ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2019 р. Справа № 911/984/19

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Лилака Т.Д. за участю секретаря судового засідання Майбороди В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону (09117, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Шолом-Алейхема, 21-А) в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах:

1) Міністерство оборони України (03068, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, код 00034022);

2) Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква (09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярмаркова,1 код 08167863)

до Державного підприємства Білоцерківське лісове господарство (09113, Київська область, м. Біла Церква, вул. Січневого Прориву, 63, код 00992119)

за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Військову частину НОМЕР_1

про заборону ведення лісового господарства, використання лісового фонду на землях Міністерства оборони України

за участю представників:
прокурор не з`явились;

позивача 1, 2 Свириденко В.М.;

відповідача Кудлацька Т.В.;

третьої особи не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник військового прокурора Білоцерківського гарнізону в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква звернувся до суду з вимогою заборонити Держаному підприємству «Білоцерківське лісове господарство» ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельній ділянці Міністерства оборони України загальною площею 3557,6426 га, з кадастровим номером :03:001:0015, що належить на праві постійного користування квартирно-експлуатаційному відділу м. Біла Церква.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 16.05.2019.

08.05.2019 через канцелярію суду Київської області представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував повністю, та просив суд відмовити в задоволенні позову.

16.05.2019 через канцелярію суду Київської області представники Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква подали відповідь на відзив, в якому заперечували проти доводів відповідача.

16.05.2019 через канцелярію суду Київської області заступник військового прокурора Білоцерківського гарнізону капітан юстиції подав відповідь на відзив, в якому заперечували проти доводів відповідача.

16.05.2019 через канцелярію суду Київської області представник відповідача подав клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.06.2019 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті на 11.07.2019.

У судовому засіданні представник позивача 1, 2 надав усні пояснення, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Прокурор, представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що нез`явлення прокурора та третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності прокурора та третьої особи, за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивачів та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено прокурором у позовній заяві, відповідно до державного акту від 06.12.1978 серія Б №027573, виданого виконавчим комітетом Білоцерківської районної ради депутатів трудящих, земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0015 площею 3557,6426 га, розташована на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області, на праві постійного користування належить квартирно-експлуатаційному відділу м. Біла Церква (далі КЕВ м. Біла Церква).

Прокурор вказує, що вищевказана спірна земельна ділянка загальною площею 3557,6426 га належить до земель Міністерства оборони України та відповідно до наказу начальника Білоцерківського гарнізону від 18.12.2018 №16 використовується військовою частиною НОМЕР_1 та КЕВ м. Біла Церква за призначенням та відповідно до п. 5.13 Положення про організацію квартирно-екплуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03.07.2013 №448 та Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаціної служби Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.12.2011 №795, перебуває на обліку в КЕВ м. Біла Церква.

Прокурор стверджує, що на вказаній земельній ділянці зростає ліс та державне підприємство «Білоцерківське лісове господарство» (далі - ДП «Білоцеркцівський лісгосп») здійснює ведення лісового господарства та використання лісового фонду на вказаній земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0015 площею 3557,6426 га, на якій знаходиться лісові квартали №№24-29, що закріплені за структурним підрозділом відповідача Білоцерківським лісництвом.

Прокурор вважає діяльність ДП «Білоцеркцівський лісгосп» такою, що підлягає забороні.

Враховуючи зазначене, прокурор звернувся з даним позовом до суду.

Обґрунтовуючи звернення органом прокуратури з даним позовом в інтересах держави в особі позивача, прокурор вказує наступне.

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» установлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Перший випадок представництва інтересів держави прокурором, передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Згідно ст. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 4 Положення, на Міністерство оборони України, зокрема, покладено функції з управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Міноборони.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» КЕВ м. Біла Церква являється органом влади на місцях в системі Збройних Сил України, на який покладено відомчий контроль щодо використання за цільовим призначенням земель, наданих в користування Збройних Сил України, а також їх облік.

Командир військової частини НОМЕР_1 відповідає за діяльність підпорядкованої частини, за стан і ефективне використання закріпленого за нею державного майна.

Прокурор вказує, що навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування, через вирубку лісів ДП «Білоцерківський лісгосп» на земельній ділянці, які належать до земель оборони та безпосередньо використовуються для розміщення та діяльності військової частини НОМЕР_1 , яка є землекористувачем, заподіюється шкода у вигляді позбавлення можливості виконувати свої завдання за призначенням, у зв`язку з чим порушуються оборонні інтереси держави.

Зазначив, що уповноважені органи будучи обізнані про порушення інтересів держави (понад рік) шляхом використання лісового фонду на землях оборони та використання земель не за цільовим призначенням, до суду з вимого заборонити ведення лісового господарства не звертаються.

У зв`язку з чим, військовою прокуратурою Білоцерківського гарнізону на адресу Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління направлено лист, за результатами розгляду якого винних у допущенні вказаних порушень осіб притягнуто до відповідальності.

Зважаючи на те, що уповноважені органи Міністерство оборони України, КЕВ м. Біла Церква неналежно здійснюють свої функції щодо захисту інтересів держави, до суду з позовом про заборону ведення лісового господарства та використання лісового фонду на землях оборони не звертаються, заступник військового прокурора Білоцерківського гарнізону самостійно звертається до суду за захистом інтересів держави, оскільки захист потребують реальні державні інтереси та майно держави.

Листами від 26.03.2019 за №№2-1458 вих. 19 та 2-1459 вих. 19 військовою прокуратурою Білоцерківського гарнізону на виконання ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» направлено повідомлення на адресу Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква щодо звернення із позовною заявою до суду для захисту в їх особі інтересів держави.

Суд вважає, що підстави для процесуального представництва прокуратури є підтвердженими. Військовою прокуратурою Білоцерківського гарнізону на виконання ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» попередньо, до подачі позову до суду, направлено повідомлення на адресу Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква щодо звернення із позовною заявою до суду для захисту в їх особі інтересів держави.

Прокурор у позовній заяві зазначив, що відповідно до Земельного кодексу України, Закону України «Про використання земель оборони», Закону України «Про оборону України», Закону України «Про збройні Сили України», земельна ділянка :03:001:0015 площею 3557,6426 га належить до земель оборони, постійного користування якої є КЕВ м. Біла Церква.

Також прокурор зазначив, що право ведення лісового господарства у лісах на землях оборони та використання лісових ресурсів, мають постійні лісокористувачі Міністерства оборони України.

Статтею 101 Лісового кодексу України передбачено, що ліси, розташовані на землях оборони, призначені для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до закону.

Охорона, захист, використання та відтворення лісів на землях оборони проводяться спеціалізованими лісогосподарськими підрозділами з урахуванням режиму цих територій в порядку, встановленому Законом України «Про використання земель оборони».

Відповідно до Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, під військовими частинами слід розуміти - частини, які входять до складу з`єднань, окремі частини, кораблі, установи, військово-навчальні заклади, об`єкти та організації Збройних Сил України, які ведуть своє господарство, а також адміністративно-господарські частини, відділення, відділи, управління та інші господарські підрозділи, органи військового управління відповідних рівнів, на які покладено завдання щодо матеріального та технічного забезпечення діяльності цих органів та їх особовому складу.

Отже, КЕВ м. Біла Церква та військова частина НОМЕР_1 входять до сфери управління Міністерства оборони України та є органами управління закріпленого за ними майном.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про використання земель оборони», військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування.

Таким чином, Законом України «Про використання земель оборони», не передбачено можливість набуття юридичними особами, які не є військовими частинами в розумінні статті 1 цього Закону, права вести лісове господарство на землях оборони.

В свою чергу, Законом України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України», дозволяється господарська діяльність військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України, пов`язана із забезпеченням їх повсякденної життєдіяльності і яка передбачає ведення підсобного господарства, виробництво продукції, виконання робіт і надання послуг, передачу в оренду рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки) в межах і порядку, визначених цим Законом.

