номер провадження справи 32/169/16-22/93/18-5/166/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2019 Справа № 908/3209/16

м.Запоріжжя Запорізької області

Колегія суддів господарського суду Запорізької області у складі:

Головуючий суддя Проскуряков К.В.,

Судді Азізбекян Т.А.,

Мірошниченко М.В., при секретарі судового засідання РачукО.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк Індустріалбанк (69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 39Д; )

До відповідача-1: Відділу урядового Фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Запоріжжі (69063, м. Запоріжжя, вул. Базарна, буд. 4; )

До відповідача-2: Головного управління урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 19; )

За участю: Військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України (69063, м. Запоріжжя, вул. Базарна, 2; )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6; )

про стягнення 2 749 201,39 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: Сахно О.В., довіреність № 10 від 08.01.2019 р., адвокат (договір про надання правової допомоги від 08.01.2019 р.; свідоцтво про право на надання адвокатською діяльністю ЗП №001112 від 11.01.2016 р.)

Від відповідача-1: не з`явився

Від відповідача-2: Гончаренко Є.В., довіреність № 63/10-2400 від 27.06.2019 р.

Від військової прокуратури: Григор`єв Д.Т., службове посвідчення №050896 від 13.09.2018р.

Від третьої особи: не з`явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

В провадженні господарського суду Запорізької області перебуває справа № 908/3209/16 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк Індустріалбанк до Відділу урядового Фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Запоріжжі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державна казначейська служба України, за участю Військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України про 2 749 201,39 грн.

Розпорядженням керівника апарату суду №П-840/18 від 17.12.2018 р., на підставі доповідної записки помічника судді, для розгляду справи, враховуючи перебування з у відпустці судді-доповідача у справі Ярешко О. ОСОБА_1 . в період з 17.12.2018 р. по 10.01.2019 р., відповідно до п.п. 2.3.3, 2.3.47, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №908/3209/16.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2018 р., справу №908/3209/16 передано на розгляд судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 20.12.2018 р. прийнято справу № 908/3209/16 до свого провадження в порядку загального позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 32/169/16-22/93/18-5/166/18, підготовче засідання призначено на 21.01.2019 р. з повідомленням (викликом) сторін. Явку у судове засідання представників сторін визнано обов`язковою. Ухвалою від 21.01.2019 р. розгляд справи у підготовчому провадженні відкладено до 12.02.2019 р.

Ухвалою від 12.02.2019 р. визнано необґрунтованою заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк Індустріалбанк № 06-02-1014 від 11.02.2019 р. (вх. № 08-08/2916/19 від 11.02.2019 р.) про відвід судді Проскурякова К.В. у справі № 908/3209/16, зупинено провадження у справі № 908/3209/16 до вирішення питання про відвід судді іншим складом суду, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.02.2019 р. (суддя Боєва О.С.) відмовлено у задоволенні заяви ПАТ АКБ Індустріалбанк №06-02-1014 від 11.02.2019 р. (вх. №08-08/2916/19 від 11.02.2019 р.) про відвід судді Проскурякова К.В. у справі №908/3209/16.

Ухвалою суду від 15.02.2019 р. поновлено провадження по справі №908/3209/16 з 05.03.2019 р., розгляд справи у підготовчому провадженні призначено на 05.03.2019 р. з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 05.03.2019 р. продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 11.04.2019 р., підготовче засідання відкладено на 20.03.2019 р. Ухвалою від 20.03.2019 р. відкладено підготовче засідання на 01.04.2019 р. з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 01.04.2019 р. передано справу № 908/3209/16 на колегіальний розгляд.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 01.04.2019 р. враховуючи закінчення строку підготовчого провадження, необхідність за клопотанням позивача залучити до участі у справі співвідповідача, з метою забезпечення об`єктивного, повного та всебічного розгляду справи, справу №908/3209/16 передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя Проскуряков К.В., судді: Азізбекян Т.А., Мірошниченко М.В.

Ухвалою від 03.04.2019 р. прийнято справу №908/3209/16 до свого провадження, розгляд справи №908/3209/16 розпочато спочатку зі стадії підготовчого провадження, залучено до участі у справі № 908/3209/16 в якості співвідповідача Головне управління урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, підготовче засідання призначено на 25.04.2019 р. з повідомленням (викликом) сторін, явку представників сторін визнано обов`язковою.

Ухвалою суду від 23.04.2019 р. визнано необґрунтованою заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк Індустріалбанк про відвід № 06-02-3062 від 17.04.2019р. у справі № 908/3209/16, зупинено провадження у справі № 908/3209/16 до вирішення питання про відвід судді іншим складом суду, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.05.2019 р. (суддя КорсунВ.Л.) відмовлено у задоволенні заяви ПАТ АКБ Індустріалбанк за вих. № 06-02-3062 від 17.04.2019 р. про відвід судді Азізбекян Т.А. у справі №908/3209/16.

Ухвалою суду від 07.05.2019 р. поновлено провадження по справі №908/3209/16 з 23.05.2019 р., розгляд справи у підготовчому провадженні призначено на 23.05.2019 р. з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 23.05.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 03.06.2019 р. з повідомленням (викликом) сторін, явку представників сторін у судове засідання визнано обов`язковою.

Ухвалою від 03.06.2019 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 03.07.2019 р. з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні 03.07.2019 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судові засідання здійснювались із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою ПАК Оберіг.

Представник позивача підтримав доводи викладені у позовній заяві, зазначивши, що на виконання умов договору № 66/10 від 05.02.2010 р. позивач передав, а відповідач прийняв цінне відправлення оголошеною цінністю 2749201,39 грн. для доставки його до пункту призначення. У строки передбачені договором відповідач не доставив цінне відправлення, у зв`язку з чим, 22.11.2016 р. позивач направив відповідачу вимогу щодо відшкодування завданих збитків, Оскільки відповідачем не було відшкодовано завдані збитки, позивач звернувся з позовом до суду. На підставі ст.ст. 526, 610, 629 ЦК України, ст.ст. 193, 224, 225, 226 ГК України, просить позов задовольнити.

Представник відповідача - 1 у судове засідання не з`явився.

