ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року Справа № 915/949/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Коновалової Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Комунального підприємства «Миколаївкомунтранс» (54034, м. Миколаїв, вул. Кузнецька, 199, ідентифікаційний код 32459822)

до відповідача: Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Бриз» (54029, м. Миколаїв, вул. Правди, 6А, ідентифікаційний код 33250539)

про: стягнення заборгованості в сумі 363890,38 грн,

за участі представників сторін:

від позивача: Мостовик О.О., адвокат за ордером,

від відповідача: не з`явився

Суть спору:

11.04.2019 комунальне підприємство «Миколаївкомунтранс» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Бриз» заборгованості на загальну суму 363890,38 грн., з якої: 302345,95 грн. основного боргу, 46685,30 грн. пені, 3890,45 грн. 3 % річних, 10968,68 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі договору про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів № 6/2016/3 від 01.07.2016 з додатком (протокол розбіжностей); додаткової угода № 1 від 01.07.2018 до договору № 6/2016/3 від 01.07.2016; актів здачі-приймання робіт (надання послуг): № 14674 від 30.09.2018, № 19555 від 31.12.2018; податкової накладної № 595 від 30.09.2018; рахунків на оплату: № 15419 від 30.09.2018, № 20559 від 31.12.2018; платіжного доручення № 5076 від 28.02.2019; рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 539 від 13.06.2016; договору про надання послуг з вивезення побутових відходів на території Заводського району м. Миколаєва від 21.06.2016 з додатком; застосування норм статей 15, 16, 20, 257, 526, 530, 546, 599, 610-612, 614, 625, 712, 901, 903 Цивільного кодексу України, статей 193, 216-218 Господарського кодексу України, статті 35-1 Закону України «Про відходи» та мотивовані таким:

У вересні 2018 року позивачем були надані відповідачу послуги з вивезення ТПВ обсягом 4878,2 куб.м на загальну суму 345425,34 грн. За фактом надання послуг у вересні 2018 року позивачем було сформовано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 14674 від 30.11.2018 на суму 345425,34 грн та 30.09.2018 виписано податкову накладну № 595 на суму 345425,34 грн. Відповідач частково сплатив рахунок на оплату № 15149 від 30.09.2018, відповідно до платіжного доручення № 4775 від 19.12.2018 відповідачем сплачено рахунок від 30.09.2018 в сумі 343157,29 грн. Несплаченою відповідачем залишилася частина вартості наданих позивачем у вересні 2018 року послуг з вивезення ТПВ в сумі 2268,05 грн.

Крім того, у грудні 2018 року позивачем були надані відповідачу послуги з вивезення ТПВ обсягом 4929,24 куб.м на загальну суму 349039,48 грн. Відповідачем без зауважень було підписано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 19555 від 31.12.2018 на загальну суму 349039,48 грн. 28.02.2019 відповідач частково сплатив за надані позивачем у грудні 2018 року послуги з вивезення ТПВ в сумі 48961,58 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 5046 грн від 28.02.2019. Несплаченою відповідачем залишилася частина вартості наданих позивачем у грудні 2018 року послуг з вивезення ТПВ в сумі 300077,90 грн.

З огляду на вищевикладене, за твердженням позивача, станом на 11.04.2019 у відповідача сформувалась прострочена заборгованість за надані позивачем у вересні та грудні 2018 року послуги з вивезення твердих побутових відходів згідно Договору на загальну суму 302345,95 грн.

Ухвалою суду від 16.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/949/19, яка розглядається за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 14.05.2019 о 15:30; запропоновано позивачу надати до суду для огляду оригінали листів позивача: № 384 від 02.10.2018 та № 7 від 09.01.2019; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

В судовому засіданні 14.05.2019 судом, зокрема, було оглянуто оригінали листів Комунального підприємства «Миколаївкомунтранс» № 384 від 02.10.2018 та № 7 від 09.01.2019 надані представником позивача. Оригінали вказаних документів залишені судом у матеріалах справи до прийняття рішення.

Ухвалою суду від 14.05.2019 підготовче засідання відкладено на 11 червня 2019 року об 11:30.

31.05.2019 до суду від відповідача надійшов відзив № 492 від 31.05.2019 на позовну заяву по справі № 915/949/19, в якому заявник позовні вимоги в частині стягнення неустойки (пені) в розмірі 46685,30 грн визнав частково. В частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості в розмірі 2268,05 по рахунку № 15419 від 30.09.2018 житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Бриз» заперечив в повному обсязі.

Так, відповідач зазначає, що за результатами роботи житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Бриз» за 2018 рік підприємство має дебіторську заборгованість в розмірі 10303000,00 грн. Станом на 31.12.2018 заборгованість держави перед підприємством складала 641484,88 грн. Існування зазначених вище чинників спричинило негативні наслідки для відповідача в частині своєчасного розрахунку з контрагентами за виставленими рахунками, в тому числі і з комунальним підприємством «Миколаївкомунтранс».

За твердженням відповідача, позивач не поніс збитків та не зазнав негативні наслідки, через несвоєчасність сплати грошових коштів по виставленим рахункам.

Враховуючи неумисні дії зі сторони відповідача, щодо несвоєчасної сплати по виставленим позивачем рахункам, враховуючи майновий стан житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Бриз», внаслідок якого сплата штрафних санкцій в розмірі заявленому позивачем в позовній заяві, призведе ще до більш негативних фінансових наслідків, відповідач просить суд, враховуючи існування вищевказаних чинників та положень нормативно-правових актів, розглянути питання, щодо зменшення розміру стягнення штрафних санкцій, а саме неустойки (пені).

На підставі викладеного відповідач, враховуючи вже нарахований розмір 3% річних та інфляційних втрат, житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Бриз» вважає за можливе зменшити нарахований розмір неустойки (пені) за несвоєчасне здійснення розрахунків з комунальним підприємством «Миколаївкомунтранс» до 5000,00 грн.

Крім того, відповідач не визнає частину нарахованої суми заборгованості за вересень 2018 року по рахунку № 15419 від 30.09.2018 в розмірі 2268,05 грн (32,03 куб.м. невивезених ТПВ * 70,81 грн тариф за вивезення 1 куб.м. ТПВ = 2268,05 грн).

07.06.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив № 321 від 07.06.2019, за текстом якої заявником викладено аргументи в заперечення наведеного у відзиві. Так, позивач заперечує проти зменшення розміру неустойки (пені). Крім того, позивач зазначає, що вважає обґрунтованим та правомірним стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 2268,05 грн, яка виникла за надані у вересні 2018 року послуги.

Ухвалою від 11.06.2019 суд закрив підготовче провадження у справі № 915/949/19 з призначенням її до судового розгляду по суті на 04 липня 2019 року об 11:00.

03.07.2019 до суду від відповідача надійшла заява № 607 від 03.07.2019 про відкладення розгляду справи, за текстом якої заявник просить суд відкласти розгляд справи № 915/949/19, призначений на 04.07.2019 об 11:00 на іншу дату, оскільки в штаті ЖКП ММР «Бриз» немає юриста, що має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, для належного захисту законних прав та інтересів ЖКП ММР «Бриз», для можливості укладання договору про надання правової допомоги з належним представником (адвокатом).

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи інших заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

04.07.2019 в судове засідання з`явився лише представник позивача, якого суд заслухав. Відповідач свого повноважного представника в судове засідання 04.07.2019 не направив, хоча про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про отримання відповідачем 19.06.2019 ухвали Господарського суду Миколаївської області від 11.06.2019 у справі № 915/949/19 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 744.

Судом розглянуто заяву відповідача № 607 від 03.07.2019 про відкладення розгляду справи та зауважено на такому.

По-перше, позивач в судовому засіданні усно виклав заперечення проти задоволення вищевказаної заяви та відкладення розгляду справи на іншу дату.

По-друге, відповідно до приписів абз. 1 пп. 11 п. 161 Перехідних положень Конституції України представництво відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 та ст. 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01.01.2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01.01.2018; у судах першої інстанції - з 01.01.2019 (крім представництва органів державної влади та органів місцевого самоврядування). Відповідно до ч. 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ГПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідач був обізнаний про розгляд справи у суді, ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.04.2019 про відкриття провадження у справі отримав 24.04.2019, що підтверджується відповідною відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 532.

На переконання суду, відповідач, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, не був позбавлений права брати участь у справі через свого керівника, або ж своєчасно скористатися правом на укладання договору про надання правової допомоги з адвокатом.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті 04.07.2019 за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив актуальність правової позиції позивача, викладеної в письмових заявах по суті справи, просив позов задовольнити в повному обсязі.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності відповідача суд оголосив стислий зміст відзиву.

Дану справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження.

04.07.2019 за результатами розгляду справи на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши у судовому засіданні представника позивача, суд

В С Т А Н О В И В:

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13.06.2016 № 539 «Про визначення виконавців послуг з вивезення твердих побутових відходів на території м. Миколаєва» комунальне підприємство «Миколаївкомунтранс» визначено виконавцем послуг із вивезення твердих побутових відходів на п`ять років на території Інгульського та Заводського районів м. Миколаєва.

На підставі п. 2 вищевказаного рішення та вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2011 № 1173 «Питання надання послуг з вивезення побутових відходів», 21 червня 2016 року між адміністрацією Заводського району Миколаївської міської ради і комунальним підприємством «Миколаївкомунтранс» був укладений договір на надання послуг з вивезення побутових відходів на території Заводського району м. Миколаєва, відповідно до предмету якого позивач, як виконавець, зобов`язався згідно з графіком надавати послуги з вивезення побутових відходів на території Заводського району м. Миколаєва, а адміністрація Заводського району Миколаївської міської ради, як замовник, зобов`язалася виконувати обов`язки, передбачені цим договором. Крім того, відповідно до п. 2.4.1 вказаного Договору, виконавець зобов`язався укласти договори на надання послуг з вивезення побутових відходів із споживачами на території, визначеній цим договором, відповідно до Типового договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, наведеного у додатку 1 до Правил надання послуг з вивезення побутових відходів.

Відповідно до Додатку 1 до Договору договір на надання послуг з вивезення побутових відходів на території Заводського району м. Миколаєва від 21.06.2016, житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Бриз» віднесено до об`єктів утворення твердих побутових відходів по Заводському санітарному району.

З урахуванням наведеного, 01 липня 2016 року між комунальним підприємством «Миколаївкомунтранс» та житлово-комунальним підприємство Миколаївської міської ради «Бриз» був укладений договір № 6/2016/3 «про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів» (далі Договір). Вказаний договір укладений з урахуванням протоколу розбіжностей, який є Додатком № 1 до Договору, та, у відповідності до положень ст. 181 Господарського кодексу України, є його невід`ємною частиною.

Відповідно до предмету Договору позивач, як Виконавець, зобов`язався з графіком надавати послуги з вивезення твердих побутових відходів, а відповідач, як Балансоутримувач, зобов`язався своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором (далі - послуги) на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13.06.2016 р. № 539. Місцезнаходження (дислокація), кількість, належність та місткість (об`єм) контейнерів та місцезнаходження контейнерних майданчиків визначається у Додатку № 1 до цього Договору, який формується Балансоутримувачем. Періодичність вивезення твердих побутових відходів встановлюється не рідше одного разу на добу відповідно до норм надання послуг з вивезення побутових відходів у м. Миколаєві, затверджених рішенням виконавчого комітету Миколаївською міської ради від 13.11.2015 № 1012 розроблених з урахуванням вимог Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 30.01.2010 № 259. Склад твердих побутових відходів повинен відповідати вимогам діючого законодавства України.

За умовами наведеного Договору:

- Виконавець надає Балансоутримувачу послуги з вивезення твердих побутових відходів (п. 2.1 Договору);

- розрахунок обсягу і вартості послуг здійснюється згідно з додатком 3 до Правил надання послуг з вивезення побутових відходів та наданих графіків вивезення ТПВ. Вартість наданих послуг не може перевищувати вартості вивезення ТПВ в діючих тарифах, затверджених рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради, прийнятих в межах ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», № 1875-ІV від 24.06.04 зі змінами та доповненнями (п. 3.2 Договору);

- вартість надання послуг з вивезення одного метра кубічного ТПВ становить 70,81 грн/м куб., з урахуванням вартості захоронення на міському полігоні (п. 4.1 Договору, в редакції п. 2 Додаткової угоди № 1 До Договору від 01.07.2018);

- розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 4.4 Договору);

- застосовується 100% щомісячна система оплати послуг до 20 числа періоду, що настає за розрахунковим (п. 4.5 Договору);

- рахунок на оплату та Акт наданих послуг має бути наданий Балансоутримувачу до 15 числа періоду, що настає за розрахунковим (п. 4.8 Договору);

- розрахунок за фактично надані послуги, відповідно до графіку наданого Балансоутримувачем, здійснюється по Акту наданих послуг, в межах діючого тарифу затвердженого рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради, підписаному уповноваженими особами обох сторін не пізніше 3-х /трьох,/ робочих днів з моменту їх пред`явлення для підписання. Якщо Балансоутримувач не повернув Акт приймання - передачі наданих послуг у зазначений строк, Акт приймання-передачі надання послуг вважається підписаним та погодженим Сторонами (п. 4.9 Договору);

- жодна із Сторін не вправі відмовитися від підписання Актів приймання - передачі наданих послуг. У разі наявності розбіжностей, підтверджених письмово, Сторони підписують Акт про фактичні розбіжності, який підтверджуються виключно Актами про неналежне надання або не надання послуг Виконавцем за Договором, підписаними уповноваженими представниками Сторін (п. 4.10 Договору);

- Балансоутримувач зобов`язується оплачувати в установлений договором строк надані йому послуги з вивезення відходів (п. 5.2.1 Договору);

- Виконавець зобов`язується надавати послуги відповідно до вимог законодавства про відходи, санітарних норм і правил, Правил надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджених Кабінетом Міністрів України, та цього договору (п. 6.2.1 Договору);

- Балансоутримувач несе відповідальність згідно із законом і цим Договором за: несвоєчасне внесення плати за послуги - у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення; невиконання зобов`язань, визначених цим Договором і законом (п. 7.1 Договору);

- у разі ненадання або надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості Балансоутримувач викликає представника Виконавця для складання акта-претензії, в якому зазначаються строки, види порушення кількісних і якісних показників тощо. Представник Виконавця зобов`язаний прибути протягом 3-х робочих днів (п. 8.2 Договору);

- цей Договір набирає чинності з « 01» липня 2016 року і діє протягом 1 року з « 01» липня 2016 р. по « 30» червня 2017 (п. 10.1 Договору);

- Договір вважається таким, що продовжений, якщо за місяць до закінчення строку його дії одна із сторін письмово не заявила про відмову від Договору або про його перегляд (п. 11.2 Договору).

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Судом встановлено, що станом на час розгляду справи в суді, укладений між сторонами договір № 6/2016/3 «про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів» від 01.07.2016 є діючим.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як виконавця, про стягнення з відповідача, як балансоутримувача, заборгованості за договором про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями чинного законодавства про надання послуг.

Так, згідно з приписами статей 901, 902 та 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного Договору позивачем надавалися відповідачу відповідні послуги з вивезення твердих побутових відходів, зокрема:

1. У вересні 2018 року позивачем були надані відповідачу послуги з вивезення твердих побутових відходів загальним обсягом 4878,2 куб.м на загальну суму 345425,34 грн.

У відповідності до п. 4.8 Договору, позивачем було сформовано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 14674 від 30.09.2018 на суму 345425,34 грн та рахунок на оплату № 15419 від 30.09.2018 на суму 345425,34 грн. Вказані акт та рахунок були надані відповідачу з супровідним листом № 384 від 03.10.2018, який отримано житлово-комунальним підприємство Миколаївської міської ради «Бриз» 03.10.2018, що підтверджується відбитком реєстраційного штампу цієї установи на супровідному листі.

Відповідач здійснив часткову оплату наданих послуг за рахунком № 15419 від 30.09.2018, що підтверджується платіжним дорученням № 4775 від 19.12.2018 на суму 343157,29 грн (призначення платежу: «За вивіз ТБО по рах. от 30.09.2018р. Процед. госзакупок не предусмотрена.»).

Таким чином, за даними позивача, несплаченою відповідачем залишилася частина вартості наданих позивачем у вересні 2018 року послуг з вивезення ТПВ в сумі 2268,05 грн.

Заперечення відповідача щодо завищення позивачем фактично вивезеного обсягу ТПВ, та, відповідно, невизнання у зв`язку з наведеним частини нарахованої суми заборгованості за вересень 2018 року в розмірі 2268,05 грн відхиляються судом, у зв`язку з таким.

За умовами п. 4.9 Договору, розрахунок за фактично надані послуги, відповідно до графіку наданого Балансоутримувачем, здійснюється по Акту наданих послуг, в межах діючого тарифу затвердженого рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради, підписаному уповноваженими особами обох сторін не пізніше 3-х /трьох/ робочих днів з моменту їх пред`явлення для підписання. Якщо Балансоутримувач не повернув Акт приймання - передачі наданих послуг у зазначений строк, Акт приймання-передачі надання послуг вважається підписаним та погодженим Сторонами.

Як було наведено вище, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 14674 від 30.09.2018 житлово-комунальним підприємство Миколаївської міської ради «Бриз» отримало 03.10.2018. Таким чином, строк на підписання вказаного акту для відповідача тривав до 08.10.2018 включно.

Пункт 4.10 Договору передбачає, що жодна із Сторін не вправі відмовитися від підписання Актів приймання - передачі наданих послуг. У разі наявності розбіжностей, підтверджених письмово, Сторони підписують Акт про фактичні розбіжності, який підтверджуються виключно Актами про неналежне надання або не надання послуг Виконавцем за Договором, підписаними уповноваженими представниками Сторін .

З урахуванням наведеного, та оскільки відповідач не здійснив підписання акту наданих послуг за вересень 2018 року у строк до 08.10.2018, а також не виступив у зазначений строк із пропозицією оформити та підписати Акт про фактичні розбіжності, вищевказаний акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 14674 від 30.09.2018 на суму 345425,34 грн вважається підписаним та погодженим сторонами.

Таким чином, у зв`язку з погодженням сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 14674 від 30.09.2018 на суму 345425,34 грн та здійсненням відповідачем часткової оплати на надані послуги на суму 343157,29 грн (платіжне доручення № 4775 від 19.12.2018) залишок заборгованості відповідача за послуги з вивезення твердих побутових відходів за вересень 2018 року дійсно складає 2268,05 грн.

2. У грудні 2018 року позивачем були надані відповідачу послуги з вивезення твердих побутових відходів загальним обсягом 4929,24 куб.м на загальну суму 349039,48 грн.

У відповідності до п. 4.8 Договору, позивачем було сформовано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 19555 від 31.12.2018 на суму 349039,48 грн та рахунок на оплату № 20559 від 31.12.2018 на суму 349039,48 грн. Вказані акт та рахунок були надані відповідачу з супровідним листом № 7 від 09.01.2019, який отримано житлово-комунальним підприємство Миколаївської міської ради «Бриз» 09.01.2019, що підтверджується відбитком реєстраційного штампу цієї установи на супровідному листі.

Вищевказаний акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 19555 від 31.12.2018 на суму 349039,48 грн підписаний відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень, а, отже погоджений сторонами.

Житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Бриз» здійснило часткову оплату наданих послуг за рахунком № 20559 від 31.12.2018, що підтверджується платіжним дорученням № 5076 від 28.02.2019 на суму 48961,58 грн (призначення платежу: «За вывоз ТБО по сч.20559 от 31.12.2018г. Процед. госзакупок не предусмотрена. У сумі 40801,32 грн., ПДВ - 20 % 8160,26 грн.»).

Таким чином, несплаченою відповідачем залишилася частина вартості наданих позивачем у грудні 2018 року послуг з вивезення ТПВ в сумі 302345,95 грн.

Відповідач у відзиві фактично визнав заявлену до стягнення суму боргу в цій частині.

Отже, за даними позивача, станом на 11.04.2019 у відповідача сформувалась прострочена заборгованість за надані позивачем у вересні та грудні 2018 року послуги з вивезення твердих побутових відходів згідно Договору на загальну суму 302345,95 грн.

Наведені факти та обставини відповідачем не спростовані.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідно до наданих суду позивачем доказів та вищезазначених обставин, що не спростовані відповідачем, останній свого обов`язку по оплаті наданих послуг в сумі 302345,95 грн не виконав, що і спонукало позивача звернутися до господарського суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати за надані послуги закон покладає на замовника.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги з вивезення твердих побутових відходів за вересень та грудень 2018 року за Договором про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів № 6/2016/3 від 01.07.2016 не представив, доводи позивача не спростував.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не спростував вимоги позивача, не надав суду належні докази, які свідчать про відсутність заборгованості перед кредитором за договірними зобов`язаннями.

Отже, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині повноти та своєчасності оплати за надані послуги за про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів № 6/2016/3 від 01.07.2016, в зв`язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що позивачем суму заборгованості в розмірі 302345,95 грн зазначено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

Стосовно заявленої позивачем до стягнення суми пені в розмірі 46685,30 грн, суд зазначає таке.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7.1 Договору, Балансоутримувач несе відповідальність згідно із законом і цим Договором за несвоєчасне внесення плати за послуги - у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Таким чином, на підставі статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України та відповідних положень Договору, позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Водночас, перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що останнім при нарахуванні пені були допущені помилки при визначенні періоду нарахування.