Відповідно до п.п. 1.1. Положення про порядок ведення лісового господарства у лісах, що знаходяться на землях, наданих для потреб оборони, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.01.1997 № 22, ліси на землях, наданих для потреб оборони є частиною лісового фонду України.

Згідно цього Положення право вести лісове господарство у лісах на землях оборони, та використовувати лісові ресурси, мають постійні лісокористувачі Міністерства оборони України, до яких Відповідач не належить.

Нормами статті 10 Закону України «Про оборону України» передбачено, що Міністерство оборони України як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань. Міністерство оборони України здійснює, зокрема, управління переданим Міністерством оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Таким чином, ДП «Білоцерківське лісове господарство» не входить до сфери відання Міністерства оборони України, а тому не має права здійснювати ведення лісового господарства та використання лісового фонду на землях оборони.

Враховуючи вищевикладене, заступник військового прокурора Білоцерківського гарнізону звертається до суду з вимогою заборони ведення лісового господарства та використання лісового фонду, у зв`язку з тим, що дії Відповідача порушують права постійного землекористувача - КЕВ м. Біла Церква та створюють перешкоди у використанні земель оборони за цільовим призначенням.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на ст. 19, 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ст. ст. 1-3, 19-21, 77, 141, 142, 143, 149, 15 Земельного кодексу України, 4, 10, 16, 21, 203, 215, 257, 261 Цивільного кодексу України, ст. 2, 4, 29, 54, 56, 57, 75 ГПК України.

Державне підприємство «Білоцерківське лісове господарство» заперечує проти позову у повному обсязі, вважає вимоги позивача незаконними, необґрунтованими та недоведеними з наступних підстав.

Згідно Статуту державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство», затвердженого Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 25.11.2016 № 415, підприємство створене з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів. Згідно статі 17 Лісового кодексу України підприємство є постійним користувачем лісових ресурсів, що знаходяться на землях державної власності.

Відповідач зазначає, що право постійного користування Відповідача земельними лісовими ділянками, зокрема спірною земельною ділянкою, підтверджується:

- копією проекту організації та розвитку лісового господарства Білоцерківського лісгоспзагу Київського обласного управління лісового господарства і лісозаготовок (1963-1964 р.р.) інв. № 54, з якого вбачається, що за Білоцерківським лісництвом закріплено урочище «Вороничі» площею 438 га;

- копією проекту організації і розвитку лісового господарства Білоцерківського лісгоспзагу Київського обласного управління лісового господарства і лісозаготовок Мінлісгоспу УРСР. 1974 рік, том І, інв. 168 та актом від 04 липня 1973 року, який міститься у складі документації, за підписом заступника інженера-землевпорядника Фастівського району В.Скорина, старшого інженера лісового господарства Білоцерківського лісгоспзагу П.Мартиненка. начальника лісовпорядкувальної партії Української експедиції І.Реви. В акті від 04 липня 1973 року зазначено, що за станом на дату його складання по земельному балансу Фастівського району Київської області площа Держлісфопду Білоцерківського лісгоспзагу на території району складає 437 (чотириста тридцять сім) га, в тому числі по Білоцерківському лісництву (ур. Вороничі) - 437 га.

За даними лісовпорядкування 1963 року площа Держлісфонду Білоцерківського лісгоспзагу в межах району складала 438 га. Площа зменшилася на 1 га за рахунок уточнення і ув`язки площ із земельним балансом району. Межі Держлісфонду Білоцерківського лісгоспзагу з іншими суміжними землекористувачами району погоджені.

- копією проекту організації і розвитку лісового господарства Білоцерківського лісгоспзагу Київської області Міністерства лісового господарства Української РСР. 1983 рік. том 1. книга 1. інв. № 167 та актом від 28 лютого 1983 року, який міститься у складі документації, за підписом головного інженера-землевпорядника Міндель 11.1.. представника лісовпорядкування Бублік В.І., головного лісничого лісгоспзагу Кучерявого А.Є. В акті від 28 лютого 1983 року зазначено, що на дату його складання по земельному балансу Фастівського району Київської області площа Білоцерківського лісгоспзагу в межах району складає 437 га. По даним лісовпорядкування 1973 року площа лісгоспзагу в межах району також була рівною 437 га. Таким чином, погоджена й прийнята площа Білоцерківського лісгоспзагу на території Фастівського району складає 437 га;

- копією проекту організації і розвитку лісового господарства Білоцерківського держлісгоспу Київського державного лісогосподарського об`єднання «Київліс», 1994 рік, том І, книга 1, інв. № 50;

- копією проекту організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, 2015 рік, (інв. № 144);

-копією планшету № II, лісовлаштування 1950-51 р.р.;

-копією планшету № 2, 1960 рік;

-копією планшету № 2, лісовпорядкування 1993 р.;

-копією планшету № 2 лісовпорядкування 2003 р.

Вказує, що за даними лісовпорядкування площа земель лісового фонду ДП «Білоцерківський лісгосп» на території Малополовецької сільської ради Фастівського району становить 437 га, що відповідає даним управління Держземагенства у Фастівському районі, що підтверджується копією листа ВО «Укрдержліспроект» від 26.04.2019 року № 220.

Згідно державної статистичної звітності з кількісного обліку земель Фастівського району (форми №№ 6-зем, 2-зем) станом на 01.07.2014 року за ДП «Білоцерківське лісове господарство» обліковуються земельні ділянки: 437,0000 га (432,0000 га - ліси та інші лісовкриті площі; 1,0000 га - забудовані землі; га - відкриті землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом; га - води) на території Малополовецької сільської ради (за межами населеного пункту), що підтверджується копією довідки про кількісні характеристики земельної ділянки, розподілення земель між власниками і користувачами від 15.10.2014 року № 3146.

Відповідач вважає, що на підставі вищезазначених документів у нього виникло право на користування лісовими угіддями на спірній земельній ділянці.

Зауважив, що маючи належним чином закріплене (оформлене) право постійного користування вказаною земельною ділянкою площею 437,0000 га, ДП «Білоцерківський лісгосп» використовує її за цільовим призначенням - веденням лісового господарства, що підтверджується копією листа підприємства від 26.03.2019 року № 184, який додав позивач до позовної заяви. До листа додавалися: таксаційний опис земельних ділянок лісового фонду Білоцерківського лісництва за станом на 01.01.2015 року (квартали 24-29) на 27 аркушах; викопіювання з плану лісових насаджень Білоцерківського лісництва (квартали 24-29) на 1 аркуші: лісорубні квитки за 2017-2019 роки на 13 аркушах; матеріали відводів за 2017-2019 роки на 79 аркушах, що підтверджує використання території лісового урочища «Вороничі» Білоцерківського лісництва (квартали 24-29) в 2017-1019 роках саме ДП «Білоцерківський лісгосп».

Як вбачається з наказу начальника Білоцерківського гарнізону від 18.12.2018 року № 16 земельна ділянка площею 3557,6426 га, адреса розташування: Фастівський район, Великополовецьке, закріплена наступним чином: 1689,6426 га - А 2167, 1868 га - КЕВ. В обґрунтування позовних вимог Позивачем не надано документацію із землеустрою на спірну земельну ділянку, яка б доводила, що вона знаходиться у користуванні КЕВ, а також доказів які б підтверджували фактичне використання КЕВ спірної земельної ділянки. Листами, які додаються до позовної заяви, а саме: в/ч А2167 від 29 березня 2019 року № 1/65/150/30, КЕВ м. Біла Церква від 22.03.2019 року № 2/178. КЕВ м. Біла Церква від 27.03.2019 № 2/195 спростовується використання КЕВ м. Біла Церква спірної земельної ділянки.

Враховуючи недоведеність позивачем, що спірна земельна ділянка лісового фонду на території Малополовецької сільської ради Фастівського району площею 437 га Міністерства оборони України належить на праві постійного користування квартирно- експлуатаційному відділу м. Біла Церква відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква та ДП «Білоцерківське лісове господарство» вважають, що вказаний відзив не обґрунтований, а обставини, викладені в ньому не відповідають дійсності з наступних підстав.

Зазначають, що відповідачем не надано належним та допустимих доказів виникнення у ДП «Білоцерківське лісове господарство» права користування спірною земельною ділянкою з кадастровим номером :03:001:0015.

Разом з тим, відповідно до державного акту від 06.12.1978 серія Б №027573, земельна ділянка площею 3557,6 га, розташована на території Фастівського району Київської області, та надана Білоцерківській КЕЧ району (Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква правонаступник) в постійне користування.

В подальшому в порядку визначеному Земельним кодексом України та Законом України «Про Державний земельний кадастр» Квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква поновлено правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 3557,6 га, що розташована на території Фастівського району Київської області.

На замовлення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква в 2014 році розроблено технічну документацію із землеустрою на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), після винесення меж земельної ділянки в натуру, площа земельної ділянки була уточнена та склала 3557,426 га. 25.10.2017 проведено державну реєстрацію земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер :03:001:0015, місце розташування (адміністративно-територіальна одиниця) - Триліська сільська рада Фастівського району, Київської області, вказане підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 від 25.10.2017 року.

03.10.2018 року здійснено державну реєстрацію іншого речового права - право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :03:001:0015, правокористувач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква, вказане підтверджується витягом з ДРРРНМ від 08.10.2018 №140624798.

Звертає увагу суду, що лісова ділянка на яку відповідачем розроблено проект організації та ведення лісового господарства, накладається на земельну ділянку площею 3557,426 га з кадастровим номером :03:001:0015, яка перебуває в постійному користуванні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква (надав викопіювання з публічної кадастрової карти).

Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Земельна ділянка площею 3557,426 га з кадастровим номером :03:001:0015 входить до складу земель оборони, цільове призначення - для розміщення та постійної діяльності інших, створених відповідно до законів України, військових формувань.

За вказаних обставин позивачі вважають, що відповідачем не доведено право на користування земельною ділянкою з кадастровим номером :03:001:0015, а викладені в відзиві обставини є такими, що не відповідають дійсності.

На підставі викладеного, просить позов задовольнити в повному обсязі.

У відповіді на відзив прокурор зазначив, що вказаний відзив є необґрунтованим, а обставини, викладені в ньому не відповідають дійсності з наступних підстав.

Прокурор звертає увагу, що відповідач стверджує, що право постійного користування земельною ділянкою площею 438 га, яка розташована в урочищі «Вороничі» Фастівського району Київської області, підтверджується копіями проектів організації та розвитку лісового господарства.

Однак, вказані документи можуть бути лише передумовою виникнення права користування земельною ділянкою у ДП Білоцерківське лісове господарство». Так, згідно ст.ст. 125,126 Земельного кодексу право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, а право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону, при цьому право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За таких обставин відповідачем не подано належних та допустимих доказів виникнення у ДП «Білоцерківське лісове господарство» права користування спірною земельною ділянкою з кадастровим номером :03:001:0015.

Разом з тим, відповідно до державного акту від 06.12.1978 серія Б №027573, виданого виконавчим комітетом Білоцерківської районної ради депутатів трудящих, земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0015 площею 3557, 6426 га, розташована на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області, на праві постійного користування належить квартирно-експлуатаційному відділу м. Біла Церква.

Вказане також підтверджується витягом з ДРРРНМ від 08.10.2018 №140624798, який разом з зазначеним вище державним актом доданий до позовної заяви.

За вказаних обставин прокурор вважає, що відповідачем не доведено право на користування земельною ділянкою з кадастровим номером :03:001:0015, а викладені в відзиві обставини є такими, що не відповідають дійсності.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Враховуючи, що предметом позову є заборона ведення лісового господарства, використання лісового фонду на землях Міністерства оборони України, слід зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до державного акту від 06.12.1978 серія Б №027573 виданого виконавчим комітетом Білоцерківської районної ради депутатів трудящих, земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0015 площею 3557, 6426 га, розташована на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області, на праві постійного користування належить квартирно-експлуатаційному відділу м. Біла Церква.

Державний акт від 06.12.1978 серія Б №027573 на право постійного, виданий Білоцерківській квартирно-експлуатаційній частині на день вирішення спору є чинним.

Вищевказана земельна ділянки загальною площею 3557,6426 га належить до земель Міністерства оборони України та відповідно до наказу начальника Білоцерківського гарнізону від 18.12.2018 №16 використовується військовою частиною НОМЕР_1 та КЕВ м. Біла Церква за призначенням та відповідно до п. 5.13 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03.07.2013 № 448 та Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.12.2011 № 795, перебуває на обліку в КЕВ м. Біла Церква.

За приписами статті 77 Земельного кодексу України, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Правові засади і порядок використання земель оборони визначається Законом України від 27.11.2003 за № 1345-IV "Про використання земель оборони".

За приписами ст. 1 вищевказаного Закону, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Частина 1 ст. 2 зазначеного Закону, визначає, що військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 101 Земельного кодексу України, ліси, розташовані на землях оборони, призначені для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до закону. Охорона, захист, використання та відтворення лісів на землях оборони проводяться спеціалізованими лісогосподарськими підрозділами з урахуванням режиму цих територій в порядку, встановленому Законом України "Про використання земель оборони", цим Кодексом та іншими актами законодавства.

За приписами ст. 10 ЗУ "Про оборону України", Міністерство оборони України, зокрема, здійснює управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Відповідно до ЗУ "Про господарську діяльність у Збройних Силах України", Господарська діяльність у Збройних Силах України - це специфічна діяльність військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України, пов`язана із забезпеченням їх повсякденної життєдіяльності і яка передбачає ведення підсобного господарства, виробництво продукції, виконання робіт і надання послуг, передачу в оренду рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки) в межах і порядку, визначених цим Законом.

За приписами Положення про порядок ведення лісового господарства у лісах, що знаходяться на землях, наданих для потреб оборони, затвердженого наказом Міністерства оборони України №22 від 21.01.1997, право вести лісове господарство у лісах на землях оборони та використовувати лісові ресурси мають постійні лісокористувачі Міністерства оборони України.

Згідно зі ст. 4 ЗУ "Про використання земель оборони", військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування.

Тобто, право вести лісове господарство у лісах на землях оборони та використовувати лісові ресурси мають постійні лісокористувачі Міністерства оборони України.

Як зазначалось вище, за військовою частиною НОМЕР_1 та КЕВ м. Біла Церква закріплено земельна ділянка площею 3557,6426 га, що підтверджується наказом від 18.12.2018 №16.

Частиною 1 статті 92 Земельного кодексу України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній та комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

На думку прокурора, відповідач за відсутності права постійного користування впродовж 2017-2019 років здійснював порубки на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0015 площею 3557, 6426 га, розташованій на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області, яка на праві постійного користування належить квартирно-експлуатаційному відділу м. Біла Церква

В якості доказу вирубки лісів прокурор посилається на лісорубні квитки за період з 2017 по 2019 на проведення заходів з формування та оздоровлення лісів, відповідно до завдань на відповідний рік (копії яких долучені до матеріалів справи).

Згідно виданих лісорубних квитків на території повинні були проводиться санітарно оздоровчі заходи (рубка дерев), а саме вибіркові санаторні рубки, очистка лісу та інша господарська рубка які були включені до завдань.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 69 Лісового кодексу України право на проведення рубок надає спеціальний дозвіл лісорубний квиток.

Відповідно до Закону України «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» від 19.05.2011, лісорубний квиток віднесений до дозвільного документа.

Таким чином, видані ДП Білоцерківське лісове господарство лісорубні квитки є по своїй суті документами, які надають право на заготівлю деревини, та не можуть підтверджувати факт її заготівлі.

Інших доказів які б підтверджували вирубку дерев на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0015 площею 3557, 6426 га в матеріалах справи відсутні.

За наведених обставин, позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 23.07.2019.

Суддя Т.Д. Лилак