливості повернення рівноцінних квартир, у зв`язку із реалізацією квартири АДРЕСА_20 та припиненням будівництва квартири АДРЕСА_14 , про що відповідач повідомив листом №10/121/11-2016 від 05.01.2016 р. (т.1, а.с.19), у відповідача виник альтернативний обов`язок згідно договору, а саме компенсація вартості переданих квартир, однак станом на даний час вказаний обов`язок відповідачем не виконаний.

Враховуючи укладеність договору №1/27 та додаткові угоди до нього, а також зобов`язання взяті відповідачем, приймаючи до уваги відмову Хмельницькій міській раді в позові про стягнення 951012,80 грн. основного боргу у справі №924/478/16 у зв`язку з його передчасністю, так як управління визнало вимоги ради та вчиняло дії щодо врегулювання правовідносин між сторонами (постанова Верховного Суду від 03.05.2018 р.), колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявленого позову у даній справі та відповідно його задоволення у повному обсязі.

Доводи відповідача щодо підписання листа УМВС в Хмельницькій області №372/121/31-2016 неуповноваженою особою, яким визнано вимоги міської ради, не приймаються судом до уваги, оскільки наявний факт укладення договору та невиконання зобов`язань відповідачем згідно з ним, а тому вказаний лист немає вирішального значення для встановлення наявності обов`язку відповідача по відшкодуванню вартості квартири.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Аналіз вказаного дозволяє зробити висновок про те, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 р.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004 р., верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 р. № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах."

Аналізуючи обставини справи та надані сторонами докази, колегія судів звертає увагу, що вирішення даного спору саме в зазначений спосіб відповідає визначеному ч. 1 ст. 2 ГПК України обов`язковому для суду на підставі ч. 2 ст. 2 ГПК України завданню господарського судочинства, зокрема - справедливому вирішенню спору судом, оскільки в разі відмови в задоволенні позову позивач в подальшому буде позбавлений можливості захистити оспорюване право

Доводи апелянтів щодо пропуску Хмельницькою міською радою місячного строку оскарження неприйняття відповідачем кредиторських вимог у відповідності до ч.5 ст.112 ЦК України суд вважає необґрунтованими, оскільки позивач звернувся з позовом у справі №924/478/16 без повідомлення про невизнання відповідачем вимог кредитора, а саме, після отримання листа відповідача від 17.05.2016 р. №372/121/31-2016, у якому навпаки вказувалось про вирішення питання щодо внесення змін до ліквідаційного балансу щодо включення вимог позивача. Тобто звернення з позовом у справі №924/478/16 обумовлено не повідомленням про невизнання вимог кредитора, а тривалим, фактичним не включенням таких вимог до ліквідаційного балансу. Отже, звернення до суду за захистом своїх прав позивач здійснив ще до обставин, які можуть бути підставою для застосування ст.112 ЦК України.

Крім того, враховуючи умови додаткової угоди №3 від 25.12.2014 р. до договору №1/27 від 31.03.2008 р. щодо визначення суми компенсації вартості відшкодування квартир, приймаючи до уваги лист БТІ №4245/01-14 від 18.05.2016 р. апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість розрахунку розміру кредиторської вимоги в сумі 951012,8 грн. Натомість, відповідач, заперечуючи проти вказаного розрахунку та вказуючи на його безпідставність, будь-яких інших доказів визначення суми компенсації не надає, а всі доводи в апеляційній скарзі зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належну оцінку.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

У відповідності до ч. 3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, зазначені в апеляційних скаргах доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянти не подали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст.73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України.

В силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подані апеляційні скарги не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в них доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційних скарг покладається на скаржників згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 11.03.2019 р. у справі №924/831/17 залишити без змін, апеляційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області та Міністерства внутрішніх справ України - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "15" липня 2019 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Маціщук А.В.