По-перше, позивачем зазначено, що нарахування пені на залишок заборгованості за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 14674 від 30.11.2018 в розмірі 2268,05 грн здійснювалось з 21.10.2018. Поряд із цим, нарахування пені на всю суму простроченого платежу за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 14674 від 30.11.2018 в розмірі 345425,34 позивачем здійснювалось за період з 21.10.2018 (перший день прострочення платежу за відповідним актом) по 19.12.2018 (дата часткового погашення відповідачем заборгованості). Отже, з урахуванням наведеного позивачем розрахунку мало місце подвійне нарахування пені на залишок простроченої заборгованості у період з 21.10.2018 по 19.12.2018. Таким чином, розрахунок пені на залишок простроченого платежу в розмірі 2268,05 грн правомірно здійснювати з 19.12.2018.

Судом здійснено перерахунок розміру пені за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою нарахування пені за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 14674 від 30.11.2018 за сукупний період з 21.10.2018 по 11.04.2019 є 20694,39 грн.

По-друге, судом встановлено, що при нарахуванні пені за прострочення відповідного платежу за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 19555 від 31.12.2018, позивачем не були враховані вимоги ч. 5 ст. 254 ЦК України, відповідно до яких, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Так, позивачем розрахунок пені за вказаним актом здійснено за сукупний період з 21.01.2018 по 11.04.2019.

Разом з тим, з огляду на приписи ч.5 ст.254 ЦК України та п. 4.5 Договору, днем прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за надані послуги слід вважати 22.01.2019, оскільки 20.01.2019 припадає на неділю, а перший за ним робочий день це 21.01.2019.

Судом здійснено перерахунок розміру пені за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою нарахування пені за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 19555 від 31.12.2018 за сукупний період з 21.01.2019 по 11.04.2019 є 25512,43 грн.

З урахуванням наведеного до стягнення з відповідача підлягає сума пені в розмірі 46206,82 грн.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлялося клопотання про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій до 5000,00 грн.

Позивач проти вказаного клопотання заперечував, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Розглянувши відповідне клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд вважає за необхідне зазначити таке:

Положеннями ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності суд, з урахуванням усіх конкретних обставин справи, має право при винесенні рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної ним у постанові від 08.05.2018 у справі № 924/709/17, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зважаючи на обставини справи, суд не вбачає їх винятковими, крім того, розмір пені за порушення договірних зобов`язань не є надмірно великим.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені, передбаченого позовними вимогами; разом із тим, з урахуванням наведених вище помилок в розрахунках, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача пені в сумі 478,48 грн.

Щодо заявлених до стягнення сум інфляційних втрат в розмірі 10968,68 грн та 3% річних у розмірі 3890,45 грн суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

Водночас, перевіривши розрахунки позивача в частині нарахування інфляційних втрат в розмірі 10968,68 грн, який заявляє позивач, суд встановив, що нарахування позивача здійснені з допущенням помилок.

По-перше, позивачем зазначено, що нарахування інфляційних втрат на залишок заборгованості за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 14674 від 30.11.2018 в розмірі 2268,05 грн здійснювалось з листопада 2018 року по лютий 2019 року. Поряд із цим, нарахування інфляційних втрат на всю суму простроченого платежу за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 14674 від 30.11.2018 в розмірі 345425,34 позивачем здійснювалось за період з листопада по грудень 2018 року (фактично по дату часткового погашення відповідачем заборгованості). Отже, з урахуванням наведеного позивачем розрахунку мало місце подвійне нарахування інфляційних втрат на залишок простроченої заборгованості за період листопада 2018 року. Таким чином, розрахунок інфляційних втрат на залишок простроченого платежу в розмірі 2268,05 грн правомірно здійснювати за період з грудня 2018 року по лютий 2019 року.

Судом здійснено перерахунок розміру інфляційних втрат за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою нарахування інфляційних втрат за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 14674 від 30.11.2018 за сукупний період з листопада 2018 року по лютий 2019 року є 7690,60 грн.

По-друге, судом встановлено, що при нарахуванні інфляційних втрат на залишок заборгованості за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 19555 від 31.12.2018 в розмірі 300077,90 грн позивачем здійснено за період березня 2019 року з урахуванням індексу інфляції 100,5. Однак відповідний індекс інфляції за березень 2019 року становить 100,9.

Судом здійснено перерахунок розміру інфляційних втрат за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою нарахування інфляційних втрат на залишок заборгованості за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 19555 від 31.12.2018 за період березня 2019 року є 2700,70 грн.

Водночас, беручи до уваги те, що суд не може вийти за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 ГПК України), з відповідача належить стягнути суму інфляційних втрат на залишок заборгованості за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 19555 від 31.12.2018 за період березня 2019 року, в розмірі, який був заявлений позивачем, 1500,39 грн.

Таким чином до стягнення з відповідача підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 10936,19 грн. З огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача інфляційних втрат в сумі 32,49 грн.

Позивачем, також, нараховано відповідачу 3% річних в сумі 3890,45 грн.

Суд, перевірив розрахунок 3% річних, наданий позивачем та дійшов таких висновків.

При нарахуванні 3% річних позивачем були допущені помилки при визначенні періоду нарахування.

По-перше, позивачем зазначено, що нарахування 3% річних на залишок заборгованості за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 14674 від 30.11.2018 в розмірі 2268,05 грн здійснювалось з 21.10.2018. Поряд із цим, нарахування 3% річних на всю суму простроченого платежу за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 14674 від 30.11.2018 в розмірі 345425,34 грн позивачем здійснювалось за період з 21.10.2018 (перший день прострочення платежу за відповідним актом) по 19.12.2018 (дата часткового погашення відповідачем заборгованості). Отже, з урахуванням наведеного позивачем розрахунку мало місце подвійне нарахування 3% річних на залишок простроченої заборгованості у період з 21.10.2018 по 19.12.2018. Таким чином, розрахунок 3% річних на залишок простроченого платежу в розмірі 2268,05 грн правомірно здійснювати з 19.12.2018.

Судом здійснено перерахунок розміру 3% річних за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою нарахування 3% річних за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 14674 від 30.11.2018 за сукупний період з 21.10.2018 по 11.04.2019 є 1724,53 грн.

По-друге, судом встановлено, що при нарахуванні 3% річних за прострочення відповідного платежу за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 19555 від 31.12.2018, позивачем не були враховані вимоги ч. 5 ст. 254 ЦК України, відповідно до яких, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Так, позивачем розрахунок 3% річних за вказаним актом здійснено за сукупний період з 21.01.2018 по 11.04.2019.

Разом з тим, з огляду на приписи ч.5 ст.254 ЦК України та п. 4.5 Договору, днем прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за надані послуги слід вважати 22.01.2019, оскільки 20.01.2019 припадає на неділю, а перший за ним робочий день це 21.01.2019.

Судом здійснено перерахунок розміру 3% річних за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою нарахування 3% річних за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 19555 від 31.12.2018 за сукупний період з 21.01.2019 по 11.04.2019 є 2126,04 грн.

Таким чином до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 3850,57 грн. З урахуванням наведеного, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача 3% річних в сумі 39,88 грн.

Отже, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 5450,17 грн ((363339,53 / 363890,38) * 100 %= 99,85 %; 99,85 % * 5458,36 = 5450,17) судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-78, 86, 126, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Бриз» (54029, м. Миколаїв, вул. Правди, 6А, ідентифікаційний код 33250539) на користь Комунального підприємства «Миколаївкомунтранс» (54034, м. Миколаїв, вул. Кузнецька, 199, ідентифікаційний код 32459822) заборгованість у розмірі 363339,53 грн, у тому числі: 302345,95 грн основний борг за договором; 46206,82 грн пеня за договором; 3850,57 грн 3% річних; 10936,19 грн інфляційні втрати, а також 5450,17 грн судового збору.

В решті позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 478,48 грн, 3% річних у сумі 39,88 грн та інфляційних втрат у розмірі 32,49 грн відмовити позивачу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Комунальне підприємство «Миколаївкомунтранс» (54034, м. Миколаїв, вул. Кузнецька, 199, ідентифікаційний код 32459822);

Відповідач: Житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Бриз» (54029, м. Миколаїв, вул. Правди, 6А, ідентифікаційний код 33250539).

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді у період з 08.07.2019 по 15.07.2019, повний текст рішення складено та підписано судом 16.07.2019.

Суддя О.Г. Смородінова