СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2019 р. Справа № 917/1343/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В.

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вх.№1512 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 04.04.2019 у справі № 917/1343/18 (прийняте у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Безрук Т.М., повне рішення складено 15.04.2019)

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ,

до Публічного акціонерного товариства Крюківський вагонобудівний завод, м.Кременчук, Полтавська область,

про стягнення 259746,92 грн,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" 259746,92 грн за договором постачання природного газу № 4315/082037/з/16-Те-24 від 21.12.2015, у тому числі: 220324,03 грн - пені, 21279,27 грн - 3% річних, 18143,62 грн - інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 04.04.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Скарга обґрунтована тим, що матеріали цієї справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування ч.3 ст.7 Закону є неправомірним. На момент прийняття оскаржуваного рішення відповідач не включений до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організації, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а тому не може бути учасником процедур, які визначені Законом 1730.

18.06.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5860), в якому відповідач проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що частина 3 статті 7 Закону від 03.10.2016 №1730-VIII є нормою прямої дії. При цьому, застосування приписів частини 3 статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Позивач у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи ухвалою суду від 03.06.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду (а.с.194).

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 21.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", постачальником, та Публічним акціонерним товариством "Крюківський вагонобудівний завод", покупцем, укладено договір постачання природного газу № 4315/082037/з/16-ТЕ-24, згідно з яким постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти і оплатити цей газ на умовах цього договору.

В додаткових угодах № 1 від 31.12.2015, № 2 від 29.01.2016, № 3 від 31.03.2016, №4 від 30.04.2016, №5 від 26.05.2016, № 6 від 15.08.2016 до договору сторони встановлювали ціну природного газу, що постачається, порядок визначення цієї ціни, умови відповідальності за порушення зобов`язань за договором (а.с.26-37).

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідачу впродовж січня, лютого, березня, квітня, червня, липня, серпня, вересня 2016 року природний газ на загальну суму 20520661,22 грн, що підтверджується двостороннє підписаними актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 на суму 6099665,29 грн, від 29.02.2016 на суму 4122257,28 грн, від 31.03.2016 на суму 3887677,76 грн, від 30.04.2016 на суму 614919,22 грн, від 30.06.2016 на суму 1629745,08 грн, від 31.07.2016 на суму 1388051,63 грн, від 31.08.2016 на суму 1246000,76 грн, від 30.09.2016 на суму 1532344,20 грн. (а.с.38-45).

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ, здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа, наступного за місяцем поставки газу.

В додатковій угоді № 3 від 31.03.2016 сторони виклали, зокрема, п.6.1. договору в наступній редакції: «Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу» (а.с. 29-31).

Частина заборгованості відповідача перед позивачем за транспортування природного газу магістральними трубопроводами погашена шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Згідно з п. 7 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 210 від 11.01.2005, Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 03.08.2015 № 493/688, розрахунки за вказаним Порядком проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

На виконання вказаної постанови від 11.01.2005 № 20 Головне управління державної казначейської служби України у Полтавській області (сторона №1), Департамент фінансів Полтавської облдержадміністрації (сторона № 2), Комунальне підприємство Теплоенерго м. Кременчука (сторона № 3), ПАТ Крюківський вагонобудівний завод (сторона № 4), НАК Нафтогаз України (сторона № 5) підписали спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України № 447 від 15.02.2016, № 1812 від 13.07.2016, № 2116 від 15.08.2016, № 2261 від 13.09.2016, № 2453 від 12.10.2016 (а.с.53-64, 85-88).

Вказані Спільні протокольні рішення були повністю виконані відповідачем шляхом проведення таких оплат: 19.02.2016 на суму 4000000,00 грн, 31.05.2016 на суму 4000000,00 грн, 20.07.2016 на суму 1350000,00 грн, 23.08.2016 на суму 1100000,00 грн, 04.10.2016 на суму 1000000,00 грн, 18.10.2016 на суму 1000000,00 грн.

В іншій частині оплата була проведена грошовими коштами, що підтверджується наданою позивачем витягом по операціям за договором за період з 01.01.2016 по 31.05.2018 (а.с.47-49).

Пунктом 8.2 договору встановлено, що в разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

Позивач у позові посилається на те, що відповідач повністю сплатив отриманий газ, проте з порушенням встановлених строків, в зв`язку з цим нарахував відповідачу пеню, інфляційні та 3 % річних за періоди прострочення 16.02.2016 - 06.11.2016 поетапно.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно з частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом, визначеним в частині 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (надалі Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Метою вказаного Закону є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств життєзабезпечення, запобігання їхнього банкрутства, забезпечення фінансової стабільності та уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.

Відповідно до ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст.2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст.3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно з п. 3 ст. 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності Закону.

Тобто, вказаною нормою передбачена законна можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері виробництва теплової та електричної енергії у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості.

Також, аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів частини третьої статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII, тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребують доведення обставини включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII.

Дана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №905/403/17, від 23.05.2018 у справі №908/2114/16.

Згідно постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 27.10.2011 № 2083 відповідачу було надано ліцензії на право здійснення господарської діяльності з виробництва, постачання та транспортування теплової енергії № 388 від 10.10.2011 зі строком дії по 10.10.2016, № 2083 від 27.10.2011 зі строком дії по 15.11.2016 (а.с.132-136).

В п. 1.2 договору зазначено, що газ, який постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Оскільки відповідач належить до підприємств, що здійснюють господарську діяльність з виробництва, постачання та транспортування теплової енергії, то на відносини із врегулювання заборгованості за спірним договором поширюється дія Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, повне погашення заборгованості за договором відбулось 07.11.2016 (а.с.47-49).

Враховуючи те, що на дату набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (30.11.2016) заборгованість ПАТ Крюківський вагонобудівний завод перед ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за договором купівлі-продажу природного газу №4315/082037/з/16-ТЕ-24 від 21.12.2015 погашена відповідачем 07.11.2016, тобто до набрання чинності Законом, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про відсутність правових підстав задоволення вимог позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу за вказаним договором.

На підставі викладеного колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта щодо невключення ПАТ Крюківський вагонобудівний завод до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, з огляду на те, що застосування частини 3 ст. 7 Закону не вимагає включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, в зв`язку з чим рішення Господарського суду Полтавської області від 04.04.2019 у справі № 917/1343/18 слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 04.04.2019 у справі № 917/1343/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.07.2019.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова