ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.19 Справа № 917/690/19

за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІРМА «ВІКАНТ», 01033, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 33-В, літ. А, оф. 17,,

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТБК «БУДПОСТАЧ», Юридична адреса: 36000, Полтавська обл., м. Полтава, провулок Великий, будинок 6, офіс 1,

про стягнення 443 542,98 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

за участю представників:

представник позивача: не з"явився

представник відповідача: не з"явився

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ВІКАНТ» звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБК «БУДПОСТАЧ» про стягнення 443 542,98 грн. заборгованості за Договором поставки № 158917 ПП від 01.06.17, у тому числі: сума основної заборгованості в розмірі 303 433 грн 96 коп, сума пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 69 840 гри 00 коп, сума штрафу у розмірі 10 % від суми неоплаченого Товару в розмірі 40 398 грн 67 коп, сума інфляції в розмірі 24 051 грн 17 коп, суму 3 % річних в розмірі 5 819 грн 18 коп.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Ухвалою від 03.05.2019 р. господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі, ухвалив справу розглядати у порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 04.06.19, встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог статті 165 ГПК України до 15 днів з дня отримання ухвали, позивачу визначити строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

В підготовче засідання 04.06.2019р. представники сторін не з`явилися.

Ухвалою від 04.06.2019 р. господарський суд відклав підготовче засідання на 25.06.19, запропонував сторонам вчинити дії на виконання завдання підготовчого провадження, викликав учасників справи в підготовче засідання.

25.06.19 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач зменшує розмір нарахованих інфляційних та просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості в розмірі 303 433 грн 96 коп, суму пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 69 840 грн 00 коп, суму штрафу у розмірі 10 % від суми неоплаченого Товару в розмірі 40 398 грн 67 коп, суму інфляції в розмірі 17 183 грн 39 коп, суму 3 % річних в розмірі 5 819 грн 18 коп.

Заява про зменшення позовних вимог прийнята судом, про що зазначено в ухвалі від 25.06.19.

Присутній в засіданні 25.06.2019р. представник позивача повідомив суд про те, що заяв і клопотань не має, ним вчинені всі дії, передбачені у підготовчому провадженні.

Відповідач відзив на позов не надав.

Ухвалою від 25.06.2019 р. господарський суд закрив підготовче провадження у справі №917/690/19, призначив справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 16.07.19, викликав учасників справи в судове засідання.

Ухвали суду, в тому числі про закриття підготовчого провадження у справі №917/690/19 та призначення справи до судового розгляду по суті, були надіслані учасникам справи рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали.

Сторони отримали ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі №917/690/19 та призначення справи до судового розгляду по суті, що підтверджується підписами про вручення на повідомленнях про вручення поштового відправлення.

В судове засідання 16.07.19 представники сторін на виклик суду не з`явилися.

При цьому, від позивача надійшла заява, в якій позивач повідомив суд про підтримання позову у повному обсязі з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог та просив суд розглядати позов по суті без участі його представника.

Відповідач причини неявки не повідомив та, як зазначалося вище, відзив на позов не надав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, оскільки містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

« 01» червня 2017 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІРМА «ВІКАНТ» (далі - «ПОСТАЧАЛЬНИК») і ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТОРГІВЕЛЬНО-БУДЇВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «БУДПОСТАЧ» (далі - «ПОКУПЕЦЬ») був укладений Договір поставки № 158917 ПП (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобов`язується передати у встановлений у даному Договорі термін у власність Покупця метало продукцію (падалі - Товар), а Покупець зобов`язується оплатити вартість Товару та прийняти його відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 1.3 Договору, Факт поставки Товару за цінами, загальною кількістю, асортиментом, сортаментом та номенклатурою, зазначеними у Рахунках-фактурах та/або видаткових/залізничних накладних, або факт оплати Рахунка-фактури означає взаємну згоду Постачальника і Покупця з умовами поставки та умовами оплати Товару (як що вони вказані в Рахунку-фактурі Постачальника), ціною, загальною кількістю, асортиментом, сортаментом та номенклатурою Товару, які зазначені у Рахунках- фактурах Постачальника та/або у видаткових/залізничних накладних, а також є підтвердженням факту отримання Покупцем від Постачальника оригіналу Рахунку-фактури для оплати Товару, який Постачальник поставляє/поставив.

Згідно п. 3.6 Договору, Оплата Товару здійснюється Покупцем шляхом передплати 100 % вартості Товару в терміни, які вказані у Рахунках-фактурах Постачальника. З моменту зарахування на поточний рахунок Постачальника 100 % оплати за поставлений Товар, або за Товар що має бути поставлений, ціна на Товар не підлягає зміні.

Відповідно до п. 1 Специфікації № 4169 від 26.09.2018 року, умови оплати - 11Л0.2018.

Відповідно до п. 1 Специфікації № 4481 від 28.09.2018 року, умови оплати - 16.10.2018.

Відповідно до п. 1 Специфікації № 4482 від 05.10.2018 року, умови оплати - 19.10.2018.

Позивач вказує, що ТОВ «ФІРМА «ВІКАНТ» свої договірні зобов`язання виконало вчасно, в повному обсязі і у відповідності з умовами зазначеного Договору, що підтверджується підписаними видатковими накладними: №70807 від 02.10.2018, №71282 від 03.10.2018, № 72294 від 05.10.2018, на загальну суму - 403 986 грн 71 коп.

За твердженням позивача, в порушення зазначених умов договору, відповідачем неналежно виконувались зобов`язання по оплаті поставленого товару, а саме: ТОВ «ТБК «БУДПОСТАЧ» зобов`язання по оплаті поставленого товару виконало лише частково на загальну суму - 100 552 гри 75 коп., сума заборгованості станом на 22.04.2019 з оплати поставленого товару становить 303 433 грн 96 коп.

Несплата відповідачем заборгованості стала підставою для звернення із відповідним позовом про стягнення основної заборгованості в розмірі 303 433 грн 96 коп, а також суми пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 69 840 гри 00 коп, суми штрафу у розмірі 10 % від суми неоплаченого Товару в розмірі 40 398 грн 67 коп, суми інфляції в розмірі 17 183 грн 39 коп, суми 3 % річних в розмірі 5 819 грн 18 коп. (в редакції заяви про зменшення позовних вимог).

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст.712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов`язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов`язків, а саме, зобов`язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов`язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що згідно з умовами Договору Позивач поставив Відповідачу товар на загальну суму - 403 986 грн 71 коп., що підтверджується підписаними видатковими накладними: №70807 від 02.10.2018, №71282 від 03.10.2018, № 72294 від 05.10.2018.

Згідно п. 3.6 Договору, Оплата Товару здійснюється Покупцем шляхом передплати 100% вартості Товару в терміни, які вказані у Рахунках-фактурах Постачальника. З моменту зарахування на поточний рахунок Постачальника 100% оплати за поставлений Товар, або за Товар що має бути поставлений, ціна на Товар не підлягає зміні.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата) покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 та п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, договору; одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

Відповідно до Відповідно до п. 1 Специфікації № 4169 від 26.09.2018 року, умови оплати - 11.10.2018, відповідно до п. 1 Специфікації № 4481 від 28.09.2018 року, умови оплати - 16.10.2018, відповідно до п. 1 Специфікації № 4482 від 05.10.2018 року, умови оплати - 19.10.2018.

Отже, останнім днем розрахунків, згідно Специфікації № 4169 від 26.09.2018 є 11.10.2018, останнім днем розрахунків, згідно Специфікації № 4481 від 28.09.2018 є 16.10.2018, останнім днем розрахунків, згідно Специфікації № 4482 від 05.10.2018 є 19.10.2018.

Доказів, які б спростовували доводи і докази Позивача, Відповідач суду не надав.

За твердженням позивача, яке не спростоване відповідачем при розгляді справи, 11.02.2019 року ТОВ «ТБК «БУДПОСТАЧ» частково викопало зобов`язання по оплаті поставленого товару згідно Специфікації № 4169 від 26.09.2018 на загальну суму - 100 000 грн 00 коп.

Докази того, що відповідач здійснив оплату заборгованості в розмірі 303 433,96 гривень основного боргу в матеріалах справи відсутні.

Отже, позовні вимоги про стягнення 303 433,96 грн. основного боргу є обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення суми пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 69 840 грн 00 коп та суми штрафу у розмірі 10 % від суми неоплаченого Товару в розмірі 40 398 грн 67 коп суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов"язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст.ст.546, 549 ЦК України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. З Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 5.1. Договору - У разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність відповідно до умов цього Договору та чинного законодавства України.

Згідно п. 5.2. Договору - За прострочення строків оплати Товару, встановлених в цьому Договорі та додатках до нього, Покупець сплачує Постачальникові пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки за весь період прострочення. Якщо заборгованість за поставлений Товар становить більше 15 календарних днів, Покупець, крім сплати пені за той самий період, сплачує Постачальникові штраф у розмірі 10 % від суми доплаченого Товару в зазначені в даному Договорі та додатках до нього строки.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

У даному випадку суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Так, як неодноразово наголошував Верховний Суд України та Верховний Суд, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України, а одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Зокрема, такий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 27.04.2012 р. № 3-24гс12, від 09.04.2012 р. № 3-88гс11, у постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16.

Позивачем надано розрахунок пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення за період прострочення по кожній специфікації окремо, зокрема:

згідно Специфікації № 4169 від 26.09.2018 затримка розрахунків Відповідача становить 122 календарних дні (за період з 12.10.2018 по 10.02.2019 включно) та з урахуванням здійсненої часткової оплати боргу 71 календарний день (за період з 11.02.2019 по 22.04.2019 включно), загалом 193 календарних днів;

згідно Специфікації № 4481 від 28.09.2018 становить 188 календарних дні (за період з 17.10.2018 по 22.04.2019 включно);

згідно Специфікації № 4482 від 05.10.2018 становить 185 календарних дні (за період з 20.10.2018 по 22.04.2019 включно).

Початок нарахування пені (та взагалі прострочення виконання зобов"язань по оплаті) визначений позивачем з врахуванням дат розрахунків, визначених кожною із специфікацій окремо.

Суд зазначає, що в силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки положення договору не містять умов щодо встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановлений в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливом шести місяців, від дня, коли мало бути виконано зобов`язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунки пені на предмет дотримання положень ст. 232 ГК України, суд дійшов висновку, що з урахуванням передбачення сторонами у специфікаціях умов оплати позивач правильно визначив наступні періоди нарахування пені:

згідно Специфікації № 4169 від 26.09.2018 - за період з 12.10.2018 по 11.04.2019 включно, загалом 193 календарних днів;

згідно Специфікації № 4481 від 28.09.2018 - за період з 17.10.2018 по 16.04.2019 включно;

згідно Специфікації № 4482 від 05.10.2018 - за період з 20.10.2018 по 19.04.2019 включно.

Перевіривши наданий позивачем розрахунки пені, суд дійшов висновку, що з врахуванням визначеного судом періоду правомірним є нарахування пені згідно Специфікації № 4169 від 26.09.2018 у розмірі 64 554,62 грн.; згідно Специфікації № 4481 від 28.09.2018 у розмірі 1928,39 грн.; згідно Специфікації № 4482 від 05.10.2018 у розмірі 117,13 грн.;всього на суму 66600,14 грн. (Перевірка правильності розрахунку пені здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Еліт".).

Стосовно позовних вимог про стягнення пені в іншій частині суд зазначає, що позов заявлено з порушенням положень ст. 232 ГК України, що є підставою для відмови в задоволенні зазначеної частини вимог.

Стосовно позовних вимог про стягнення штрафу суд зазначає, що з урахуванням умов договору, порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд, здійснивши перерахунок штрафу, дійшов до висновку, що його розрахунок здійснено правильно, тому вимоги про стягнення 40 398,67 грн. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач розрахував суму 3% річних згідно Специфікації № 4169 від 26.09.2018 - за період з 12.10.2018 по 11.04.2019 включно; згідно Специфікації № 4481 від 28.09.2018 - за період з 17.10.2018 по 16.04.2019 включно; згідно Специфікації № 4482 від 05.10.2018 - за період з 20.10.2018 по 19.04.2019 включно, а також інфляційні витрати згідно Специфікації № 4169 від 26.09.2018, Специфікації № 4481 від 28.09.2018, згідно Специфікації № 4482 від 05.10.2018 за період з листопада 2018 по березень 2019 включно (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Перевіривши правильність розрахунку, суд встановив, що вимоги в частині стягнення інфляційних та 3% річних за прострочення оплати вартості отриманого товару є обґрунтованими.

Перевірка правильності розрахунку інфляційних та 3% річних здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Еліт".

Згідно з ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За даних обставин, позовні вимоги про стягнення основної заборгованості в розмірі 303 433 грн 96 коп, а також суми пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 66600 грн 14 коп, суми штрафу у розмірі 10 % від суми неоплаченого Товару в розмірі 40 398 грн 67 коп, суми інфляції в розмірі 17 183 грн 39 коп, суми 3 % річних в розмірі 5 819 грн 18 коп. є обгрунтовані та підлягають задоволенню, в іншій частині позову суд відмовляє за безпідставністю та необгрунтованістю.

За результатами вирішення спору судові витрати щодо судового збору у справі покладаються на Відповідача відповідно ст. 129 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 130, 231, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТБК «БУДПОСТАЧ», Юридична адреса: 36000, Полтавська обл., м. Полтава, провулок Великий, будинок 6, офіс 1, на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІРМА «ВІКАНТ», 01033, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 33-В, літ. А, оф. 17,, суму основної заборгованості в розмірі 303 433 грн 96 коп, суму пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 66600 грн 14 коп, суму штрафу у розмірі 40 398 грн 67 коп, суму інфляції в розмірі 17 183 грн 39 коп, суму 3 % річних в розмірі 5 819 грн 18 коп., 6501 грн 53 коп витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення підписано 16.07.2019

Суддя Киричук О.А.