ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 918/591/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пєскова В.Г.,

суддів: Погребняка В.Я., Ткаченко Н.Г.,

за участю помічника судді - Любимової І.І. (за дорученням головуючого судді);

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство "Укртрансгаз",

представник позивача - Оніщук В.М.,

відповідач - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз",

представник відповідача - Богдан С.В.,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,

представник третьої особи в судове засідання не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.03.2019

у складі колегії суддів: Савченко Г.І. (головуючий), Павлюк І.Ю., Демидюк О.О.

та на рішення Господарського суду Рівненської області від 16.01.2019

у складі судді Церковної Н.Ф.

у справі за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,

про визнання договору транспортування природного газу укладеним,

ВСТАНОВИВ

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції

1. Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз") направлено Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (далі - ПАТ "Рівнегаз") для погодження та підписання проект договору на транспортування природного газу № від 01.08.2018 у двох примірниках в редакції, яка відповідає типовому договору, що затверджений постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2497 від 30.09.2015.

2. Пункт 9.3 позивачем викладено в наступній редакції: "у випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту. Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період".

3. 20.08.2018 на адресу позивача надійшла заява №Rv007.1-ЛВ-3854-0818 про укладення договору транспортування природного газу, разом з якою відповідачем направлено позивачу один примірник договору № від 01.08.2018 підписаного уповноваженою особою відповідача з протоколом розбіжностей до договору на транспортування природного газу від 01.08.2018 в двох примірниках.

4. Відповідачем в протоколі розбіжностей від 01.08.2018 до договору транспортування природного газу № запропоновано викласти п. 9.3. договору в редакції, що передбачає оплату вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

Обґрунтування позову

5. 10.09.2018 АТ "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до ПАТ "Рівнегаз" про визнання укладеним договору про транспортування природного газу № в редакції АТ "Укртрансгаз", що відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2497.

6. Позовні вимоги мотивовані тим, що транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами здійснюються на підставі та умовах типового договору, який є обов`язковим для учасників ринку природного газу, в тому числі для відповідача, в силу закону. Позивач вважає, що редакція відповідача пункту 9.3. договору змінює істотні умови та зміст, що заборонено абзацом четвертим частини четвертої статті 179 Господарського кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду

7. 16.01.2019 рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 918/591/18 відмовлено у позові Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про визнання договору транспортування природного газу укладеним.

8. 26.03.2019 постановою Північно-західного апеляційного господарського суду у справі № 918/591/18 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 16.01.2019 - без змін. Справу № 918/591/18 повернуто до Господарського суду Рівненської області.

9. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що 01.01.2018 втратив чинність Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджений, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20. Нормативно-правовий акт після втрати ним чинності перестає бути джерелом права, а його норми втрачають обов`язкову силу і не підлягають подальшому застосуванню. Оскільки у спірному пункті 9.3. типового договору міститься посилання на порядок, встановлений нечинним нормативно-правовим актом, то підстави для задоволення вимог позивача та визнання укладеним договору на умовах, запропонованих останнім відсутні, оскільки такі умови відсилають до норм, які втратили чинність.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

10. 08.04.2019 АТ "Укртрансгаз" подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.03.2019 та рішення Господарського суду Рівненської області від 16.01.2019 у справі № 918/591/18, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог АТ "Укртрансгаз" у повному обсязі.

11. Скаржник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанції положень статті 638 Цивільного кодексу України, статті 179 Господарського кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002, постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2497 "Про затвердження Типового договору транспортування природного газу", а також порушення норм статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу

12. 28.05.2019 до Верховного Суду від ПАТ "Рівнегаз" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просить залишити без змін прийняті у справі рішення та постанову судів попередніх інстанцій, а касаційну скаргу АТ "Укртрансгаз" - без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

13. Відповідач вважає безпідставними позовні вимоги, оскільки посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, яка втратила чинність, не може бути правовим обґрунтуванням укладання типового договору.

14. Також, у відзиві відповідача наведено прохання здійснити процесуальне правонаступництво відповідача з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" на його правонаступника - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз", яке є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації " Рівнегаз", у зв`язку зі зміною назви та типу товариства.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи

і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

А. Щодо суті касаційної скарги

15. Верховний Суд дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача про заміну правонаступником, викладеного у відзиві, враховуючи положення вимог частини першої статті 52 Господарського процесуального кодексу України та зміну найменування юридичної особи.

16. Верховний Суд наголошує, що у силу статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

17. Здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги АТ "Укртрансгаз", зважаючи на наступне.

18. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що надісланий АТ "Укртрансгаз" на адресу відповідача договір транспортування природного газу № від 01.08.2018 у двох примірниках складений у відповідності до типової форми договору транспортування природного газу, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497. При цьому пункт 9.3. договору містив у собі зміст, що відповідав типовій формі договору, та передбачав норму щодо оплати щодобових небалансів з посиланням на "Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 11.01.2005 № 20.

19. В той же час, у направленому 20.08.2018 ПАТ "Рівнегаз" на адресу позивача протоколі розбіжностей було визначено зміст пункту 9.3. таким чином, що оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

20. Однак, позивач не погодився з наведеним відповідачем у протоколі розбіжностей змістом пункту 9.3. договору у частині регулювання спірних відносин оплати вартості щодобових небалансів із посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, оскільки подібна редакція договору суперечила типовій формі договору.

21. Приймаючи оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог, суди дійшли висновку, що типова форма договору транспортування природного газу, яка затверджена постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2497, містить у собі посилання на недіючий нормативно-правовий акт - постанову Кабінету Міністрів України 11.01.2005 № 20 "Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", що виключає можливість її врахування при виконанні договірних зобов`язань між сторонами спору.

22. Верховний Суд погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій з наступних підстав.

23. На вирішення Верховного Суду винесено питання щодо вимоги АТ "Укртрансгаз" до відповідача про визнання укладеним договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 (далі -договору) у редакції позивача. Підставою заявленого позову є норми частин третьої, четвертої статті 179, частини третьої статті 184 Господарського кодексу України, обов`язковість його укладення згідно з Типовим договором транспортування природного газу, затвердженим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що випливає з норм пункту 2.2. Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16.02.2017 №201 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу", яким, у свою чергу, встановлено обов`язковість укладення відповідного договору саме за встановленою законодавством формою.

24. Статтею 179 Господарського кодексу України врегульовано питання застосування типової форми договору між суб`єктами господарювання.

25. Зокрема, частиною четвертою статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

26. Частинами четвертою, п`ятою статті 181 Господарського кодексу України встановлено, що за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

27. У даному випадку типова форма договору містить у собі бланкетну норму, яка відсилає у частині регулювання оплати щодобових небалансів на постанову Кабінету Міністрів України 11.01.2005 № 20 "Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", яка, у свою чергу, скасована постановою Кабінету Міністрів України № 951 від 08.11.2017 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України".

28. За змістом державного регулювання господарських відносин, частиною якого є встановлення типових форм договорів, таке регулювання має відбуватися згідно з чіткими діючими нормами аби уникнути у відносинах між учасниками господарських відносин невизначеності щодо сутності конкретного господарського зобов`язання, обсягу прав та обов`язків учасників такого зобов`язання. З огляду на викладене, вбачається правильним рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову позивачеві у позові, оскільки у спірному пункті 9.3 Типового договору міститься посилання на порядок, встановлений нормативно-правовим актом, який втратив свою дію.

29. Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постанові від 13.06.2019 у справі № 922/2529/18 та у постанові від 25.06.2019 у справі № 911/1979/18.

30. За встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин та наданої ним правової оцінки, Верховний Суд не вбачає підстав відступати від практики, викладеної у аналогічних справах Верховного Суду, що зазначені вище.

31. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

32. У даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

Б. Висновки щодо застосування норми права

33. За змістом державного регулювання господарських відносин, частиною якого є встановлення типових форм договорів, таке регулювання має відбуватися згідно з чіткими діючими нормами аби уникнути у відносинах між учасниками господарських відносин невизначеності щодо сутності конкретного господарського зобов`язання, обсягу прав та обов`язків учасників такого зобов`язання. З огляду на викладене, вбачається правильним рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову позивачеві у позові, оскільки у спірному пункті Типового договору міститься посилання на порядок, встановлений нормативно-правовим актом, який втратив свою дію.

34. Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постанові від 13.06.2019 у справі №922/2529/18 та у постанові від 25.06.2019 у справі №911/1979/18.

В. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

35. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про те, що рішення та постанова у справі прийняті з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

36. Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга Акціонерного товариства "Укртрансгаз" підлягає залишенню без задоволення, а прийняті у справі постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.03.2019 та рішення Господарського суду Рівненської області від 16.01.2019 - залишенню без змін.

Г. Розподіл судових витрат

37. У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

П О С Т А Н О В И В :

1. Замінити Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" на його правонаступника - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз".

2. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення.

3. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.03.2019 та рішення Господарського суду Рівненської області від 16.01.2019 у справі № 918/591/18 залишити без змін.

4. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді В. Погребняк

Н. Ткаченко