ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/19776/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О.М. - головуючий, Булгакова І.В., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання Низенко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запорізьке кар?єроуправління"

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Картавцевої Ю.В.

від 22.01.2019

та постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Михальської Ю.Б., Тищенко А.І., Скрипки І.М.

від 02.04.2019

за позовом Приватного акціонерного товариства "Запорізьке кар`єроуправління"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний майданчик"

про визнання недійсним договору оренди від 12.01.2017 №120117

за участю представників:

позивача - Доброчинська А.С.

відповідача - Чулой І.С.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Приватне акціонерне товариство "Запорізьке кар`єроуправління" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний майданчик" про визнання недійсним договору оренди від 12.01.2017 № 120117.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що основні засоби, які були передані в оренду відповідачем за оспорюваним договором, не ідентифіковані належним чином і не знаходяться у власності ТОВ "Будівельний майданчик", що свідчить про відсутність договірних відносин та порушення відповідачем при здійсненні господарської діяльності постанови Кабінету Міністрів України № 8 від 06.01.2010. Крім того, у договорі відсутні документи обліку роботи спецтехніки, які передбачені наказом Міністерства статистики України № 149 від 13.06.1997 - картки обліку роботи механізмів, журнали обліку роботи, довідки про виконані роботи. Також голова правління ПрАТ "Запорізьке кар`єроуправління" не мав права підписувати договір, оскільки відповідно до п. 9.59 статуту товариства діяло фінансове обмеження у 500000 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 (суддя Пінчук В.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2018, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22.08.2018 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запорізьке кар`єроуправління" задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2018 у справі за №910/19776/17 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.

Як встановлено господарськими судами, 01.12.2016 між громадянином України ОСОБА_1 (далі - установник управління) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельний майданчик» (далі - управитель) укладено договір управління майном №1/12.

Відповідно до п. 1.1 договору управління майном №1/12 в порядку та на умовах, визначених цим договором, установник управління передає, а управитель приймає в управління виключно в інтересах установника управління на строк, визначений цим договором, наступне майно: технологічний транспортний засіб навантажувач фронтальний CASE 821E, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , ідент. № 13-09382, який належить установнику управління на підставі свідоцтва про державну реєстрацію технологічного ТЗ серії НОМЕР_2 , виданого ГУ Держпраці Запорізької області від 10.08.2016.

Згідно з п. 1.2 договору управління майном №1/12 передання майна в управління не тягне за собою переходу права власності на таке майно до управителя. Власником майна залишається установник управління.

Пунктом 1.3 договору управління майном №1/12 передбачено, що управитель має право від свого імені здійснювати щодо майна будь-які юридичні та фактичні дії, з урахуванням обмежень, встановлених у п. 1.4 цього договору, в інтересах установника управління. Управитель має право доручити іншій особі вчинити від його імені дії, необхідні для управління майном, але за дії обраного ним замісника відповідає, як за свої власні.

Сторони у п. 1.4 договору управління майном №1/12 встановили, що управитель може здійснювати такі юридичні дії щодо майна лише виключно за згодою установника управління: відчужувати майно будь-яким способом; укладати щодо майна договори застави (іпотеки).

Договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 01.02.2019, а в частині обов`язків по розрахунках або відшкодуванні нанесених збитків - до повного проведення розрахунків та відшкодування збитків між сторонами (п. 6.2 договору управління майном №1/12).

Договір управління майном №1/12 підписаний сторонами та засвідчений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний майданчик».

На виконання умов договору управління майном №1/12 громадянин України ОСОБА_1 передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний майданчик» прийняло технологічний транспортний засіб навантажувач фронтальний CASE 821E, що підтверджується актом приймання-передачі від 01.12.2016.

Також, 02.12.2016 між громадянином України ОСОБА_2 (далі - установник управління) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельний майданчик» (далі - управитель) укладено договір управління майном №2/12.

Відповідно до п. 1.1 договору управління майном №2/12 в порядку та на умовах, визначених цим договором, установник управління передає, а управитель приймає в управління виключно в інтересах установника управління на строк, визначений цим договором, наступне майно: технологічний засіб - екскаватор гусеничний KOBELCO SC 330 LC, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , ідент. № VIN- НОМЕР_4 , який належить установнику управління на підставі свідоцтва про державну реєстрацію технологічного ТЗ серії НОМЕР_5 , виданого ГУ Держпраці Запорізької області від 28.10.2015.

