РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.07.2019Справа № 910/5319/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Прокуратури Донецької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК»

про стягнення 175548,73 грн.

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Прокуратура Донецької області звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК» про стягнення 175548,73 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки паливно-мастильних матеріалів від 05.05.2018 № 5-ДТ у частині поставки товару на суму 146047 грн., яку просить стягнути позивач на свою користь.

Крім того, позивач просить стягнути нараховані на вказану заборгованість пеню в розмірі 19278,23 грн. та штраф в сумі 10223,30 грн. за порушення грошового зобов`язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.05.2019 позовну заяву Прокуратури Донецької області залишено без руху та встановлено строк на усунення її недоліків протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали суду.

14.05.2019 через загальний відділ канцелярії господарського суду міста Києва позивачем на виконання вимог ухвали господарського суду міста Києва від 02.05.2019 подано документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.05.2019 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 30.05.2019, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 10.06.2019 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 20.06.2019. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 15.06.2019.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 13.05.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 5-В.

Однак, станом на дату розгляду справи на адресу господарського суду міста Києва повернувся поштовий конверт №904 із відміткою про відсутність особи за адресою місцезнаходження.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Також господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 20.05.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Техойл НК» (відповідач, постачальник) та Прокуратурою Донецької області (позивач, покупець) було укладено Договір поставки паливно-мастильних матеріалів №5-ДТ, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується передавати покупцю товар, що є в наявності на кожній АЗС, які працюють в системі безготівкових розрахунків з використанням карток (смарт-карток) або талонів (бланків-дозволів). Конкретний вид товару визначається по кожній карті (смарт-карті) або талону (бланку-дозволу) окремо покупцем виходячи її своїх потреб. Усі внесені в пам`ять картки (смарт-картки) та на сервер дані та необхідна кількість карт (смарт-карток) або талонів (бланків-дозволів) узгоджуються з покупцем (п.2.1 Договору).

Відповідно до п.3.1 Договору, постачальник зобов`язується передавати у власність покупця, а покупець приймати та сплачувати наступний товар: паливо дизельне в кількості 9600 літрів за ціною без ПДВ за один літр 20,15 грн. на суму 193440 грн. Згідно Державного класифікатора продукції і послуг ДК 021:2015-09130000-9 - Нафта та дистиляти. Поставлений товар призначається для власного використання покупцем у своїй діяльності.

Загальна сума договору складає 232128 грн. в тому числі ПДВ 38688 грн. (п.3.2 Договору).

Згідно з п.4.1 Договору, постачальник поставляє покупцю товар на умовах EXW-АЗС постачальника (в тлумаченні Інкотермс 2010).

Пунктом 4.2 Договору визначено, що Отримання товару здійснюється на вимогу покупця по картках (смарт-картках) або талонах (бланки-дозволи), що виготовляються за рахунок постачальника.

Постачальник відпускає товар покупцеві з відстрочкою платежу 7 (сім) банківських днів з моменту одержання (підписання уповноваженою особою) видаткової накладної на відпущену партію товару (п.4.3 Договору).

Пунктом 5.1.6 Договору сторони погодили, що покупець зобов`язаний сплатити вартість отриманого товару протягом 7 (семи) банківських днів з моменту одержання (підписання повноваженою особою) видаткової накладної на відпущену кількість товару.

Відповідно до п.5.3.1 Договору, постачальник зобов`язується відпускати товар покупцю при пред`явленні картки (смарт-картки) або талону (бланку-дозволу) на всіх АЗС постачальника де встановлені POS термінали для обслуговування карток (смарт-карток) або талону (бланку-дозволу), за винятком випадків, коли АЗС припинена в результаті аварій, дії органів влади або обставин непереборної сили.

За умовами п.6.2 Договору, у випадку порушення строків поставки, згідно п.2.1 цього договору постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1% від вартості недопоставленого товару за кожний день прострочення, а за порушення строків поставки понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості недопоставленого товару.

Відповідно до п.11.1 Договору, даний договір набирає сили з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2018.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір є змішаним, оскільки в частині відносин з передачі товару у власність за плату містить положення договору купівлі-продажу і відносини в цій частині врегульовані гл.54 ЦК України, а в частині передачі товару на зберігання - договору зберігання, врегульовані гл.66 ЦК України.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов`язання, у зв`язку з чим позивач вказує на існування у відповідача заборгованості у розмірі 146047,20 грн.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 6 ст.265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексу України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні (ч. 1 ст. 669 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи, а саме платіжним доручення №1322 від 23.05.2018, підтверджується перерахування позивачем на рахунок відповідача суми вартості товару у розмірі 232128 грн. на підставі договору №5-ДТ від 05.05.2018.

В свою чергу, судом встановлено, що відповідачем було передано позивачу бланки дозволу, які підтверджують право покупця на отримання палива на загальну суму 232128 грн., про що свідчить видаткова накладна №НКТ-001090 від 18.05.2018.

Із змісту вказаної видаткової накладної вбачається, що право власності на пальне переходить в момент оплати або фактичного отримання на АЗС.

Отже, передавши талони на 9600 л дизельного палива відповідач відповідно до вимог ч.2 ст.334 ЦК України передав позивачу товар за договором вартістю 232128 грн. Зобов`язання сторін, що виникли з договору купівлі-продажу, таким чином, припинилися належним виконанням, оскільки позивач обумовлену договором плату відповідачу сплатив, а той, у свою чергу, передбачений товар у власність позивача передав.

Так, з моменту передачі товару між сторонами виникли відносини з договору зберігання придбаних позивачем у відповідача обсягів нафтопродуктів.

У позовній заяві позивач зазначає, що протягом травня-жовтня 2018 року прокуратурою області було використано 356 талонів на суму 86080,80 грн. Проте починаючи з листопада 2018 року ТОВ «Техойл НК» у порушення п.5.3 укладеного між сторонами договору припинило надавати на автозаправних станціях відповідача паливо-мастильні матеріали за наданими талонами у в`язку з чим невикористаними залишились 604 талони на суму 146047 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 14.12.2018 позивач звернувся до відповідача із листом №1312-401 вих.-18 в якому повідомив останнього, що 15.11.2018, 21.11.2018 та 22.11.2018 водію службового автомобіля прокуратури на визначених в договорі АЗС було відмовлено у видачі пального за пред`явленими талонами у зв`язку з тим, що ТОВ «Техойл НК» не було внесено передплати за товар, талони не були забезпечені грошовими коштами.

Також позивачем було направлено до ТОВ «Донбас-Трейд-Ойл» листа №1312-33 вих.18 від 22.11.2018 в якому позивач просив надати пояснення щодо відмови на АЗС у видачі дизельного пального на підставі наданих відповідачем талонів.

Листом №2911/1 від 29.11.2018 ТОВ «Донбас-Трейд-Ойл» повідомило позивача про те, що відповідно до умов укладеного між відповідачем (покупцем) та ТОВ «Донбас-Трейд-Ойл» (продавцем) Договору №0106/1 від 01.06.2016, останній передає у власність та відпускає покупцю нафтопродукти, через мережу автозаправочних станцій продавця по одноразових бланках-дозволу (талонах), а покупець має оплачувати нафтопродукти на умовах попередньої оплати. Проте ТОВ «Техойл НК» не було оплачено нафтопродукти за вказаними талонами, у зв`язку з чим, ТОВ «Донбас-Трейд-Ойл» припинило відпуск пального на підставі наданих позивачем талонів.

Вказані обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи листуванням між позивачем та ТОВ «Донбас-Трейд-Ойл», у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт порушення відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки паливно-мастильних матеріалів №5-ДТ від 05.05.2018.

Доказів повернення на вимогу позивача придбаних за спірним договором нафтопродуктів, які знаходилися на зберіганні відповідача, суду не надано.

Відповідно до присів ч.1 ст.936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Обсяг відповідальності зберігача встановлений ст.951 Цивільного кодексу України, зокрема, згідно з частиною 1 указаної статті збитки, завдані поклажодавцеві втратою речі, відшкодовуються зберігачем у розмірі вартості цієї речі.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі оплаченого на підставі договору пального на загальну суму 146047 грн.

Враховуючи викладене, у відповідача виникло зобов`язання по відшкодуванню позивачу суми збитків, що полягає у вартості не переданого дизельного пального у розмірі 146047 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Разом з тим, стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 19278,23 грн. та штрафу в сумі 10223,30 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

За умовами п.6.2 Договору, у випадку порушення строків поставки, згідно п.2.1 цього договору постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1% від вартості недопоставленого товару за кожний день прострочення, а за порушення строків поставки понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості недопоставленого товару.

Разом з тим, перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу та пені, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість вказаних нарахувань, а відтак вказані позовні вимоги підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК» (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 5-В; ідентифікаційний код 41486736) на користь Прокуратури Донецької області (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Університетська, буд. 6; ідентифікаційний код 25707002) 146047 (сто сорок шість тисяч сорок сім) грн. збитків, 19278 (дев`ятнадцять тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 23 коп. пені, 10223 (десять тисяч двісті двадцять три) грн. 30 коп. штрафу, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2633 (двi тисячi шістсот тридцять три) грн. 23 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 22.07.2018

Суддя Я.В. Маринченко