В матеріалах справи міститься письмовий відзив від 28.09.2018 р. за вих. №63/10-2355 на позовну заяву, письмові пояснення від 09.01.2019 р. за вих. №63/10-72 та письмові заперечення від 12.03.2019 р. за вих. №63/10-1095 Відділу урядового Фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Запоріжжі, в якому зазначено, що фельд`єгерський зв`язок входить до системи поштового зв`язку України і регулюється нормами Закону України «Про поштовий зв`язок», а діяльність фельд`єгерського зв`язку провадиться відповідно до законодавства України. Отже, спірні правовідносини надання послуг фельд`єгерського зв`язку, як зв`язку спеціального призначення, що входить до системи поштового зв`язку України, регулюються, зокрема нормами Закону України «Про поштовий зв`язок» та Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ №270 від 05.03.2009 р. Відповідно до законодавства України (чинного на момент дії договору) було заборонено здійснювати перевезення грошових коштів в будь-який інший спосіб крім службової інкасації, так як такі дії потребують спеціальних способів та засобів перевезення. Зі змісту реєстру на кореспонденцію №1 від 15.11.2016 р. вбачається, що позивачем було направлено через фельд`єгерську службу цінне відправлення, з оголошеною цінністю, без зазначення, що банком пересилається іноземна валюта. Отже, вклавши у цінне відправлення кошти позивач ввів в оману відповідача та порушив норми законодавства і договору. Відповідач 1 при отриманні відправлення не знає та не може знати про те, що позивач пересилає, оскільки воно відповідним чином запаковується без участі відповідача. Також, позивач не надав жодних документів, які б підтверджували зобов`язання відповідача прийняти та доставити саме грошові кошти. Крім того, договір передбачає, що виконавець несе матеріальну відповідальність за прийняті від замовника відправлення тільки у межах оголошеної цінності, за умови оформленого відповідно до чинного законодавства документального підтвердження вмісту вкладеного та суми нестачі та за рішенням суду. Відповідач не може оцінювати оголошену вартість зазначену позивачем, оскільки не володіє інформацією про вміст вкладеного. Вміст вкладеного відповідач може перевірити в окремих випадках, оскільки пакети з оголошеною цінністю передаються вже запакованими. Зазначає, що працівником відповідача-1 від позивача приймався пакет з оголошеною цінністю, а не валюта готівкою, а також позивачем не надано доказів вкладення касиром валюти до відправлення з оголошеною цінністю. Також позивачем не надано доказів підтвердження вмісту вкладеного відправлення на оцінену суму та доказів нестачі банку грошових коштів на вказану суму. Таким чином, відповідач 1 виконав всі умови передбачені договором, а не доставка товару відбулась не з вини відповідача 1, а у зв`язку з обставинами, які відповідач 1 не міг передбачити та усунути. На підставі викладеного, просить суд в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача підтримав позицію, викладену у письмовій відповіді від 05.12.2018 р. за вих. №08-02-9526 на відзив від 28.09.2018 р., пояснивши, що згідно з позицією Верховного суду до спірних правовідносин не застосовується Закон України «Про поштовий зв`язок» та Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ №270 від 05.03.2009 р. Є хибним твердження відповідача 1, що на момент укладання договору №66/10 від 05.02.2010 р. порядок надання послуг поштового зв`язку був визначений Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджені постановою КМУ від 17.08.2002 р. №1155. Останній втратив чинність 06.04.2009 р., тобто до укладання 05.02.2010 р. договору №66/10. Крім того, розмір оголошеної вартості відправлення визначає розмір договірного тарифу за послуги відповідача, а сам факт підписання без зауважень відповідачем, передбаченого п.3.2. договору №66/10 від 05.02.2010 р. реєстру є доказом згоди відповідача з розміром оголошеної вартості прийнятого відправлення. Вважає, що Інструкція про порядок перевезення відправлень з оголошеною цінністю, яка затверджена наказом ГУДФС України від 07.05.2004 р. №132 є нормативно правовим документом на підставі якого відповідач має право надавати послуги з перевезення, в тому числі валютних цінностей. Більш того, Інструкція №132 не містить заборони щодо доставки грошових коштів, а в п. 3.8.1. вживаються терміни «матерчатий банківський мішок» та «інкасаторська сумка». Згідно з п. 1.1.2 Інструкції №132, остання поширюється на порядок перевезення відправлень з оголошеною цінністю, та є правовою підставою для надання відповідачем послуг згідно договору №66/10 від 05.02.2010 р., зокрема, з організації і забезпечення доставки цінних відправлень, в тому числі валютних цінностей. Також, Інструкція Державної фельд`єгерської служби України, затвердженої наказом Міністерства транспорту №8с від 30.03.1995 р. є правовою підставою для надання відповідачем послуг згідно договору №66/10 від 05.02.2010 р. Зазначає, що відсутність доказів. Згідно п. 5.3.3. договору № 66/10 від 05.02.2010 р. відповідач має право перевірити вміст цінного відправлення та прийняти рішення щодо продовження надання послуг. Сам факт відмови від перевірки вкладення свідчить про те, що відповідач, дізнавшись про оголошену вартість вкладення 2 749 201,39 грн. прийняв рішення про надання послуги з його доставки та збереження без перевірки вмісту та будь-яких зауважень. При цьому, факт прийняття (погодження) відповідачем вартості відправлення підтверджується належним в розумінні п. 3.1., 3.2 договору № 66/10 від 05.02.2010 р. доказом - реєстром № 1 форма № 10 від 15.11.2016 р. Також згідно п. 7.1.1. договору № 66/10 від 05.02.2010 р. сторони домовились, що оголошена вартість визначає межі відповідальності відповідача та не потребує додаткових доказів вмісту вкладення при визначені розміру збитків.

Представник відповідача 2: Головного управління урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України підтримав аналогічну позицію відповідача - 1, яка викладена у письмовому відзиві від 12.04.2019 р. за вих. №63/10-1588 на позовну заяву та просить суд в задоволенні позову відмовити.

Прокурор в усній формі підтримав позицію відповідача-2, та просить суд в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце призначеного судового засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення на його адресу відповідної ухвали суду.

В матеріалах справи міститься оригінал рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №328 від 20.12.2018 р., відповідно до якого уповноважений представник Державної казначейської служби України 26.12.2018 р. отримав ухвалу Господарського суду Запорізької області від 20.12.2018 р. про прийняття справи №908/3209/16 до провадження суддею Проскуряковим К.В.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами, наданими учасниками справи.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора та представників позивача, відповідача - 2, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2010 р. між Публічним акціонерним товариством Акціонерний комерційний банк Індустріалбанк (далі - Замовник) та Відділом урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Запоріжжя (в редакції додаткової угоди №2 від 04.04.2016 р. (далі - Виконавець) було укладений договір №66/10, відповідно до умов п.1.1 якого, Виконавець організовує і забезпечує доставку цінних відправлень Замовника на умовах вказаних нижче. Конфіденційність і збереження доставки гарантується Виконавцем.

Згідно з п.п.2.1, 2.2 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 04.04.2016 р.) Виконавець забезпечує доставку відправлень Замовника на адресу юридичних осіб в обласних центрах України, м. Запоріжжя, м. Кременчук, Полтавської області, м. Київ з використанням встановлених фельд`єгерських маршрутів та виконує доставку до м. Дніпропетровськ та з м. Дніпропетровська до м. Запоріжжя з використанням спеціального автомаршруту.

У п. 2.4 договору сторони погодили, що термін доставки відправлень по території України від Замовника до Одержувача становить 2 доби (не враховуючи день приймання відправлення Виконавцем, а також вихідні і святкові дні).

Відповідно до п. 3.2 договору на відправлення, що передаються Виконавцю, Замовник виписує три примірники реєстру встановленої форми. Перший та другий примірники реєстру подаються разом з відправленнями Виконавцю, а третій, з підписом і печаткою Виконавця, залишається у Замовника. При оформленні реєстру Замовник повинен обов`язково вказувати номер цього договору.

У п.3.4 договору сторони визначили, що пересилці не підлягають: відправлення на адресу іноземних фірм і фізичних осіб, небезпечні матеріали (вибухівка, отрута, речовини які розплавляються, різного роду гази та інше) вибухові пристрої, речовини і матеріали, які можуть самозайматися, радіоактивні, інфекційні речовини, тварини, комахи, продукти харчування, холодна та вогнепальна зброя, наркотики та пристосування до їх використання, а також інші предмети і речовини заборонені для пересилки відповідно до постанови КМУ від 17.08.2002 р. №1155 Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку.

Згідно з п.5.1.1 договору Виконавець зобов`язався прийняти відправлення Замовника відповідно до п.2.2 та ст.3 цього договору, доставити відправлення Замовника до пункту призначення в строк, передбачений п.2.4 цього договору. Під час доставки відправлень Замовника Виконавець зобов`язаний забезпечити їх збереження та конфіденційність.

Відповідно до п. 6 договору Замовник та Виконавець звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків по цьому договору, якщо невиконання є наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення цього договору в результаті подій, які сторони не могли ні передбачити, ні запобігти розумними способами. До таких подій відносяться стихійні лиха, пожежі, землетруси та інші природні явища, а також страйки, військові дії, повстання, рішення органів державної влади та Національного банку України, що призвели до неможливості виконання умов цього договору.

За умовами п.п. 7.1.1, 7.1.2 договору Виконавець несе матеріальну відповідальність за прийняті від Замовника відправлення у межах оголошеної цінності, за умови оформленого відповідно до чинного законодавства документального підтвердження вмісту вкладеного та суми нестачі, та за рішенням суду. Відповідальність Виконавця перед Замовником за збереження відправлень починається з моменту їх приймання у встановленому порядку від Замовника і закінчується в момент передачі відправлень у встановленому порядку за призначенням.

Умовами п. 7.2 договору визначено, що Замовник відповідає за вкладене відповідно до п. 3.4 цього договору, оформлення, упаковку і правильність вказаної адреси.

Відповідно до п. 10.1 договору останній вступає в силу з дня його підписання обома сторонами, діє протягом року і автоматично подовжується, якщо жодна із сторін не виявить письмового бажання його скасувати.

Додатком №1 до договору сторонами визначено тарифи на послуги, що надаються Державною фельд`єгерською службою України.

15.11.2016 р. на виконання цього договору позивач передав відповідачу цінне відправлення для його доставки з Регіонального відділення Акціонерного комерційного банку Індустріалбанк у м. Київ (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/7) до приміщення Акціонерного комерційного банку Індустріалбанк у м.Запоріжжя (69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 39Д). Вказане підтверджується реєстром №1 на кореспонденцію, що направляється через Головне управління урядового фельд`єгерського зв`язку. Відповідно до такого реєстру, позивачем передано, а відповідачем прийнято без жодних зауважень і застережень відправлення з оголошеною цінністю 2 749 201,39 грн.

Судом встановлено, що цінність посилки була визначена виходячи із вартості вкладення у ній, а саме: 70 000 доларів США, 34 000 євро, 160 канадських доларів. Такі грошові кошти відповідно до прибутково-видаткових касових ордерів №1992-1, №1992-2, №1993-3 від 15.11.2016 р. було складено в інкасаторську сумку та разом з супровідним касовим ордером №б/н від 15.11.2016 р. опломбовано пломбіратором №4 на дві пломби, разом з ярликом на якому вказано оголошену цінність відправлення, адреси Відправника та Отримувача. Цінне відправлення разом з двома примірниками реєстру були передані представнику відповідача, а 3-й примірник залишився в касових документах.

Також судом встановлено, що 16.11.2016 р. невідомими особами було здійснено збройний напад на військовослужбовців ГУУФЗ Держзв`язку, які виконували доставку цінних відправлень, у тому числі, відправлення за договором №66/10 від 05.02.2010 р. маршрутом Київ-Запоріжжя. Таким чином, внаслідок вказаного нападу, невідомими особами було здійснено відкрите викрадення, в тому числі, цінностей позивача, котрі передавались з м. Києва до м. Запоріжжя за реєстром №1 від 15.11.2016 р. на підставі договору №66/10 від 05.02.2010 р. У зв`язку з такими обставинами Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження №0000292, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 Кримінального кодексу України.

За вказаним фактом Військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України відкрито кримінальне провадження №0000298, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2016 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.185, ч. 2 ст. 418 Кримінального кодексу України за фактом таємного викрадення грошових коштів на загальну суму 29 714 387,24 грн. та банківського металу (золото 959 ХAU) загальною вагою 1 295 грам. Зазначене кримінальне провадження відкрито відносно військовослужбовців (співробітників) відповідача.

Відповідачем до матеріалів справи було залучено акт службового розслідування від 15.12.2016 р., за результатом якого комісія встановила порушення молодшим лейтенантом ОСОБА_2 В. та молодшим лейтенантом Шкурко С.В. ст.16 розділу 1 ч.1 Закону України Про Статут внутрішньої служби Збройних сил України, Закону України Про Статут гарнізонної та вартової служби Збройних сил України, п.180-182, 185 Інструкції Державної фельд`єгерської служби України, затвердженої наказом Міністерства транспорту №8с від 30.03.1995 р. та Посадової інструкції офіцера фельдзв`язку, що призвело до втрати частини цінних відправлень та до настання тяжких наслідків.

22.11.2016 р. позивач звернувся до відповідача із претензією №5298 від 22.11.2016 р. про відшкодування завданих збитків в межах оголошеної цінності відправлення, шляхом перерахування грошових коштів в сумі 2 749 201,39грн, яка була залишена відповідачем без задоволення.

Зазначені обставини стали підставою для виникнення спору у цій справі, предметом розгляду якої є позовні вимоги ПАТ АКБ Індустріалбанк до Відділу урядового Фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Запоріжжя про стягнення збитків, на підставі договору №66/10 від 05.02.2010, у розмірі 2 749 201,39 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.07.2017 р. у справі №908/3209/16 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.10.2017 р. у справі №908/3209/16 апеляційну скаргу ПАТ АКБ Індустріалбанк задоволено, рішення Господарського суду Запорізької області від 12.07.2017 р. (повний текст підписано 14.07.2017 р.) скасовано. Прийнято нове рішення по справі №913/3209/17, яким позовні вимоги ПАТ АКБ Індустріалбанк до Відділу урядового Фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Запоріжжя про стягнення збитків в розмірі 2749201,39грн. задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Відділу урядового Фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Запоріжжя на користь ПАТ АКБ Індустріалбанк збитки в розмірі 2749201,39 грн., витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 41 239,00 грн. та витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 45362,91 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.04.2018 р. у справі №908/3209/16 касаційну скаргу Відділу урядового Фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Запоріжжя задоволено частково, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.10.2017 р. та рішення Господарського суду Запорізької області від 12.07.2017 р. у справі №908/3209/16 скасовано. Справу №908/3209/16 передано на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.

Зазначеною постановою суду касаційної інстанції встановлено, що «4.7. Як зазначено вище, договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Проте вирішуючи спір у справі, суди належним чином не з`ясували, які норми цивільного законодавства регулюють правовідносини сторін за договором і на підставі яких документів, відповідач уклав таку угоду з позивачем та здійснював доставку цінних відправлень згідно з нею.

4.8. Суди правильно зазначили, що поштовий зв`язок спеціального призначення є складовою частиною поштового зв`язку України та призначений для надання послуг поштового зв`язку окремим категоріям користувачів (ст.1 Закону України "Про поштовий зв`язок").

Відповідно до частини 2 ст.2 Закону України "Про поштовий зв`язок" діяльність у сфері надання послуг поштового зв`язку спеціального призначення (фельд`єгерського і спеціального зв`язку) провадиться відповідно до законодавства України.

Поза увагою суду першої інстанції залишились положення Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України", постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання надання платних послуг Головним управлінням та підрозділами урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації" від 26.10.2011 №1105, Наказ Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України "Про затвердження Порядку визначення вартості та надання платних послуг Головним управлінням та підрозділами урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України" від 29.09.2016 №600.

Водночас суд апеляційної інстанції, який частково врахував зазначені законодавчі акти, не дослідив приписи інших підзаконних нормативних актів, якими регулюється діяльність відповідача, зокрема, правила надання платних послуг юридичним особам з доставки цінних відправлень.

Суди не надали належної оцінки преамбулі договору, укладеного між сторонами, у якій зазначено, що відповідач діє на підставі Положення про Державну фельд`єгерську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 №1349-37 та Постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2006 №41 та власне не з`ясовували питання, що таке цінне відправлення, доставку якого здійснює відповідач за договором. Оскільки з аналізу наведеного у статті 1 Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України" визначення поняття "урядовий фельд`єгерський зв`язок" слідує, що послуги, які надаються підрозділами фельд`єгерської служби стосуються саме приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) кореспонденції спеціальним суб`єктам.

Таким чином, встановлення та з`ясування правого регулювання діяльності відповідача є важливим для з`ясування усіх фактичних обставин цієї справи. Дослідження та правовий аналіз таких документів дозволить судам встановити наявність правових підстав у відповідача надавати відповідні послуги з доставки цінних відправлень, визначення їх вартості, порядок надання таких послуг, а саме, місце отримання відправлень, порядок перевірки та з`ясування його вмісту, особливості доставки (перевезення) тощо.

4.9. Не менш важливим є і з`ясування питання правомірності дій банку з "передачі для доставки в інше відділення банку" іноземної валюти за допомогою служби спеціального зв`язку.

Судами не досліджувалось положення Постанови Національного Банку України від 20.10.2004 №495 "Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України", у якій врегульовано порядок відображення в бухгалтерському обліку банками України типових операцій з готівкою в національній та іноземній валютах під час здійснення касових операцій з приймання та видачі готівки клієнтам, у тому числі із застосуванням платіжних карток, операцій з інкасації готівки, підкріплення банків готівкою національної валюти, під час передавання готівки між банками, вилучення з обігу сумнівних банкнот (монет) та надсилання їх на дослідження, здійснення валютно-обмінних операцій банку, операцій з пам`ятними монетами та банківськими металами в касах банків (п.1.2 Інструкції).

Не досліджено судами і положення Постанови Національного Банку України від 01.06.2011 № 174 "Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні", зокрема, розділ ІІ, який визначає загальний порядок забезпечення банків готівкою, та пункт 3 цього розділу, яким встановлено порядок передавання готівки банками своїм філіям (відділенням), а також іншим банкам.

4.10. Як встановлено судами, у п. 3.4 договору сторони погодили, що пересилці не підлягають: відправлення на адресу іноземних фірм і фізичних осіб, небезпечні матеріали (вибухівка, отрута, речовини які розплавляються, різного роду гази та інше) вибухові пристрої, речовини і матеріали, які можуть самозайматися, радіоактивні, інфекційні речовини, тварини, комахи, продукти харчування, холодна та вогнепальна зброя, наркотики та пристосування до їх використання, а також інші предмети і речовини, заборонені для пересилки відповідно до постанови КМУ від 17.08.2002 №1155 Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України).

4.11. З`ясування обставин, про які йшла мова вище у п. 4.8 та п. 4.9 цієї постанови, є необхідним для встановлення факту ступеня вини кожної із сторін спору у порушенні умов договору та, як результат, встановлення прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданими позивачу збитками. Проте, розглянувши справу, суди належним чином не дослідили існування факту, який би свідчив, що понесені майнові втрати позивачем зумовлені виключно протиправними діями відповідача і всупереч вжитих ним заходів (що також судами не досліджувалось) були невідворотним результатом порушення саме відповідачем свого зобов`язання за договором.

У випадку належного встановлення факту існування прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданими позивачу збитками, з`ясування порядку відображення в бухгалтерському обліку банками України операцій з іноземною валютою, про що йшла мова у п.4.9 цієї постанови, буде необхідним для оцінки поданих банком документів в підтвердження розміру завданого йому збитку.»

Згідно з ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

З огляду на викладене, спір у справі стосується відшкодування збитків, що виникли внаслідок втрати відповідачем цінного відправлення, переданого йому позивачем згідно з договором від 05.02.2010 р. №66/10, укладеним між сторонами.

Оцінивши представлені докази в їх сукупності колегія суддів дійшла до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов`язання, які виникають з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

За приписами ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд, перш за все, повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому господарському суду слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст.623 Цивільного кодексу України) від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 Цивільного кодексу України).

У справі, що розглядається, спір стосується саме відшкодування збитків, що виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини особи, яка допустила порушення зобов`язання.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини 1,2 ст. 614 Цивільного кодексу України).

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування збитків необхідно виходити з того, що збитки підлягають відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка їх завдала та завданими збитками.

Визначаючи розмір заподіяних збитків внаслідок порушення господарських договорів, до уваги беруться вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Відповідач, в свою чергу, повинен довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Як встановлено судом, на виконання умов договору від 05.02.2010 р. № 66/10, 15.11.2016 р. позивач передав відповідачу цінне відправлення з метою його доставки з Регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» у м. Київ до приміщення АКБ «Індустріалбанк» у м. Запоріжжя. Однак, вказане відправлення доставлено не було, у зв`язку з його втратою при нападі. В бухгалтерських документах банку та касовому ордері, наданих позивачем, відображено, що вмістом цінного відправлення були грошові кошти: 70 000 доларів США, 34 000 євро, 160 канадських доларів.

З аналізу змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що відповідач організовує і забезпечує доставку цінних відправлень позивача на узгоджених у договорі умовах, за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а спірні правовідносини, з огляду на правовий статус відповідача, регулюються, зокрема, Законом України «Про поштовий зв`язок», з урахуванням особливостей, передбачених нормами спеціального закону, в тому числі, Законом України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України", виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про поштовий зв`язок» поштовий зв`язок спеціального призначення - складова частина поштового зв`язку України, призначена для надання послуг поштового зв`язку окремим категоріям користувачів.

Статтею 2 Закону України «Про поштовий зв`язок» визначено, що відносини у сфері надання послуг поштового зв`язку регулюються Конституцією України, цим та іншими законами України і прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Діяльність у сфері надання послуг поштового зв`язку спеціального призначення (фельд`єгерського і спеціального зв`язку) провадиться відповідно до законодавства України.

Приписами ст. 5 Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України" встановлено, що до загальної структури державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України входить, зокрема, головне управління та підрозділи урядового фельд`єгерського зв`язку.

Таким чином, фельд`єгерський зв`язок входить до системи поштового зв`язку України та регулюється Законом України «Про поштовий зв`язок», з урахуванням особливостей, передбачених нормами спеціального закону, зокрема, Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України".

Статтею 14 Закону України "Про поштовий зв`язок" встановлено, що забороняються до пересилання у поштових відправленнях вкладення, які можуть становити загрозу життю та здоров`ю людей, призводити до знищення чи псування (пошкодження) інших поштових відправлень та поштового обладнання. Перелік вкладень, заборонених до пересилання у поштових відправленнях, порядок їх вилучення із поштових відправлень та розпорядження ними визначаються Кабінетом Міністрів України.

Крім того, положеннями п. 3.4 договору також передбачено, що пересилці не підлягають, зокрема, предмети і речовини заборонені для пересилки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 р. № 1155 «Про затвердження правил надання послуг поштового зв`язку».

Згідно пункту 40 вказаної постанови Кабінету Міністрів України у внутрішніх поштових відправленнях забороняється пересилати національну та іноземну валюту.

Вказана постанова втратила чинність, у зв`язку з затвердженням постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг поштового зв`язку» від 05.03.2009 р. № 270, яка у пункті 32 містить аналогічні положення щодо заборони пересилання у внутрішніх поштових відправленнях національної та іноземної валюти.

Крім того, в пункті 7.1.1. договору, зазначено, що Виконавець несе матеріальну відповідальність за прийняті від Замовника відправлення, тільки у межах оголошеної цінності за умови оформленого відповідно до чинного законодавства документального підтвердження вмісту вкладеного (зокрема опису валютних цінностей, які вкладені у відправлення) та суми нестачі та за рішенням суду.

В свою чергу, п. 7.1.4. договору обумовлено, що Виконавець не несе відповідальність за вміст відправлення.

Відповідно до п. 7.2 саме Замовник відповідає за вміст відправлення відповідно до п.3.4 цього договору, оформлення, упаковку і правильність вказаної адреси... Аналогічний обов`язок Замовника передбачено і п. 5.2.1 Договору.

Таким чином, пересилання грошових коштів фельд`єгерським зв`язком, шляхом їх вкладення у цінні відправлення, було прямо заборонено Законом України "Про поштовий зв`язок", постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 р. № 1155 та умовами, укладеного між сторонами договору.

Натомість, законодавством передбачений спеціальний порядок перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні, зокрема:

- Інструкцією з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.02.2007 р. № 45, якою передбачений спеціальний порядок вивезення готівки, який визначає відповідні заходи щодо збереження вмісту мішків із готівкою та іншими цінностями та передбачає складання відповідних документів на різних етапах здійснення переміщення цінностей.

- Постановою Національного Банку України від 20.10.2004 р. №495 "Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України", у якій врегульовано порядок відображення в бухгалтерському обліку банками України типових операцій з готівкою в національній та іноземній валютах під час здійснення касових операцій з приймання та видачі готівки клієнтам, операцій з інкасації готівки, підкріплення банків готівкою національної валюти, під час передавання готівки між банками та інш.

- Постановою Національного Банку України від 01.06.2011 р. № 174 "Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні", зокрема, розділом ІІ, яким визначено загальний порядок забезпечення банків готівкою, та пункт 3 цього розділу, яким встановлено порядок передавання готівки банками своїм філіям (відділенням), а також іншим банкам.

Для забезпечення організації готівкового грошового обігу Національний банк України здійснює визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій, відповідно (ст.33 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 № 679-ХІV із змінами та доповненнями).

Відповідно до вимог ст. 56 вищевказаного Закону № 679-ХІV, Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку.

Відповідно до п. 1.2 Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 20.10.2004 р. №495, ця Інструкція визначає порядок відображення в бухгалтерському обліку банками України (далі - банки) типових операцій з готівкою в національній та іноземній валютах під час здійснення касових операцій з приймання та видачі готівки клієнтам, у тому числі із застосуванням платіжних карток, операцій з інкасації готівки, підкріплення банків готівкою національної валюти, під час передавання готівки між банками, вилучення з обігу сумнівних банкнот (монет) та надсилання їх на дослідження, здійснення валютно-обмінних операцій банку, операцій з пам`ятними монетами та банківськими металами в касах банків.

У пункті 1.4 вказаної Інструкції визначено, що бухгалтерський облік операцій банків з готівкою здійснюється за такими балансовими та позабалансовими рахунками, зокрема, 1001 А «Банкноти та монети в касі банку»; 1007 А «Банкноти та монети в дорозі».

У розділі 3 Інструкції передбачено Облік операцій з підкріплення банків готівкою.

Так, відповідно до п.п.3.3, 3.4 Інструкції, банк має відображати операції зі здавання готівки, у тому числі не придатної до обігу, до Національного банку такими бухгалтерськими проводками: після видачі коштів з операційної каси банку: Дебет - 1007; Кредит - 1001, 1002; після надходження коштів на коррахунок банку: Дебет - 1200; Кредит - 1911; одночасно: Дебет - 1911; Кредит - 1007.

Банк має відображати операції зі здаванням готівки, у тому числі не придатної до обігу, до Національного банку через підрозділи перевезення цінностей та інкасації коштів іншого банку такими бухгалтерськими проводками: після видачі коштів з операційної каси банку

Дебет - 1811; Кредит - 1001, 1002; після надходження на коррахунок банку коштів як оплати за готівку: Дебет - 1200; Кредит -1811.

Згідно п. 4.4 Інструкції, бухгалтерський облік операцій з передавання готівки між банком та його філіями (відділеннями) та між філіями (відділеннями) одного банку визначається банком самостійно з урахуванням його облікової політики, з дотриманням законодавства України, цієї Інструкції.

З матеріалів справи вбачається, що в бухгалтерському обліку позивача вказане відправлення згідно прибутково-видаткових касових ордерів №1992-1, №1992-2, №1993-3 від 15.11.2016 р. відображено як пересилання до філії банку грошових коштів в сумі 70 000 доларів США, 34 000 євро, 160 канадських доларів. Отже, вказане свідчить, що банку було відомо про вміст відправлення.

Крім того, загальний порядок забезпечення банків готівкою та порядок передавання готівки банками своїм філіям передбачено Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою Правління Національного Банку України від 01.06.2011 №174, зокрема, пунктом 3 Розділу II вказаної Інструкції.

Згідно з п. 3.1 розділу II Інструкції, Банк (філія) має право самостійно передавати готівку своїм філіям (банку), відділенням або іншим банкам (філіям, відділенням) незалежно від їх місця розташування на території України.

Відповідно до п. 3.3 розділу II Інструкції, Банк (філія, відділення) видає готівку банку-отримувачу за прибутково-видатковим касовим ордером та довіреністю (через уповноважену особу) або за описом цінностей у національній валюті України, що перевозяться (далі - опис цінностей), прибутково-видатковим касовим ордером та дорученням на перевезення валютних цінностей (через інкасаторів).

Пунктом 3.5 розділу II Інструкції визначено, що у разі передавання банком (філією) готівки національної валюти своїм філіям та іншим банкам (філіям, відділенням) незалежно від їх місцезнаходження не пізніше наступного робочого дня надсилається повідомлення про передавання готівки як банком (філією), що передає готівку, так і банком (філією), що її одержує, відповідному відділу (управлінню) грошового обігу в регіоні засобами програмного комплексу «Автоматизація оброблення заявок банків на підкріплення готівкою, вивезення її надлишків і не придатних до обігу банкнот і монет» або, як виняток, засобами електронного зв`язку за погодженням із відділом (управлінням) грошового обігу в регіоні. У повідомленні про передавання готівки на кожний окремий опис мають зазначатися: у разі передавання готівки - найменування банку (філії, відділення), що передав готівку, дата видачі готівки, сума готівки та найменування банку-отримувача (філії, відділення); у разі отримання готівки - найменування банку (філії, відділення), що одержав готівку, дата видачі готівки, дата отримання готівки, сума готівки та найменування банку-відправника (філії, відділення).

В той же час, порядок вивезення (інкасації) валютних цінностей із філій банків передбачено Інструкцією з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні (далі - Інструкція), затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.02.2007 №45 (в редакції, що діяла на час передачі позивачем відправлень службовій особі фельд`єгерського зв`язку).

Вказаною Інструкцією передбачений спеціальний порядок вивезення готівки, який визначає відповідні заходи щодо збереження вмісту мішків із готівкою та іншими цінностями та передбачає складання відповідних документів на різних етапах здійснегня переміщення цінностей.

Відповідно до положень вказаної Інструкції перевезення валютних цінностей -переміщення в установленому порядку транспортними засобами валютних цінностей, яке здійснюють інкасатори між банківськими установами, між Національним банком і банківськими установами та в структурі Національного банку; послуги з інкасації - це перелік послуг, до яких належать: вивезення надлишків та доставка підкріплень готівки між Національним банком та банківськими установами, між банківськими установами, їх філіями, відділеннями та від них до банкоматів, пунктів обміну валют і у зворотному напрямку.

Перевезення валютних цінностей між банківськими установами (юридичними особами) здійснюється власними підрозділами інкасації, інкасаторами Національного банку або підрозділами інкасації інших банківських установ на підставі укладених договорів (п. 1 Глави 4 Розділу III Інструкції).

Відповідно до п. 3 Глави 1 Розділу III Інструкції перевезення валютних цінностей між банком і його територіально відокремленими підрозділами (філіями, відділеннями) та до пунктів обміну валют, банкоматів і у зворотному напрямку здійснюється з урахуванням вимог додатка 2 до цієї Інструкції власними силами банку або підрозділами інкасації інших банківських установ згідно з вимогами Положення з використанням визначених відповідно до цього порядку окремих документів, серед яких прибутково-видатковий касовий ордер, опис цінностей, доручення на перевезення валютних цінностей, супровідна відомість до сумки з готівкою (додаток 7), супровідний касовий ордер до сумки з валютними цінностями (додаток 8). Допускається додаткове використання інших документів, розроблених банком для виконання визначених у Положенні про підрозділ завдань щодо внутрішньобанківських перевезень цінностей.

Відповідно до Інструкції власні сили банку - бригада інкасації підрозділу інкасації банку або уповноважена особа банку в супроводі осіб, які здійснюють заходи щодо її особистої охорони та/або цінностей, що переміщуються цією особою;

- перевезення валютних цінностей - переміщення в установленому порядку транспортними засобами валютних цінностей, яке здійснюють інкасатори між банківськими установами, між Національним банком і банківськими установами та в структурі Національного банку;

- послуги з інкасації - це перелік послуг, до яких належать: вивезення надлишків та доставка підкріплень готівки між Національним банком та банківськими установами, між банківськими установами, їх філіями, відділеннями та від них до банкоматів, пунктів обміну валют і у зворотному напрямку.

Таким чином, порядок доставки підкріплень готівки визначається Інструкцією, а доказом передачі валюти особам уповноваженим на її перевезення та факт дотримання позивачем вимог норм права, що регулюють порядок вивезення готівки із власних філій в іноземній валюті, може бути супровідна відомість (додаток 7 до Інструкції), супровідний касовий ордер до сумки з валютними цінностями (додаток 8 до Інструкції).

З огляду на положення п. 3 Глави 1, п. 1 Глави 4 Розділу III Інструкції з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні, п. 32 Правил надання послуг поштового зв`язку, вивезення надлишків та доставка підкріплень готівки між банківськими установами, їх філіями, відділеннями здійснюється власними силами банку (тобто бригадою інкасації підрозділу інкасації банку або уповноваженою особою банку в супроводі осіб, які здійснюють заходи щодо її особистої охорони та/або цінностей, що переміщуються цією особою) або інкасаторами Національного банку, а пересилання національної валюти (крім нумізматичних монет та їх колекцій) та іноземної валюти у внутрішніх поштових відправленнях заборонено в силу прямої норми законодавства.

Порядок вивезення (інкасації) валютних цінностей із філій банків передбачено Інструкцією з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні, яка затверджена постановою Правління Національного банку України від 14.02.2007 р. № 45 (далі за текстом - Інструкція № 45). Дана Інструкція діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п. 3 Глави 1 Розділу III Інструкції № 45, перевезення валютних цінностей між: банком і його територіально відокремленими підрозділами (філіями, відділеннями) та до пунктів обміну валют, банкоматів і у зворотному напрямку здійснюється з урахуванням вимог додатка 2 до цієї Інструкції власними силами банку або підрозділами інкасації інших банківських установ згідно з вимогами Положення з використанням визначених відповідно до цього порядку окремих документів, серед яких: прибутково-видатковий касовий ордер, опис цінностей, доручення на перевезення валютних цінностей, супровідна відомість до сумки з готівкою, супровідний касовий ордер до сумки з валютними цінностями. Допускається додаткове використання інших документів, розроблених банком для виконання визначених у Положенні про підрозділ завдань щодо внутрішньобанківських перевезень цінностей.

Також, відповідно до Інструкції, послуги з інкасації - це перелік послуг, до яких належать: вивезення надлишків та доставка підкріплень готівки між Національним банком та банківськими установами, між банківськими установами, їх філіями, відділеннями та від них до банкоматів, пунктів обміну валют і у зворотному напрямку.

При цьому, працівники позивача вручаючи працівнику відповідача пакунок з грошовими коштами фактично ставлять під загрозу життя працівників виконавця, оскільки переміщення великих сум грошових коштів в рази збільшує імовірність нападу на співробітників виконавця та ставить їх життя під загрозу. Крім того, перевезення великих сум грошових коштів передбачає використання спеціального транспорту та засобів захисту та попередження нападу, які відсутні у виконавця (броньовані автомобілі, засоби GPS стеження, тривожні кнопки, спеціальні засоби зв`язку).

Однак, всупереч встановленої процедури, позивач передав відповідачу цінне відправлення на підставі реєстру відправлень, чим засвідчив факт передачі останніх відповідачу. Зі змісту реєстру №1 від 15.11.2016 р. вбачається, що ПАТ АКБ Індустріалбанк передав представнику Державної фельд`єгерської служби пакет з оголошеною цінністю 2 749 201,39 грн.

Отже, вкладаючи у відправлення готівкові кошти, позивач мав усвідомлювати, що він порушує укладений між сторонами договір від 05.02.2010 р. №66/10 та законодавчо встановлену процедуру перевезення валютних цінностей та відповідно мав передбачати очікувані ризики такого порушення.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг поштового зв`язку» від 05.03.2009 № 270 р. встановлено, що у разі виявлення у внутрішніх поштових відправленнях предметів і речовин, які заборонені для пересилання, оператор поштового зв`язку повертає їх відправнику або вживає заходів до їх вилучення в установленому порядку.

Враховуючи вищенаведене, перевезення грошових коштів без дотримання спеціальної процедури є порушенням правил надання послуг поштового зв`язку. В той же час, у випадку виявлення у внутрішніх поштових відправленнях предметів і речовин, які заборонені для пересилання, останні підлягають поверненню відправнику або вилученню у вставленому законом порядку.

Судом встановлено, що належних та допустимих доказів того, що банк повідомив відповідачу про вміст відправлення, позивачем суду не надано.

Відповідач не володів інформацією про вміст вкладеного відправлення, яке пересилалось через фельд`єгерську службу, оскільки ним не проводився огляд наданого позивачем відправлення. Умовами укладеного між сторонами договору встановлено право відповідача здійснювати такий огляд, а не його обов`язок.

На підтвердження вмісту цінного відправлення позивач також надав суду заяву свідка, відповідно до якої ОСОБА_3 , яка станом на 15.11.2016 р. працювала на посаді завідуючої касою Регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» у м. Київ, пояснила, що 15.11.2016 р. для передачі цінного відправлення з Регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» у м. Київ (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/7) до приміщення АКБ «Індустріалбанк» за адресою: 69037, м, Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 39Д, були здійснені наступні дії. На підставі прибутково-видаткового ордеру № 1992_1 від 15.11.2016 р. мною для ввезення через Головне управління урядового фельд`єгерського зв`язку було отримано 70000,00 доларів США (еквівалент у гривнях 1802586,38 грн.). На підставі прибутково-видаткового ордеру № 1992_2 від 15.11.2016 р. мною для вивезення через Головне управління урядового фельд`єгерського зв`язку було отримано 34000,00 Євро (еквівалент у гривнях 943571,57 грн.). На підставі прибутково-видаткового ордеру № 1992_3 від 15.11.2016 р. мною для вивезення через Головне управління урядового фельд`єгерського зв`язку було отримано 160,00 Канадських доларів (еквівалент у гривнях 3043,41 грн.). Вказану готівку в повному обсязі було складено в інкасаторську сумку та разом з супровідним касовим ордером до сумки з валютними цінностями б/н від 15.11.2016 р. було опломбовано пломбіратором № 4 на дві пломби, разом з ярликом на якому вказано оголошену цінність відправлення, адреси відправника та отримувача. Потім було оформлено у 3-х примірниках реєстр №1 від 15.11.2016 р., в якому, в тому числі зазначено найменування відправника, номер договору, куди та кому адресований пакет, код важливості та цінність відправлення в сумі 2749201,39 грн. (еквівалент валютних цінностей в гривнях за курсом НБУ). Цінне відправлення разом із 1 та 2 примірниками реєстру були передані представнику Головного управління урядового фельд`єгерського зв`язку, 3-й примірник з підписом та печаткою представника Головного управління урядового фельд`єгерського зв`язку про отримання залишився в касових документах для Регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» у м. Київ. Вказана заява 05.11.2018 р. нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Проскурня Т.О., зареєстрованого за №2618.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 88 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. 2. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків.

Суд зазначає, що порядок та процедура оформлення документів під час складання відправлень Замовником здійснюється відповідно до «Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України», затвердженою постановою Національного Банку України від 20.10.2004 р. №495, та є тим нормативним документом який регулює перевезення валютних цінностей між банком і його територіально відокремленими підрозділами (філіями, відділеннями), отже пояснення свідка в цій частині не спростовують складені письмові документи на підтвердження вмісту відправлення.

Крім того, представник Виконавця не був присутній при пакуванні Замовником інкасаторської сумки, як зазначає останній валютними цінностями, та виконавець не мав доступу до цього відправлення.

Як вбачається з матеріалів справи позивач не надав жодних документів, які б підтверджували взяття відповідачем на себе зобов`язання прийняти та доставити саме грошові кошти та, як вже встановлено судом, працівником відповідача від позивача лише приймався пакет з оголошеною цінністю, а не валюта готівкою.

Отже, передавши відповідачу до пересилання іноземну валюту, позивач порушив умови укладеного з відповідачем договору (п. 3.4) та вимоги чинного законодавства, зокрема, Інструкції з організації перевезення валютних цінностей та інкасації коштів в установах банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.02.2007 р. № 45 та Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач намагався в обхід законодавчо встановленої інкасаторської процедури переслати грошові валютні цінності у спосіб, який прямо заборонений нормами чинного законодавства.

За змістом статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати порядок у сфері господарювання.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 ГК України, якою передбачено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди.

Частиною першою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. У відповідності до частини 2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 ГК України). Тобто під збитками розуміється лише реально втрачене майно.

Згідно зі статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства, додаткові витрати, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язань другою стороною.

Відповідно до ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Тобто, для притягнення особи до відповідальності за завдання збитків потрібно довести існування складу господарського правопорушення, а саме:

- особу - заподіювана збитків,

- його неправомірну поведінку,

- наявність збитків,

- причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і завданими збитками,

- вину.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини особи, яка допустила порушення зобов`язання.

Таким чином, протиправна дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд, перш за все, повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Водночас господарському суду слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст. 623 ЦК України) від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України).

Крім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування збитків необхідно виходити з того, що збитки що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Визначаючи розмір заподіяних збитків внаслідок порушення господарських договорів, до уваги беруться вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Відповідач, в свою чергу, повинен довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Відшкодуванню підлягають прямі збитки, що стали безпосереднім та невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами стосується відшкодування збитків, що виникли внаслідок втрати відповідачем цінного відправлення, переданого позивачем відповідачеві на виконання договору.

Відповідно до листа ПАТ АКБ «Індустріалбанк» від 10.10.2018 р. за вих. №08-02-7886, операції під час передання готівки до приміщення АКБ «Індустріалбанк» у м. Запоріжжя цінним відправленням відображено в бухгалтерському обліку 15.11.2016 р. за балансовими рахунками 1007 «Банкноти та монети в дорозі» в кореспонденції з рахунками 1002 «Банкноти та монети в касі відділень банку», а саме: 1007.0.01.0000173 70 000,00 доларів США, 1007.7.01.0000173 34 000,00 євро, 1007.9.01.0000342 160,00 канадських доларів. За вказаними сумами заборгованості сформовано резерви за балансовими рахунками 1090 «Резерви за готівковими коштами, наявність яких є непідтвердженою»: 1090.7.01.0000005 70 000,00 доларів США, 1090.6.01.0000006 34 000,00 євро, 1090.4.01.0000008 160,00 канадських доларів. На підтвердження вказаного позивачем надано до матеріалів справи копії виписок по рахункам 1007 та 1090.

Отже, рух валюти цінностей (готівки) за вказаним відправленням безпосередньо відображено в бухгалтерському обліку ПАТ АКБ «Індустріалбанк».

Разом з тим, як було зазначено вище, умовами договору (п. 7.1.1) сторони погодили, що виконавець несе матеріальну відповідальність за прийняті від замовника відправлення лише у межах оголошеної цінності за умови оформленого відповідно до чинного законодавства документального підтвердження вмісту вкладеного та суми нестачі та за рішенням суду.

Однак, як вже зазначалось вище, позивачем не надано доказів перевірки відповідачем вмісту вкладеного у спірне відправлення.

Суд зазначає, що недоставка наданого позивачем відправлення сталась не з вини відповідача, а в силу подій, які останній не міг передбачити та усунути, а саме, внаслідок нападу на військовослужбовців при виконанні своїх службових обов`язків, про що свідчить витяг з кримінального провадження № 0000298.

Отже, протиправна поведінка позивача, який порушив умови договору та вимоги чинного законодавства, не надає йому права вимагати від відповідача відшкодування збитків та підлягають відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка їх завдала та завданими збитками.

Акти службового розслідування є лише внутрішніми документами Головного управління урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, та не можуть вважатись такими, що встановлюють чи спростовують вину його службових осіб, оскільки відповідно до частини 1 статті 17 Кримінального процесуального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Крім того, доказів встановлення у судовому порядку обставин порушення службовими особами відповідача вимог законодавства при виконанні їх службових обов`язків під час доставки відправлення за спірним договором, що мають ознаки кримінального правопорушення, матеріали справи не містять.

Відповідно до п.7.1.3 договору, Виконавець відповідає за кількість місць, вказаних в реєстрі, а також за цілісність упаковки, печаток і пломб замовника.

Згідно пункту 7.1.1. договору, Виконавець несе матеріальну відповідальність за прийняті від Замовника відправлення, тільки у межах оголошеної цінності за умови оформленого відповідно до чинного законодавства документального підтвердження вмісту вкладеного (зокрема опису валютних цінностей, які вкладені у відправлення) та суми нестачі та за рішенням суду.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність усіх елементів складу господарського правопорушення, зокрема не надано документів які підтверджували б вміст вкладеного відправлення на оцінену суму та суму нестачі, тобто доказів на підтвердження наявності збитків, понесених позивачем спричинених діями відповідача.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з порушенням своїх зобов`язань, які виникають з цих правовідносин, є формою зловживання правом.

Частина перша статті 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу, зокрема, відмовити у захисті права, яким особа зловжила.

Враховуючи вищевикладене, таке право особи, як відшкодування збитків, у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням іншою стороною свого обов`язку по договору, має ставитися у пряму залежність від добросовісності виконання другою стороною положень такого договору, в даному випадку, пасивного обов`язку щодо утримання від пересилання фельд`єгерським зв`язком грошових коштів без дотримання встановленої законом процедури.

Тобто, при встановленні наявності підстав реалізації стороною свого права на відшкодування збитків, у зв`язку з невиконанням іншою стороною умов договору, суд враховує, також, добросовісність виконання іншою стороною, покладених на нею договором обов`язків.

Намагання Банку пересилати грошові кошти способом, який прямо заборонений законом, є формою зловживання правом. В свою чергу, зловживання не може результуватись в користуванні благами, які отримані шляхом такого зловживання. Отже, зловживання як таке не підлягає судовому захисту.

Суд приходить до висновку, що порушення Банком порядку пересилання грошових коштів є його власним ризиком, оскільки він є професійним учасником банківського ринку, який знав і не міг не знати про спеціальний передбачений законом порядок перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-79, 86, 129, 233, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

В задоволенні позову відмовити.

У зв`язку з перебуванням судді Азізбекян Т.А. у відпустці в період з 15.07.2019 р. 16.07.2019 р., повне рішення складено та підписано: 17.07.2019 р.

Головуючий суддя: К.В. Проскуряков

Суддя Т.А. Азізбекян

Суддя М.В. Мірошниченко

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.