РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.07.2019Справа № 910/6975/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бівер С»

до Приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест»

про стягнення 148.761,34 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

30.05.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Бівер С» до Приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест» про стягнення 148.761,34 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що між сторонами було укладено договір виконання будівельно-монтажних робіт № від 05.07.2017, на виконання умов якого позивачем протягом 2017-2018 років було виконано роботи на загальну суму 272.053,39 грн. Проте відповідачем свої зобов`язання за договором виконано не в повному обсязі та сплачено позивачу лише 144.255,97 грн. 18.09.2018 позивачем було направлено на адресу відповідача лист № 09/18-1 від 19.09.2018 щодо підписання актів приймання виконаних робіт. Відповідачем відповідачі акти не повернуто та мотивованої відмови від підписання не надано. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 148.761,34 грн, з яких 127.797,42 грн основного боргу, 11.456,25 грн пені, 7.322,86 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 2.184,81 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2019 відкрито провадження у справі № 910/6975/19; прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 04.06.2019 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 102 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01011, м. Київ, пров. Євгена Гуцула, 3 , яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 03.06.2019 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 04.06.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 07.06.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 102, а отже відповідач мав подати відзив на позов до 24.06.2019 включно.

26.06.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (поданий до поштового відділення зв`язку 25.06.2019), відповідно до якого відповідач позовні вимоги визначає частково в розмірі 127.797,42 грн основного боргу. Відповідач зазначає, що згідно актів приймання закінченого будівництва позивач не надав відповідачу підписані акти огляду виконаних робіт з боку власника кабельної каналізації електрозв`язку ПАТ «Укртелеком», що є обов`язковою умовою під час здачі робіт відповідачу. Вказує на те, що під час прийняття робіт відповідачем були виявлені суттєві недоліки в роботах про що було повідомлено позивача з вимогою їх усунути. Натомість позивач листом № 09/18-1 від 18.09.2018 надіслав підписані з його боку акти приймання виконаних робіт на підпис відповідачу. Зазначає, що відмови відповідача від підписання актів приймання виконаних робіт, які позивач надіслав листом № 29/05-1 від 29.05.2018 не було, про що в актах не зазначено. Відповідач вважає, що може визнати позовні вимоги на суму 127.797,42 грн тільки після надання останнім актів огляду виконаних робіт з боку власника кабельної каналізації електрозв`язку ПАТ «Укртелеком». З огляду на те, що позивачем виконано свої зобов`язання за договором з порушенням, вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних з урахуванням ст.ст. 612, 613 Цивільного кодексу України є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення 20.963,92 грн нарахувань.

Судом встановлено, що відповідачем відзив подано з пропущенням встановленого строку для його подачі, проте суд вважає за можливе відповідно до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України поновити відповідачу пропущений процесуальний строк для подачі відзиву.

Суд розглянувши клопотання відповідача, що міститься у відзиві, про витребування у позивача актів огляду виконаних робіт з боку власника кабельної каналізації електрозв`язку ПАТ «Укртелеком» відмовив в його задоволенні, оскільки воно не відповідає вимогам встановленим ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

27.06.2019 позивачем до суду подано клопотання про надання матеріалів справи № 910/6975/19 для ознайомлення. Представник позивача 02.07.2019 ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується наявною у справі відповідною розпискою представника позивача.

05.07.2019 позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якій проти тверджень відповідача заперечує повністю посилаючись на наступне. Надіслані відповідачу позивачем разом з листом № 09/1812 від 18.09.2018 акти виконаних робіт є прийнятими відповідачем в силу п. 5.1.4 договору та підлягають оплаті, оскільки відповідач не надав мотивованої відмови від їх підписання. З приводу не надання актів огляду виконаних робіт з боку власника кабельної каналізації електрозв`язку ПАТ «Укртелеком» зазначає, що позивач не укладав договорів з ПАТ «Укртелеком» та технічні умови не є частиною спірного договору або додатку до нього, а отже технічні умови не розповсюджуються на позивача. За умовами договору при виявленні недоліків в роботах має бути складений дефектний акт, який сторонами не складався. Щодо повідомлень позивача про усунення недоліків зазначає, що листи від 03.08.2018 та від 25.10.2018 направлені не уповноваженою на те особою замовника, з листів не вбачається яких актів вони стосуються. Штрафні санкції підлягають стягненню на підставі п. 10.8 договору. Позивач просить поновити пропущений процесуальний строк для подачі відповіді на відзив.

Суд вважає за можливе у відповідності до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України поновити позивачу пропущений процесуальний строк для подачі відповіді на відзив.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бівер С» (далі - підрядник, позивач) та Приватним акціонерним товариством «Фарлеп-Інвест» (далі - замовник, відповідач) укладено договір на виконання будівельно-монтажних робіт № (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик, своїми або залученими силами і засобами, у відповідності до чинних будівельних норм та правил, технічних умов, проектно-кошторисної документації, в обумовлений строк виконати роботи з будівництва лінійно-кабельних споруд, роботи по виконанню електромонтажних робіт, роботи з монтажу станційного обладнання (далі - роботи), а замовник зобов`язується прийняти завершені роботи і оплатити їх в строки та на умовах, визначених цим договором.

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідач в порушення умов договору роботи у повному обсязі не сплатив, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 127.797,42 грн та несвоєчасне виконання грошового зобов`язання нараховано 11.456,25 грн пені, 7.322,86 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 2.184,81 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 13.1 договору він діє з 05.07.2017 до 04.07.2018.

Відповідно до п. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна або способи її визначення.

Згідно з п. 3.2 договору загальна вартість робіт за цим договором складає 2.232.984,62 грн.

Пунктом 4.7 договору визначено, що роботи за цим договором вважаються виконаними після їх фактичного приймання (передання) сторонами та підписання сторонами акту виконаних робіт.

Відповідно до п. 5.1.4 договору замовник зобов`язаний підписати акт виконаних робіт протягом 7 робочих днів з моменту отримання акту або надати мотивовану відмову від його підписання. В разі не передачі акту замовником або мотивованої відмови від підписання в контрольний термін акт вважається підписаним.

Згідно з ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Позивачем на виконання умов договору складено наступні акти приймання виконаних робіт, загалом на суму 127.797,42 грн:

№ 2844/1 від 29.12.2017 на суму 17.086,13 грн,

№ 3546/1 від 29.12.2017 на суму 5.831,53 грн,

№ 3494/1 від 29.12.2017 на суму 3.496,80 грн,

№ 3753/1 від 29.12.2017 на суму 8.723,44 грн,

№ 3756/1 від 17.09.2018 на суму 12.531,44 грн,

№ 3800/1 від 17.09.2018 на суму 12.977,76 грн,

№ 3825/1 від 17.09.2018 на суму 9.951,74 грн,

№ 3829/1 від 17.09.2018 на суму 7.646,39 грн,

№ 3801/1 від 17.09.2018 на суму 12.946,20 грн,

№ 3802/1 від 17.09.2018 на суму 13.072,97 грн,

№ 3834/1 від 17.09.2018 на суму 496,13 грн,

№ 3838/1 від 17.09.2018 на суму 14.535,08 грн,

№ 3859/1 від 17.08.2019 на суму 5.669,17 грн,

№ 3560/1 від 17.09.2018 на суму 2.832,64 грн.

Зазначені акти були підписані позивачем та передані на підпис відповідачу разом з листом № 09/18-1 від 18.09.2018. Вказаний лист надіслано відповідачу 19.09.2018 рекомендованою кореспонденцією № 125, що підтверджується фіскальним чеком № 0030 та описом вкладення у цінний лист від 19.09.2018, та отриманий відповідачем 24.09.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 125.

Відповідач всупереч умовам договору отримавши вказані акти у визначений п. 5.1.4 договору строк, тобто до 03.10.2018 включно, не підписав їх та не повернув позивачу, також відповідач не надав мотивованої відмови від підписання цих актів.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

З поданих актів приймання виконаних робіт на загальну суму 127.797,42 грн вбачається, що позивачем здійснено відмітку про відмову від підписання відповідачем цих актів, що були надісланий йому листом № 09/18-1 від 18.09.2018 та про не надання відповіді.

Позивач вказує на те, що роботи за вказаними актами виконано на суму 127.797,42 грн та відповідач в свою чергу не заперечує виконання робіт за вказаними актами.

Отже, роботи за вказаними актами вважаються прийнятими та акти підписаними 03.10.2018, а замовник, який в порушення ст.ст. 853, 882 Цивільного кодексу України безпідставно відмовився від прийняття робіт, своєчасно не заявивши про їх недоліки (за наявності таких), не звільняється від обов`язку оплатити роботи, виконані за договором.

Згідно з ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Пунктом 3.3.1 договору визначено, що оплата виконаних робіт за договором провадиться на підставі підписаного сторонами акту виконаних робіт (доповнення № 7.4 до додатку № 7 (зразок)) протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте з матеріалів справи вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання по сплаті виконаних робіт не здійснив, а відтак, заборгованість відповідача перед позивачем становить 127.797,42 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором в розмірі 127.797,42 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначений строк оплату за виконані роботи не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 10.8 договору передбачено, що у випадку, якщо замовник не проводить платежі, як це визначено цим договором та замовника виплачує підряднику виключну неустойку в розмірі облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати за виконані роботи.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті виконаних робіт відповідач не здійснив, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої, за обґрунтованими розрахунками позивача, становить 11.456,25 грн (за період з 03.11.2018 по 03.05.2019).

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 11.456,25 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті виконаних робіт, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 7.322,86 грн інфляційних втрат (за період листопад 2018 року - квітень 2019 року) та 2.184,81 грн - 3% річних (за період з 03.11.2018 по 29.05.2019).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог щодо стягнення з відповідача 7.322,86 грн інфляційних втрат та 2.184,81 грн - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками позивача).

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Посилання відповідача на те, що у виконаних роботах позивача було виявлено недоліки про що засобами електронної пошти було повідомлено позивача та про необхідність їх усунення не приймаються судом до уваги, оскільки згідно з умовами додатку № 7 до договору в такому випадку сторонами має бути складений дефектний акт, який сторонами не поданий. У поданих відповідачем електронних листах від 03.08.2018 та від 25.10.2018 не наведено перелік виявлених недоліків в роботах. Крім цього, вказані листи надіслано ОСОБА_1 , тоді як згідно з умовами п. 5.1.8 договору уповноваженими особами замовника визначено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Стосовно посилань відповідача на відсутність актів огляду виконаних робіт з боку власника кабельної каналізації електрозв`язку ПАТ «Укртелеком» слід зазначити, що умовами договору позивача не покладений обов`язок надавати відповідні акти відповідачу.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бівер С» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест» (01011, м. Київ, пров. Євгена Гуцула, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бівер С» (03150, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 15, корп. 3, ) 127.797 (сто двадцять сям тисяч сімсот дев`яносто сім) грн 42 коп. основного боргу, 11.456 (одинадцять тисяч чотириста п`ятдесят шість) грн 25 коп. пені, 7.322 (сім тисяч триста двадцять дві) грн 86 коп. інфляційних втрат, 2.184 (дві тисячі сто вісімдесят чотири) грн 81 коп. - 3% річних, 2.231 (дві тисячі двісті тридцять одна) грн 42 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова