РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.07.2019Справа № 910/6203/19

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна», м. Київ

до Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ

про стягнення 584 181,26 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (відповідач) суми заборгованості за Договором поставки №СВРЗ-03-22-18-95/ю від 03.09.2018 року у розмірі 584 181,26 грн, а саме суми основного боргу в розмірі 530 199,00 грн, суми пені в розмірі 30 591,76 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 18 291,87 грн та 3% річних в розмірі 5 098,63 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо вчасної оплати отриманого товару.

Ухвалою суду від 20.05.2019 відкрито провадження у справі №910/6203/19, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №682 отримав ухвалу суду від 20.05.2019 про відкриття провадження у справі 24.05.2019.

05.06.2019 року (в межах строку, визначеного судом) відповідачем надіслано до суду засобами поштового зв'язку відзив на позовну заяву (відзив отримано судом 10.06.2019 року). Відповідно до вказаного відзиву сторона зазначає, що позивачем при розрахунку пені не враховано зменшення облікової ставки НБУ, а також при розрахунку інфляційних втрат була до пущена помилка. У відзиві відповідач приводить контррозрахунок сум пені та інфляційних втрат по Договору. Окрім того, відповідачем зазначено, що заявлені позивачем витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 10.000,00 грн. є необґрунтованими та не співмірними зі складністю даної справи. А також, оскільки строк прострочення оплати товару незначний і відповідачем частково заборгованість погашено, у зв'язку з тим, що позивачем не надано доказів реальних збитків від прострочення відповідачем платежів, відповідач заявив про зменшення розміру штрафних санкцій на 50%.

10.06.2019 року позивачем подано до суду заяву про відшкодування йому витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

24.06.2019 року позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої він зазначає, що твердження відповідача щодо неправильного підрахунку позивачем штрафних санкцій не відповідає дійсності, оскільки відповідачем не враховано, що відповідно до п. 8.2. Договору поставки покупець несе відповідальність за порушення строків оплати включаючи день оплати. Окрім того, позивач наголосив на тому, що навіть за наявності порушень умов Договору поставки відповідачем позивач продовжував чітко дотримуватись умов договору та виконував свій обов'язок щодо поставки товару. Щодо неспіврозмірності витрат на послуги адвоката, то позивачем вказано, що у зв'язку з допущенням відповідачем порушень строків оплати, позивач, для своєї нормальної господарської діяльності, змушений був залучати додаткові кошти та перекредитовуватись, що призвело до додаткових витрат.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У зв'язку з перебуванням судді Морозова С.М. у період з 02.05.2019 року по 11.05.2019 року у відпустці, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу з відпустки - 13.05.2019 року.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.09.2018 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки №СВРЗ-03-22-18-95/ю (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язався протягом 2018 року поставити покупцю товари, зазначені у Специфікації №1 (Додаток №1), що є невід'ємною частиною Договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари згідно умов Договору.

У п. 1.2. Договору сторони погодили найменування (номенклатура, асортимент) товару: код ДК 021:2015 - 14620000-3-сплави: сталь листова 5х1500х600мм ст. 09Г2С.

Згідно п. 1.3. Договору кількість товару складає 110 т і визначається у Специфікації №1, яка є невід'ємною частиною Договору.

Як передбачено в п. п. 3.1.-3.2. Договору Ціна цього договору становить 2 592 084,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 432 014,00 грн. Ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

За умовами п. 4.2. Договору покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 банківських днів з дня отримання на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше реєстрації податкової накладної. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами видаткової накладної та/або акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 7.1.1. Договору покупець взяв на себе зобов'язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими особами та скріплення печатками (за наявності) і діє до: в частині поставок - до 31.12.2018 року, в частині розрахунків - до повного їх виконання. (п. 12.1. Договору).

В Додатку №1 до Договору (Специфікація №1) сторони погодили найменування товару, код товару, ГОСТ, кількість, ціну товару.

Як вказує позивач, ним на виконання умов Договору було поставлено відповідачу товар на загальну суму 597 828,83 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- №864 від 05.09.2018 року на суму 67 629,83 грн;

- №1061 від 26.12.2018 року на суму 530 199,00 грн.

Товар, за вказаними видатковими накладними, як зазначає позивач, отримано відповідачем, що підтверджується підписами уповноважених осіб відповідача на вказаних документах про отримання товару та відтиском печатки останнього.