Пунктом 1.2 договору управління майном №2/12 передбачено, що передання майна в управління не тягне за собою переходу права власності на таке майно до управителя. Власником майна залишається установник управління.

Приписами пункту 1.3 договору управління майном №2/12 встановлено, що управитель має право від свого імені здійснювати щодо майна будь-які юридичні та фактичні дії, з урахуванням обмежень, встановлених у п. 1.4 цього договору, в інтересах установника управління. Управитель має право доручити іншій особі вчинити від його імені дії, необхідні для управління майном, але за дії обраного ним замісника відповідає, як за свої власні.

Згідно з п. 1.4 договору управління майном №2/12 управитель може здійснювати такі юридичні дії щодо майна лише виключно за згодою установника управління: відчужувати майно будь-яким способом; укладати щодо майна договори застави (іпотеки).

Договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 01.02.2019, а в частині обов`язків по розрахунках або відшкодуванні нанесених збитків - до повного проведення розрахунків та відшкодування збитків між сторонами (п. 6.2 договору управління майном №2/12).

Договір управління майном №2/12 підписаний сторонами та засвідчений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний майданчик».

На виконання умов договору управління майном №2/12 громадянин України ОСОБА_2 передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний майданчик» прийняло технологічний засіб - екскаватор гусеничний KOBELCO SC 330 LC, що підтверджується актом приймання-передачі від 02.12.2016.

Докази визнання вказаних договорів управління майном недійсними в матеріалах справи відсутні.

В подальшому, 12.01.2017 між Приватним акціонерним товариством «Запорізьке кар`єроуправління» (далі - орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельний майданчик» (далі - орендодавець) укладено договір оренди основних засобів №120117 (далі - договір оренди).

Відповідно до п. 1.1 договору оренди орендодавець передає, а орендар приймає в оренду основні засоби (техніку): навантажувач фронтальний САSЕ 821Е, вартість якого визначено за даними балансу орендодавця станом на дату укладення договору становить 2,5 млн.грн. (без ПДВ); екскаватор КОВЕLСО SК330LC, вартість якого визначено за даними балансу орендодавця станом на дату укладення договору становить 1166 666,67 грн. (без ПДВ).

Згідно з п. 1.2 договору оренди вартість майна, що передається в оренду, збільшена на суму ПДВ, є вартістю, яка використовується сторонами для вирішення питань, пов`язаних із відновленням стану майна, що підлягає поверненню з оренди, відшкодуванням збитків, пов`язаних із втратою орендованого майна та ін.

Пунктом 1.3 договору оренди встановлено, що передача в оренду здійснюється: навантажувача фронтального САSЕ 821Е з 16.01.2017. Строк оренди становить з 16.01.2017 по 29.03.2017; екскаватора КОВЕLСО SК330LC з 01.02.2017. Строк оренди становить з 01.02.2017 по 29.03.2017. Передача здійснюється на території орендаря за актом приймання-передачі в оренду, що є невід`ємною частиною цього договору.

Основні засоби (техніка) передаються в оренду для їх використання за технологічним призначенням в межах господарської діяльності орендаря. Час оренди визначається, як фактичний погодинний час роботи основних засобів (техніки) (п. 1.4 договору оренди).

Вступ орендаря у користування орендованими основними засобами настає одночасно з підписанням сторонами акту приймання-передачі (п. 2.1 договору оренди).

У пунктах 2.3, 2.4 договору оренди сторони визначили, що передача техніки в оренду та її повернення здійснюється за актом приймання-передачі. Основні засоби (техніка) вважаються поверненими орендодавцю з оренди з часу підписання сторонами акта приймання-передачі з оренди.

Відповідно до п. 3.1 договору оренди орендна плата за оренду становить:

- навантажувача фронтального САSЕ 821Е встановлена сторонами за домовленістю та складає 1 година роботи екскаватора - 550,00грн. з ПДВ. Сторони домовились, що мінімальний час роботи навантажувача протягом робочого тижня не повинен становити менше 40 годин. Максимальний час роботи навантажувача протягом одного дня, не повинен перевищувати 20 годин з метою надання часу для його технічного огляду та обслуговування;

- екскаватора КОВЕLСО SК330LC встановлена сторонами за домовленістю та складає з 01.02.2017 по 28.02.2017. 1 година роботи екскаватора - 1125 грн з ПДВ, а з 01.03.2017 по 29.03.2017 складає 1 година роботи екскаватора - 1208,25 грн з ПДВ. Сторони домовились, що мінімальний час роботи екскаватора протягом робочого тижня не повинен становити менше 40 годин. Максимальний час роботи екскаватора протягом одного дня, не повинен перевищувати 20 годин з метою надання часу для його технічного огляду та обслуговування.

Сторони домовились визначити обсяг кількості часів оренди кожні два тижні або календарний місяць, виходячи із фактичного часу роботи техніки, який визначається в акті здачі-приймання робіт (надання послуг), що складається та підписується сторонами по в середині та по останній даті календарного місяця (п. 3.2 договору оренди).

Згідно з п. 6.1 договору оренди договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2017, а в частині обов`язків по розрахунках або відшкодуванні нанесених збитків - до повного проведення розрахунків та відшкодування збитків між сторонами.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов договору оренди уповноваженими представниками сторін - їх керівниками підписано та скріплено печатками акт приймання-передачі основних засобів (техніки) в оренду від 16.01.2017 (навантажувач фронтальний CASE 821Е) та акт приймання-передачі основних засобів (техніки) в оренду від 01.02.2017 (екскаватор KOBELCO SK330LC).

Також, уповноваженими представниками сторін - їх керівниками підписано та скріплено печатками наступні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг): №ОУ-16 від 01.02.2017 на суму 115500,00 грн (з ПДВ); №ОУ-17 від 15.02.2017 на суму 161400,00 грн (з ПДВ); №ОУ-22 від 28.02.2017 на суму 217660,00 грн (з ПДВ); №ОУ-35 від 29.03.2017 на суму 432998,96 грн (з ПДВ).

29.03.2017 уповноваженими представниками сторін - їх керівниками підписано та скріплено печатками акт приймання - передачі основних засобів (техніки) з оренди - навантажувача фронтальний CASE 821Е та екскаватора KOBELCO SK330LC.

3. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі №910/19776/17, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 у позові відмовлено повністю.

Рішення та постанова обґрунтовані тим, що при укладені договору сторони узгодили всі істотні умови, а саме, предмет договору, його мету, характеристики, умови передачі, орендну плату та строк дії договору. Крім того, суд зазначив, що основні засоби, які є предметом договору, зареєстровані у Головному управлінні Держпраці Запорізької області та технічні засоби, яким користувався позивач, мали всі необхідні індивідуальні ознаки, оскільки вони мали державні номери. Суд зазначив, що матеріалами справи підтверджується виконання сторонами умов договору оренди.

Суди також вказали, що, оскільки позивач не довів, що його контрагент (відповідач) знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника позивача при укладенні договору та, відповідно, відсутності підстав для визнання договору недійсним, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Запорізьке кар`єроуправління» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги.

Приватне акціонерне товариство "Запорізьке кар?єроуправління" 23.04.2019 звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 у справі №910/19776/17, в якому просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/19776/17 від 22.01.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/19776/17 від 02.04.2019. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Запорізьке кар`єроуправління» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний майданчик» про визнання недійсним договору оренди від 12.01.2017.

5. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначає, що не погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на нижченаведені доводи.

Висновок судів про те, що Статут і зміни до Статуту є двома різними документами не відповідає нормам матеріального права.

Судами не правильно застосовані норми матеріального права під час визначення доведеності обізнаності відповідача щодо обмежень повноважень голови правління позивача.

Відповідач був обізнаний, або мав бути обізнаний про обмеження повноважень голови правління позивача на укладення оспорюваного Договору, проте, все ж таки уклав його, ігноруючи Статут позивача, без переконання щодо затвердження наглядовою радою позивача умов такого Договору.

Зміни до Статуту не можуть рахуватися самостійним документом, бо є невід`ємною частиною основного документу - Статуту, і не несуть жодного нормативного навантаження, так як не діють окремо від Статуту.

Вказані зміни зареєстровані державним реєстратором за № 7007047 і зазначено, що вони є невід`ємною частиною Статуту ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління». На першій сторінці Статуту зроблена відповідна відмітка про наявність змін та їх реєстрації.

Таким чином, Статут та зміни до нього є єдиним, неподільним документом, а позивачем виконані вимоги закону щодо реєстрації змін до установчих документів, які діяли на час внесення таких змін.

Відповідач знав або повинен був знати, проявивши розумну обачність про обмеження повноважень голови правління позивача при підписанні оспорюваного договору оренди.

З огляду на вищевикладене, висновок судів першої та апеляційної інстанції свідчить про неправильність встановлення судом обставин справи.

Суди залишили поза увагою той факт, що такі акти підписані тією ж особою, що підписала договір - Головою правління позивача ОСОБА_3 .

Разом з тим, суд апеляційної інстанції як і суд першої інстанції зазначив, що формування податкового кредиту є схваленням правочину. Скаржник вважає таке твердження необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з неправильним дослідженням та оцінкою доказів.

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Позиція Верховного Суду

7. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанцій.

Здійснивши розгляд касаційної скарги, дослідивши наведені у ній доводи, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Касаційний господарський суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Справа розглядалась неодноразово.

Верховний Суд скасовуючи та направляючи дану справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва зазначив, що під час нового розгляду господарському суду першої інстанції необхідно з`ясувати питання наявності у голови правління позивача повноважень на укладення оспорюваного договору, а при їх відсутності - обставини, що свідчать про наступне схвалення правочину позивачем відповідно до вимог статті 241 Цивільного кодексу України.

В касаційній скарзі скаржник стверджує про те, що голова правління Приватного акціонерного товариства «Запорізьке кар`єроуправління» не мав права підписувати договір оренди основних засобів №120117 від 12.01.2017, оскільки діяло фінансове обмеження у 500000 грн відповідно до п. 9.59 статуту Приватного акціонерного товариства "Запорізьке кар`єроуправління". Також скаржник зазначає про відсутність з боку позивача дій, які підтверджували б схвалення правочину, вчиненого з перевищенням меж.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 Цивільного кодексу України).

Стосовно правочину, то його юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 Цивільного кодексу України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає в правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекти волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

Відповідно до пункту 9.58 статуту Приватного акціонерного товариства «Запорізьке кар`єроуправління» в редакції, затвердженій загальними зборами акціонерів позивача (протокол №1 від 29.04.2011), правління є колегіальним виконавчим органом товариства, який здійснює управління поточною діяльністю товариства. Правління є підзвітним загальним зборам і наглядовій раді, організовує виконання їх рішень.

Згідно з п. 9.59 статуту ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» з урахуванням змін до статуту, затверджених загальними зборами акціонерів позивача (протокол №1 від 25.04.2013), до компетенції правління належить вирішення усіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань що належить до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради. До компетенції правління належить, зокрема, укладання господарських угод, пов`язаних з обіговими коштами на суму до 500000,00 грн.

Пунктом 9.42 статуту Приватного акціонерного товариства «Запорізьке кар`єроуправління» з урахуванням змін до статуту, затверджених загальними зборами акціонерів позивача (протокол №1 від 25.04.2013), передбачено, що до компетенції наглядової ради належить, зокрема, затвердження умов договорів, розмір яких перевищує максимальний розмір, визначений пунктом 9.59 статуту товариства, за поданням правління.

З матеріалів справи вбачається, що загальна вартість оренди техніки за договором оренди №120117 від 12.01.2017 відповідно до актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-22, ОУ-35, ОУ-16, ОУ-17 становила 927558,96 грн.

Статтею 92 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Тобто, припис абзацу 1 частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац 2 частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

Тобто, у зв`язку з наведеним, контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом 2 частини 2 статті 98 Цивільного кодексу України); відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як зазначено господарськими судами статут позивача в редакції, затвердженій загальними зборами акціонерів позивача (протокол №1 від 29.04.2011) було доповнено пунктами 9.42 та 9.59 саме шляхом прийняття змін до статуту позивача, затверджених загальними зборами акціонерів позивача (протокол №1 від 25.04.2013), які оформлені окремим документом (додатком), копія якого долучена позивачем до матеріалів справи.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що Статут та зміни до нього є єдиним, неподільним документом.

Проте, як зазначено самим скаржником, що згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб" передбачено такий спосіб внесення змін, як оформлення їх окремим додатком.

В даному випадку зміни до статуту були оформлені окремим додатком, тобто Статут викладений на одному паперовому носії, а зміни до нього на іншому паперовому носії.

Як зазначав відповідач, йому не було відомо про викладені у змінах до статуту положення, оскільки такі положення викладені у окремому документі.

При цьому, статут позивача, затверджений загальними зборами акціонерів позивача (протокол №1 від 29.04.2011), копія якого долучена до позову, не містить положень пунктів 9.42 та 9.59 (щодо відповідних обмежень правління та затвердження умов договорів наглядовою радою).

Як встановлено судами, позивачем не надано доказів, що ним було доведено до відома відповідача положення пунктів 9.42 та 9.59, що викладені у змінах до статуту позивача, затверджених загальними зборами акціонерів позивача (протокол №1 від 25.04.2013), на які (зміни) відсутні посилання у договорі оренди №120117 від 12.01.2017, водночас відповідач щодо обізнаності з вказаними положеннями статуту зі змінами заперечує.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться зокрема такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Місцевий господарський суд встановив, що у відомостях які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату укладання договору оренди №120117 від 12.01.2017 відсутня будь-яка інформація щодо обмежень керівника Приватного акціонерного товариства «Запорізьке кар`єроуправління», в тому числі, на вчинення правочинів на суму більше 500000,00 грн.

З огляду на приписи статей 92, 237 - 239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені.

Таким чином, для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання.

Оскільки статут позивача та зміни до нього викладені на окремих паперових носіях, відповідач при ознайомлені з ним, за умови недоведеності позивачем до його відома про наявність таких змін не міг знати про існування останніх.

Крім того, як вже зазначалось, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату укладання договору оренди №120117 від 12.01.2017 відсутня будь-яка інформація щодо обмежень керівника Приватного акціонерного товариства «Запорізьке кар`єроуправління».

З огляду на викладене, оскільки позивачем не зазначено обставин, які безспірно свідчать про те, що його контрагент (відповідач) знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника позивача при укладенні договору оренди №120117 від 12.01.2017, такий договір не може бути визнаний з цих підстав недійсним.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельний майданчик» не було та не могло бути відомо про наявність обмежень щодо вчинення керівником позивача правочинів на суму більше 500000,00 грн, доказів протилежного позивачем не надано.

Питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми відносинами між юридичною особою та її органом, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Отже, за статтею 241 Цивільного кодексу України схвалення правочину не залежить від прийняття юридичного рішення про таке схвалення, підтвердженням схвалення правочину можуть бути дії з його виконання, вчинені особою, в інтересах якої його укладено; схвалення може також відбутися у формі мовчазної згоди чи у вигляді певних поведінкових актів (конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Так, судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов договору оренди №120117 від 12.01.2017 уповноваженими представниками сторін - їх керівниками підписано та скріплено печатками акт приймання-передачі основних засобів (техніки) в оренду від 16.01.2017 (навантажувач фронтальний CASE 821Е) та акт приймання-передачі основних засобів (техніки) в оренду від 01.02.2017 (екскаватор KOBELCO SK330LC).

Уповноваженими представниками сторін - їх керівниками підписано та скріплено печатками наступні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг): №ОУ-16 від 01.02.2017 на суму 115500,00 грн (з ПДВ); №ОУ-17 від 15.02.2017 на суму 161400,00 грн (з ПДВ); №ОУ-22 від 28.02.2017 на суму 217660,00 грн (з ПДВ); №ОУ-35 від 29.03.2017 на суму 432998,96 грн (з ПДВ).

Крім того, уповноваженими представниками сторін - їх керівниками підписано та скріплено печатками акт приймання - передачі основних засобів (техніки) з оренди - навантажувача фронтального CASE 821Е та екскаватора KOBELCO SK330LC від 29.03.2017.

Зазначені акти приймання-передачі свідчать лише про факт передання майна, що було предметом спірного договору оренди.

Проте, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач, включивши до складу свого податкового кредиту з ПДВ податкові накладні на суму 784560 грн, в тому числі ПДВ 130760 грн, підтвердив прийняття до виконання правочину - договору оренди № 120117 від 12.01.2017, що укладений з відповідачем.

З огляду на вищезазначене, Приватне акціонерне товариство «Запорізьке кар`єроуправління» своїми діями підтвердило прийняття до виконання договору оренди №120117 від 12.01.2017 та відповідно його схвалило.

Щодо заяв свідків, колегія суддів підтримує висновки суду апеляційної інстанції про те, що останні не приймаються в якості належних та допустимих доказів, оскільки за приписами частини 2 статті 87 Господарського процесуального кодексу України на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

Інші доводи, викладені в касаційній скарзі колегією суддів відхиляються, оскільки є такими, що не були предметом дослідження судами попередніх інстанцій і не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції та зводяться до встановлення обставин, оцінки та переоцінки доказів, а суд касаційної інстанції в силу частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції та рішення першої інстанції прийняті з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

9. Судові витрати.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд - ,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запорізьке кар?єроуправління" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 у справі №910/19776/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді І. Булгакова

В. Студенець