ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22 липня 2019 року м. Тернопільсправа №921/441/19

Суддя Гирила І.М.

розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тубний завод", 61010, м. Харків, вул. Георгіївська, 10

до відповідача Фізичної особи-підприємця Ядикіна Сергія Анатолійовича, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості в сумі 52 216 грн 96 коп.

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тубний завод" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Ядикіна Сергія Анатолійовича, про стягнення заборгованості в сумі 52 216 грн 96 коп.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов Договору оренди нерухомого майна (нежитлових приміщень) №1/А від 02.01.2019.

За наслідком проведеного автоматизованого розподілу справи, оформленого протоколом від 17.07.2019, для розгляду справи №921/441/19 визначено суддю Гирилу І.М.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для передачі справи до іншого суду за територіальною юрисдикцією (підсудністю), з огляду на наступне.

Приписами ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ст. 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду.

Процесуальним законодавством підсудність справ визначається як за предметними, так і за територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, надалі - ГПК України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (ч. 1 ст. 29 ГПК України).

Товариством з обмеженою відповідальністю "Тубний завод" зазначену вище позовну заяву подано до Господарського суду Тернопільської області - за місцезнаходженням відповідача.

Поряд із цим, ст. 30 ГПК України визначено виключну підсудність справ, зокрема ч. 3 зазначеної статті встановлено, що спори, що виникають з приводу нерухомого майна розглядаються господарським судом за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Виключна підсудність - правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. У цих категоріях справ не допускається також договірна підсудність.

В постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 460/4286/16-ц та від 16.05.2018 у справі № 640/16548/16-ц зазначено, що до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Тобто, чинна процесуальна норма ч. 3 ст. 30 ГПК України визначає розширений перелік спорів, до яких застосовуються правила виключної підсудності.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 7 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

П. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Як вже зазначалось вище, Товариством з обмеженою відповідальністю "Тубний завод" заявлено вимогу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ядикіна Сергія Анатолійовича заборгованості в сумі 52 216,96 грн, яка виникла внаслідок невиконання умов Договору оренди нерухомого майна (нежитлових приміщень) №1/А від 02.01.2019.

Зі змісту зазначеного правочину вбачається, що місцезнаходженням нерухомого майна, з приводу якого виник спір, є: м. Харків, вул. Георгіївська, 10 .

За даних обставин, зважаючи на те, що спір у справі №921/441/19 виник з приводу нерухомого майна, яке територіально розташоване за адресою: м. Харків, вул . Георгіївська, 10 , то застосуванню в обов`язковому порядку підлягають положення ч. 3 ст. 30 ГПК України.

Аналогічної правової позицію дотримається Верховний Суд, зокрема, у постановах від 16.02.2018 у справі № 925/1599/16, від 12.11.2018 у справі № 911/360/17, від 05.04.2018 у справі № 911/2315/17 та від 25.04.2019 у справі № 682/3632/18.

П. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З огляду на наведене вище, враховуючи, що місцезнаходженням нерухомого майна, з приводу якого виник спір, є місто Харків, суд дійшов висновку, що за правилами виключної підсудності вирішення даного спору відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду Харківської області.

Керуючись ст. ст. 29-31, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Передати матеріали справи № 921/441/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тубний завод", 61010, м. Харків, вул. Георгіївська, 10, , до відповідача - Фізичної особи-підприємця Ядикіна Сергія Анатолійовича, АДРЕСА_1 , ід . номер НОМЕР_1 , про стягнення заборгованості в сумі 52 216 грн 96 коп. за територіальною юрисдикцією (виключною підсудністю) до Господарського суду Харківської області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 8-й під`їзд).

2. Копію ухвали направити сторонам у справі рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення.

3. Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 254-259 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Ухвалу підписано 22.07.2019.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя І.М. Гирила