Як зазначає позивач та підтверджується доданими ним до матеріалів справи платіжними документами, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором виконав частково.

Так, 18.10.2018 року та 19.10.2018 року відповідачем в рахунок оплати вартості отриманого за Договором товару було перераховано позивачу по 33 814,92 грн, що в загальному підсумку складає 67 629,84 грн.

Ця обставина позивачем при розгляді спору не заперечуються.

Залишок вартості отриманого від позивача товару на суму в розмірі 530 199,00 грн відповідачем оплачено не було.

З огляду на здійснення відповідачем лише часткової оплати вартості отриманого товару та пропущення відповідачем строків здійснення такої оплати, передбачених умовами п. 4.2. Договору, позивачем нараховано відповідачу суму пені в розмірі 30 591,76 грн, суму 3% річних в розмірі 5 098,63 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 18 291,87 грн, а також заявлено до стягнення суму основного боргу в розмірі 530 199,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає Договір поставки №СВРЗ-03-22-18-95/ю від 03.09.2018 року належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Суд встановив факт поставки позивачем товару на загальну суму 597 828,83 грн згідно зазначених вище видаткових накладних та факт оплати відповідачем вартості поставленого позивачем товару на суму 67 629,84 грн, що не заперечується відповідачем та в силу ч. 1 ст. 75 ГПК України не потребує доказуванню при розгляді цього спору.

Однак, як встановлено п. 4.2. Договору покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 банківських днів з дня отримання на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше реєстрації податкової накладної. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами видаткової накладної та/або акту приймання-передачі.

Отже, згідно умов Договору оплата відповідачем товару повинна була бути здійснена:

- за видатковою накладною №864 від 05.09.2018 року до 19.09.2018 року включно;

- за видатковою накладною №1061 від 26.12.2018 року до 11.01.2019 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов'язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При вирішенні спору суд виходить з того, що з огляду на положення ст. ст. 6, 627 - 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 42, 180 Господарського кодексу України, з яких випливає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства, зважаючи на факт виконання сторонами зобов'язань по договору, про що сторонами не заперечується, суд дійшов до висновку про укладення між сторонами договору з погодженням всіх його умов, які обумовлюються.

Згідно ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ст. 253 та ч. 5 ст. 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З урахуванням умов Договору та положень чинного цивільного законодавства, оплата вартості товару, отриманого за видатковою накладною №864 від 05.09.2018 року відповідачем була здійснена вчасно, а за видатковою накладною №1061 від 26.12.2018 року - з пропущенням, передбаченого п. 4.2. Договору, строку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Отже, у зв'язку з встановленням факту поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 597 828,83 грн і часткової оплати відповідачем товару лише на суму в розмірі 67 629,84 грн, то позовні вимоги в справі №910/6203/19 щодо стягнення з відповідача основної суми заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме на суму в розмірі 530 198,99 грн.

Переплата в розмірі 0,01 грн, здійснена відповідачем за видатковою накладною №864 від 05.09.2018 року, враховується судом в рахунок часткової сплати вартості товару, отриманого за видатковою накладною №1061 від 26.12.2018 року.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п. 8.2. Договору покупець у разі порушення строків оплати сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Факт наявності прострочення відповідача щодо вчасної оплати вартості отриманого за Договором товару за видатковою накладною №864 від 05.09.2018 року підтверджується наявним в матеріалах справи доказами.

Судом перевірено наведений у матеріалах справи розрахунок пені позивача та виявлено його невідповідність встановленій Національним банком України обліковій ставці, оскільки він здійснений за період з 26.04.2019 року по 08.05.2019 року за обліковою ставкою більшою, ніж та, що була встановлена НБУ, а тому судом частково прийнято до уваги контррозрахунок відповідача, і таким чином, обґрунтованою до стягнення з відповідача є сума пені в розмірі 30 497,33 грн, розрахована виходячи із встановленої судом суми заборгованості відповідача та беручи до уваги, що в період з 26.04.2019 року по 08.05.2019 року обліковою ставкою НБУ було 17,5% річних, а не 18,0% річних, як вказано позивачем.

Таким чином, обґрунтованою за прострочення виконання відповідачем зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару за названою вище видатковою накладною є сума пені у розмірі 30 497,33 грн.

Відповідач, у відзиві, просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50% .

Як встановлено матеріалами справи, що не заперечено відповідачем, оплату за поставлений товар відповідач за видатковою накладною №1061 від 26.12.2018 року своєчасно не здійснив.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В обґрунтування вказаного клопотання, відповідач просить суд врахувати, що строк прострочення оплати товару є незначним, відповідачем частково погашено заборгованість.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин, за яких можливе зменшення неустойки, а лише зазначено, що строк прострочення оплати товару є незначним і відповідачем частково погашено заборгованість.

Разом з тим суд відзначає, що оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність у даному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій не підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суми 3% річних в розмірі 5 098,63 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 18 291,87 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки вказаних сум, судом визнаються вони частково обґрунтованими. Частина нарахувань інфляційних втрат є необґрунтованою, оскільки нарахована з невірними показниками індексів інфляції.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних втрат, за розрахунками суду та частковими розрахунками позивача, з урахування контррозрахунку відповідача, прийнятого судом до уваги, підлягають задоволенню в частині, а саме на суму 3% річних в розмірі 5 098,63 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 18 253,32 грн.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, водночас позивачем не доведено суду наявності правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов договору у вигляді штрафних санкцій понад суми, визнані судом обґрунтованими.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 530 198,99 грн., сума пені в розмірі 30 497,33 грн, сума 3% річних в розмірі 5 098,63 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 18 253,32 грн.

Позивачем також заявлено про стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що позов позивача не підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов'язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі №914/434/17).

Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2019 року між Адвокатським об'єднанням «Проаво групп» (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» (Клієнт) було укладено Договір про надання правової допомоги №11-02/19-ЮО, предметом якого є здійснення виконавцем в інтересах клієнта певних видів адвокатської діяльності та надання виконавцем клієнту види правової допомоги згідно переліку.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивачем було подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку з розглядом справи, платіжне доручення №НД2423 від 07.06.2019 на суму 10 000,00 грн та Акт приймання-передачі наданих послуг №18 від 31.05.2019 року.

Судом встановлено, що Єрмак Л.Б. є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю.

Проте, Суд зазначає, що позовна заява від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» підписана не адвокатом, а директором позивача Серебряковою І.Б.

Згідно з Актом приймання-передачі наданих послуг №18 від 31.05.2019, заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, складається з:

- вивчення документів щодо фінансово-господарських взаємовідносин та операцій між ТОВ «Сота Україна» (надалі - Постачальник, Позивач) та ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «Стрийський вагоноремонтний завод» ПАТ «Українська залізниця» (надалі - Покупець, Відповідач) по Договору поставки №СВРЗ-ОЗ-22-18-95/ю від 03.09.2018 - 3 години;

- формування правової позиції у справі про стягнення заборгованості - 2 години;

- підготовка позовної заяви до Господарського суду м. Києва про стягнення на користь ТОВ «Сота Україна» заборгованості (пені та 3% річних по договору поставки №СВРЗ-ОЗ-22-18-95/ю від 03.09.2018 - 4 години;

- проведення розрахунків сум пені, інфляційних втрат та 3% річних по договору поставки №СВРЗ-ОЗ-22-18-95/ю від 03.09.2018 та їх письмове оформлення -1 година.

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, юридичну кваліфікацію правовідносин у справі, Суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Судовий збір, у розмірі 8 760,73 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, а решта судових витрат позивача зі сплати судового збору у розмірі 1,99 грн у зв'язку з частковою відмовою у задоволенні позову - на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний код 40075815, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» (ідентифікаційний код 41323412, місцезнаходження: 04111, м. Київ, вул. Черняховського, буд. 29) суму основного боргу в розмірі 530 198,99 грн (п'ятсот тридцять тисяч сто дев'яносто вісім гривень 99 копійок), суму пені в розмірі 30 497,33 грн. (тридцять тисяч чотириста дев'яносто сім гривень 33 копійки), суму 3% річних в розмірі 5 098,63 (п'ять тисяч дев'яносто вісім гривень 63 копійки), суму інфляційних втрат в розмірі 18 253,32 грн (вісімнадцять тисяч двісті п'ятдесят три гривни 32 копійки) та суму судового збору в розмірі 8 760,73 грн. (вісім тисяч сімсот шістдесят гривень 73 копійки).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1,99 грн покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сота Україна».

5. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов