Справа № 909/387/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.07.2019 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Стефанів Т. В.,

секретар судового засідання Максимів Н. Б.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Медгал Україна"

про визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю "Медгал Україна", що оформлені протоколом № 1/2018 року від 24.09.2018

за участю:

від позивача: Корчевий М. С.

від відповідача: Яш П. К.

ВСТАНОВИВ: ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медгал Україна" про визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю "Медгал Україна", що оформлені протоколом № 1/2018 року від 24.09.2018.

Ухвалою суду від 23.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.05.2019.

21.05.2019 підготовче засідання відкладено на 13.06.2019, про що зазначено в протоколі судового засідання від 21.05.2019.

В судовому засіданні 13.06.2019 представник відповідача подав суду клопотання про закриття провадження у справі б/н від 12.06.2019 (вх. № 11358/19). Мотивуючи його вказує на те, що позивач не є учасником (засновником, акціонером, членом) ТОВ "Медгал Україна" у тому числі учасником, який вибув, позаяк набув частку в статутному капіталі товариства на підставі договору дарування від 13.04.2017, укладеного між ним та ОСОБА_2 . Від участі (вступу) до складу учасників товариства відмовився, подавши нотаріально завірену заяву від 15.02.2018. Таким чином, в позивача відсутні будь-які правомочності на участь цієї особи в управлінні товариством, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Відповідач зазначає, що спір не є корпоративним, відтак не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Клопотання відповідача про закриття провадження у справі, в судовому засіданні 13.06.2019, не було розглянуто судом по суті, оскільки позивач вважав за необхідне подати письмовий відзив на таке клопотання, з детальним викладом своїх заперечень.

Ухвалою суду від 13.06.2019 продовжено підготовче провадження строком на 30 днів до 23.07.2019; підготовче засідання відкладено на 18.07.2019.

04.07.2019 до суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 02.07.2019 (вх. № 11544/19) про долучення до матеріалів справи постанови Західного апеляційного господарського суду від 06.06.2019, якою скасовано рішення суду першої інстанції, з тих підстав, що позивач не є учасником товариства, як наслідок провадження у справі закрито.

В судовому засіданні 18.07.2019 позивач подав суду відзив на клопотання про закриття провадження у справі б/н від 18.07.2019 (вх. № 12587/19), в якому проти закриття провадження у справі заперечив. При цьому вказав на те, що справа, аналогічна даній, розглядалась в порядку цивільного судочинства, однак 02.04.2019 Апеляційним судом Івано-Франківської області провадження у справі закрито, у зв`язку із порушенням правил юрисдикції та підсудності, у постанові суд вказав на право позивача на звернення з даним позовом в порядку господарського судочинства. Крім того, позивач вказує на те, що спір випливає з договору дарування частки в статутному капіталі ТОВ "Медгал Україна". Зазначає, що хоч між сторонами виникли відносини за цивільно-правовим договором, однак цей договір стосується набуття корпоративних прав позивачем, а в п. 3.2 договору дарування чітко вказано, що право власності на частку у статутному капіталі та корпоративні права на товариство переходять до обдарованого (позивача) в момент укладення договору.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав клопотання про закриття провадження у справі, позивач проти такого клопотання заперечив.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного; це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.04.2019 у справі № 344/18562/18, провадження № 22-ц/4808/439/19 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Медгал Україна" про визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю "Медгал Україна", що оформлені протоколом № 1/2018 року від 24.09.2018 провадження у справі закрито та роз`яснено позивачу право на звернення з даними позовними вимогами в порядку господарського судочинства. Зазначено, що постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складено 04.04.2019.

Відтак, сторонами вищезазначеної справи мали право, в разі незгоди з постановою апеляційної інстанції, на звернення до Верховного Суду з касаційної скаргою у строк - до 07.05.2019.

Однак, ні позивач, ні відповідач не скористалися таким правом.

Постанова Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.04.2019 у справі № 344/18562/18 набрала законної сили 07.05.2019. На даний час не була оскаржена та скасована.

Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Господарський суд Івано-Франківської області не вправі надавати правову оцінку обставинам наведеним у постанові апеляційної інстанції, що набрала законної сили.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі "Безимянная проти Росії" (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що "погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту".

Частиною 1 ст. 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ГПК України).

Як вказують ч. 1-4 ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11.09.1997, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини є здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін.

Частини 1 ст. 6 Конвенції закріплює окремі елементи права на судовий захист, серед яких слід виділити: право на розгляд справи; справедливість судового розгляду; публічність розгляду справи та проголошення рішення; розумний строк розгляду справи;) розгляд справи судом, встановленим законом; незалежність і безсторонність суду.

Зокрема, право на розгляд справи означає право особи звернутися за захистом до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. Обов`язковою умовою дотримання цього права, є те що особі має бути забезпечена можливість реалізації зазначених прав без будь-яких обмежень, перешкод чи ускладнень. Можливість людини без перепон одержати судовий захист є головним змістовним аспектом поняття доступу до правосуддя.

Перепони в доступі до правосуддя можуть бути пов`язанні як з особливостями національного процесуального законодавства, так і визначені матеріальним правом обмеження. Для Європейського суду природа обмежень, перепон чи ускладнень у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З ст. 6 Конвенції випливає, що саме доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, проте сам термін "доступність" у тексті статті прямо не вживається. Вирішуючи у 1975 році справу "Голдер проти Великої Британії", Європейський суд, відзначив, що сама структура ст. 6 Конвенції була б безглуздою та неефективною, якби не охороняла право на те, що справа взагалі буде розглядатися. Таким чином закріпивши в ч. 1 ст. 6 Конвенції, правило, яке визначає невід`ємне право особи на доступ до суду. Разом з тим, вказуючи, що необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду є прямим порушенням права на доступ до суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13.01.2000 у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28.10.1998 у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення позову судом першої інстанції з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

У рішенні від 28.02.2008 у справі "Церква села Сосулівка проти України" Європейський Суд з прав людини вказав, що заявники мали можливість порушити провадження в національних судах, а також що суди в результаті ухвалили рішення, виходячи із суті їхніх позовів, незважаючи на початкову затримку, викликану питаннями щодо відповідної юрисдикції. Суд вже роз`яснив у своїй прецедентній практиці щодо України, що суперечливі приписи національних судів у визначенні юрисдикції у справі, якщо це призвело до неможливості розгляду зазначеної справи по суті, прирівнюється до відмови у здійсненні правосуддя, що порушує суть права заявника на доступ до суду.

Одночасно, суд звертає увагу сторін на те, що встановлення обставин, які підтвердять чи спростують факти порушення прав позивача, як учасника (засновника, акціонера, члена) ТОВ "Медгал Україна" на момент прийняття оспорюваного рішення, досліджуватимуться судом на стадії розгляду справи по суті.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у даній справі.

За змістом ч. 3 ст. 177 ГПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 ГПК України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими ст. 196 - 205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених главою 3 ГПК України.

Відповідач не скористався передбаченим ГПК України правом на надання відзиву на позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на відсутність у сторін будь-яких клопотань чи заяв учасників судового процесу, у суду відсутні правові підстави для відкладення підготовчого засідання чи оголошення перерви, з підстав, визначених ст. 183, 202 ГПК України.

Згідно ч. 1 ст. 177 ГПК України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги вчинення усіх необхідних процесуальних дій у даній справі для виконання завдань підготовчого провадження, встановлених ч. 1 ст. 177 ГПК України, слід закрити підготовче провадження та перейти до судового розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Керуючись ст. 4, 11, 75, 177, 178, 182, 183, 185, 196-205, 232-234, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Медгал Україна" б/н від 12.06.2019 (вх. № 11358/19 від 13.06.2019) про закриття провадження у справі - відмовити.

Закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 19.08.2019 о 12:00 год.

Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Івано-Франківської області за адресою: вул. Шевченка, 16, м. Івано-Франківськ, 76000; зал судових засідань № 7.

Учасникам справи направити представників у судове засідання.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені документами, визначеними ст. 60 ГПК України.

Учасники справи мають права та обов`язки, визначені ст. 42, 46 ГПК України.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повний текст ухвали складено 19.07.2019.

Суддя Т. В. Стефанів