СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2019 р. Справа № 917/2039/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І. , суддя Тихий П.В.

за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. 1382 П/1-7) на рішення господарського суду Полтавської області від 19.02.2019 року, ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Киричук О.А., повний текст якого складено 01.03.2019 року, у справі

за позовом Комунального госпрозрахункового житлово-експлуатаційного підприємства "Автозаводське", м. Кременчук,

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Полтава,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Автозаводська районна адміністрація виконкому Кременчуцької міської ради, м. Кременчук,

про визнання недійсним протоколу

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року комунальне госпрозрахункове житлово-експлуатаційне підприємство "Автозаводське" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про визнання недійсним протоколу засідання комісії з розгляду акту про порушення споживачем правил користування електричною енергією № 00002721 від 31.08.2017.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 05.04.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.07.2018, відмовлено в задоволенні позову.

Постановою від 03.10.2018 Верховний суд рішення господарського суду Полтавської області від 05.04.2018 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 05.07.2018 у справі за № 917/2039/17 скасував, а справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 19.02.2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб'єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, працівниками відповідача складено акт про порушення № 00002721 від 16.06.2017, яким зафіксовано порушення правил ПКЕЕ, що полягає у самовільному підключенні електроустановок, струмоприймачів або проводів до мережі електропередавальної організації, а саме: приєднання власних струмоприймачів до мережі енергопостачальника та без укладення договору про постачання електричної енергії у приміщенні за адресою м. Кременчук, проспект Свободи, 80.

За наслідками розгляду акту про порушення від 16.06.2017 за №00002721 рішенням комісії Кременчуцької філії ПАТ "Полтаваобленерго" донараховано вартість необлікованої електроенергії в сумі 117 455,35 грн, про що було складено протокол від 31.08.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що КГ ЖЕП "Автозаводське" безпосередньо не користується електричною енергією за адресами, зазначеними ПАТ "Полтаваобленерго" в акті про порушення, а є балансоутримувачем такого комунального майна, що за договорами оренди передано у користування третій особі - Автозаводській районній адміністрації виконкому Кременчуцької міської ради, яка і повинна була укласти договір на постачання електричної енергії.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником нежитлового приміщення загальною площею 97,4 кв.м за адресою: м. Кременчук, просп. Свободи, буд. 80, є Кременчуцька міська рада Полтавської області.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 24.12.2007 № 1298 КГ ЖЕП "Автозаводське" утримує на балансі житловий фонд м. Кременчука, у тому числі нежитлові приміщення у житлових будинках, а також окремі адміністративні будівлі комунальної власності територіальної громади міста Кременчука. Судами встановлено, що КГ ЖЕП "Автозаводське" є балансоутримувачем нежитлового приміщення площею 97,4 кв.м за адресою: м. Кременчук, просп. Свободи, буд. 80.

КГ ЖЕП "Автозаводське" як балансоутримувачем об'єктів нерухомості комунальної власності м. Кременчука та ПАТ "Полтаваобленерго" було укладено договір про постачання електричної енергії від 18 березня 2016 року за № 4067 нежитлового приміщення за адресою: м. Кременчук, вул. Небесної сотні (колишня вул. Пролетарська), 54.

Постачання електричної енергії у нежитлове приміщення за адресою: м. Кременчук, проспект Свободи, 80 було врегульовано сторонами у додатковій угоді № 7 від 02.10.2017 про внесення доповнень до договору про постачання електричної енергії № 4067 від 18.03.2016.

На підставі рішення виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області від 16.12.2016 за № 1236 та договору оренди від 30.12.2016 за № 798 вказане нежитлове приміщення було передано Автозаводській районній адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в оренду для службових цілей, про що складено акт приймання-передачі між Автозаводською районною адміністрацією виконкому Кременчуцької міської ради та КГ ЖЕП "Автозаводське" від 30.12.2016.

Згідно з п. 5.7 договору оренди, орендар зобов'язаний укласти договори з виконавцями житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1.3. ПКЕЕ (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженим власником особою) та постачальником електричної енергії за врегульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженим власником особою) за неврегульованим тарифом.

Відповідно до п. 5.1 ПКЕЕ договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до ч. 3. ст. 5.1 Правил користування електричною енергією, між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем укладається один договір про постачання електричної енергії за усіма об'єктами споживача, які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. За взаємною згодою сторін можуть бути укладені окремі договори про постачання електричної енергії за кожним об'єктом споживача.

Як вбачається з матеріалів справи, у приміщенні за адресою м. Кременчук, проспект Свободи, 80 без укладення договору про постачання електричної енергії відбулося приєднання струмоприймачів до мережі енергопостачальника.

Даний факт, що є порушенням правил ПКЕЕП, зафіксовано працівниками відповідача у акт про порушення № 00002721 від 16.06.2017.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником нежитлового приміщення загальною площею 97,4 кв.м. розташованого за адресою: м. Кременчук, просп. Свободи, буд. 80, є Кременчуцька міська рада Полтавської області.

Нежитлове приміщення, розміщене по проспекту Свободи, 80 в м. Кременчуці, перебуває на балансі КГЖЕП "Автозаводське" (позивача) відповідно до рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 24.12.2007р. № 1298.

Однак, вказане приміщення було передане в оренду іншій юридичній особі, а саме: Автозаводській районній державній адміністрації виконкому Кременчуцької міської ради на підставі Договору оренди майна № 798 від 30.12.2016р.

Факт передачі вказаного приміщення підтверджується актом приймання-передачі нерухомого майна від 30.12.2016.

Як вказує відповідач, він дізнався про існування договору оренди приміщення тільки на засіданні комісії для розгляду акта про порушення.

Дане твердження відповідача не спростоване позивачем при розгляді справи.

Посилання позивача на те, що це не відповідає дійсності, оскільки під час перевірки та складання акту про порушення 16.06.2017р. був присутнім представник орендаря - зав.господарством Автозаводської райдержадміністрації Нагаєць А.В., про що відповідачем було зазначено в акті про відмову споживача від підпису від 16.06.2016р. суд вважає необґрунтованим, так як присутність представника Автозаводської райдержадміністрації при складанні акту не є прямим доказом про обізнаність відповідача щодо правовідносин передання майна за адресою: м. Кременчук, просп. Свободи, буд. 80 в оренду.

Як зазначалось вище, Постановою від 03.10.2018 Верховний суд рішення господарського суду Полтавської області від 05.04.2018 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 05.07.2018 у справі за № 917/2039/17 скасував, а справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

В постанові Верховного суду від 03.10.2018р. вказано, що під час нового розгляду суду необхідно належним чином дослідити всі наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, встановити наявність чи відсутність підстав для скасування рішення ПАТ "Полтаваобленерго", оформленого протоколом № 00002721 від 31.08.2017 засідання комісії з розгляду акту про порушення Правил користування електричною енергією від 16.06.2017 з врахуванням договору оренди № 798 від 30.12.2016 укладеного між виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради та Автозаводською районною адміністрацією виконавчого комітету Кременчуцької міської ради та акту приймання-передачі нерухомого майна від 30.12.2016.

З положень договору оренди приміщення № 798 від 30.12.2016р. (п. 5.7) вбачається, що орендар зобов'язаний укласти з відповідними службами окремі договори про надання комунальних послуг.

При цьому, слід звернути увагу на те, що з тексту даного пункту договору не вбачається обов'язок Орендаря самостійно укладати договір на електрозабезпечення приміщення.

Це підтверджується і Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області № 1236 від 16 грудня 2016 p., яким продовжуються договори оренди приміщень, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука, де в п. З перелічено з ким саме мають обов'язок Орендарі укласти договори, а саме - Орендарям укласти з балансоутримувачами договори на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, товариствами з обмеженою відповідальністю "Житлорембудсервіс" і "Добробит", договори на відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням будинків та прибудинкових територій та з Кременчуцьким комунальним автотранспортним підприємством 1628 на вивіз сміття. Даний перелік носить вичерпний перелік і, Договір оренди не міг суперечити Рішенню міськради і містити інше.

Тобто, укладення договорів про постачання електричної енергії завідомо не входило в обов'язок Орендарів оскільки, попереднім Рішенням Кременчуцької міської ради від 29 листопада 2016 р. була затверджена Програма розвиту КГЖЕП "Автозаводське" та виділено кошти з місцевого бюджету на відкриття точок обліку споживання енергоносіїв в нежитлових приміщеннях, що і було виконано адміністрацією Позивача.

Вказане вище свідчить про те, що лише наявність договору оренди № 798 від 30.12.2016 не може вказувати на наявність підстав для нарахування саме орендарю коштів за необліковану електроенергію.

Для встановлення наявності чи відсутності підстав для скасування рішення ПАТ "Полтаваобленерго", оформленого протоколом № 00002721 від 31.08.2017 засідання комісії з розгляду акту про порушення Правил користування електричною енергією від 16.06.2017 слід врахувати, що положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії", ПКЕЕ та Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕ від 04.05.2006 р. № 562, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.07.2006 р. за № 782/12656, передбачено, що саме споживач зобов'язаний оплатити вартість недоврахованої електричної енергії.

Термін "споживач електричної енергії" необхідно застосовувати в дещо ширшому значенні, зокрема, як такий, що поширюється і на осіб, які використовують електричну енергію без укладення договору на електропостачання, що вбачається зі змісту положень підпункту 1 пункту 10.2 Правил користування електричною енергією (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.05.2011 р. у справі № 15/147/10).

Для донарахування споживачу суми електроенергії визначальним є факт порушення Правил особою, яка вчинила правопорушення. Якщо ж таку особу встановити неможливо, то відповідає власник майна або особа, що володіє іншими речовими правами щодо цього майна (зокрема, правом володіння). Таку правову позицію виклав Вищий господарський суд України у своїй постанові від 15.07.2014 N910/23542/13.

Відповідно до правової позиції, що міститься в постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про узагальнення судової практики вирішення спорів, що виникають у сфері надання послуг з електропостачання" від 16.12.2015 № 3, у вирішенні спорів про стягнення вартості електричної енергії, спожитої внаслідок самовільного підключення до об'єктів електроенергетики, та визначенні особи, яка є споживачем та належним відповідачем у спорі, судам слід виходити з приписів положень 319, 322 ЦК України та враховувати, що відповідальність щодо належного утримання майна несе власник цього майна або особа, що володіє іншими речовими правами щодо цього майна (зокрема, правом володіння).

Матеріалами справи підтверджено, що між КГЖЕП "Автозаводське" (надалі - Позивач), як балансоутримувачем об'єктів нерухомості комунальної власності м. Кременчука, та Кременчуцькою філією ПАТ "Полтаваобленерго", яка є відокремленим підрозділом ПАТ "Полтаваобленерго" (надалі - Відповідач), було укладено Договір про постачання електричної енергії від 18 березня 2016 року за № 4067 до нежитлового приміщення за адресою: м. Кременчук, вул. Небесної сотні (колишня вул. Пролетарська), 54.

02 вересня 2016 року на адресу Кременчуцької філії з боку КГЖЕП "Автозаводське" було направлено листа за № 01-07/572, яким повідомляється про те, що у зв'язку з передачею на баланс Позивача цілого ряду нежитлових приміщень, в тому числі і за зазначеною адресою, він має намір в короткостроковій перспективі переоформити чи відкрити нові точки обліку. Як вбачається із змісту позовної заяви та відповіді на відзив Комунальне госпрозрахункове житлово-експлуатаційне підприємство "Автозаводське" починаючи з кінця 2016 року неодноразово зверталось до ПАТ "Полтаваобленерго" із заявами про укладення договору постачання електричної енергії на об'єкт нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: проспект Свободи, 80, м. Кременчук.

Після надання необхідного пакету документів, що передбачені п. 5.4. Правил користування електричною енергією, ПАТ "Полтаваобленерго" та Комунальне госпрозрахункове житлово-експлуатаційне підприємство "Автозаводське" уклали додаткову угоду №7 від 02.10.2017 року про внесення доповнено до договору про постачання електричної енергії № 4067 від 18.03.2016 року. Згідно умов вказаної додаткової угоди на підставі звернення споживача договір про постачання електричної енергії № 4067 від 18.03.2016 року доповнено об'єктом нежитлове приміщення (офіс), м. Кременчук, проспект Свободи, 80.

Дії саме позивача, направлені на оформлення договірних відносив з відповідачем для постачання електричної енергії на об'єкт нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: проспект Свободи, 80, м. Кременчук спростовують його твердження щодо того, що Автозаводська районна адміністрація в даному випадку є споживачем електричної енергії на зазначеному вище об'єкті нежитлового приміщення.

При цьому, судом враховано, що документальні докази про звернення самого Орендаря приміщення за укладенням договору про постачання електричної енергії в справі відсутні, більше того, про їх відсутність повідомляється в Листі Позивача № 01-03/539 від 30.06.2017 p., який КЖЕП "Автозаводське" направило на ім'я Заступника міського голови Усанової О.П. де вказується, що письмових підтверджень того, що ПАТ "Полтаваобленерго" відмовило Автозаводській районній адміністрації в укладенні договору на електропостачання немає. Копію даного листа було долучено Позивачем до матеріалів справи.

Також, позивачем в матеріали справи були надані платіжні доручення, якими Автозаводський райвиконком сплачував кошти за електричну енергію КГЖЕП «Автозаводському з приводу постачання електричної енергії в нежитлове приміщення по проспекту Свободи, 80.

Таким чином, за викладених обставин, колегія суддів погоджується із твердженням місцевого господарського суду про те, що саме Позивач виступає в ролі балансоутримувача приміщення та розпорядника і користувача (споживача) електричною енергією по даному об'єкту.

Відповідно до п. 6.41 ПКЕЕ у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих Правил або умов договору на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється акт порушень. В акті мають бути зазначені зміст виявленого порушення із посиланням на відповідні пункти цих Правил та вихідні дані, необхідні та достатні для визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та/або суми завданих споживачем збитків. За необхідності в акті зазначаються заходи, які необхідно вжити для усунення допущених порушень. Акт складається в двох примірниках, один з яких передається або надсилається споживачеві. Акт підписується представником постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) та представником споживача. У разі відмови споживача підписати акт в ньому робиться запис про відмову. У цьому разі акт вважається дійсним, якщо він підписаний не менше ніж трьома уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації). Споживач має право подати пояснення і зауваження щодо змісту акта, які зазначаються в акті, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання. Акт підписують тільки особи, які брали участь в контрольному огляді або технічній перевірці.

З огляду на встановлений вище факт, що саме позивач в даному випадку є споживачем електричної енергії, його посилання на відсутність підстав для нарахування його підприємству коштів за необліковану електроенергію судом відхиляються як необґрунтовані.

Позивач не зазначав про відсутність зафіксованого в Акті № 00002721 від 16.06.2017 порушення правил ПКЕЕ, що полягає у самовільному підключенні електроустановок, струмоприймачів або проводів до мережі електропередавальної організації, а саме: приєднання власних струмоприймачів до мережі енергопостачальника та без укладення договору про постачання електричної енергії.

Відповідно до п. 6.42 та 6.43 ПКЕЕ на підставі акта порушень уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) під час засідання комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг недоврахованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Рішення комісії оформляється протоколом і набирає чинності з дня вручення протоколу споживачу. Разом з протоколом споживачу надаються розрахунок величини вартості та розрахункові документи для оплати недоврахованої електричної енергії та/або збитків. Споживач має оплатити розрахункові документи за недовраховану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка.

Для визначення обсягу та обрахування вартості електричної енергії, яку особа споживала за відсутності укладеного договору про постачання електричної енергії, застосовуються положення ПКЕЕ та Методики.

З протоколу засідання комісії з розгляду акта про порушення ПКЕЕ вбачається, що нарахування відповідачу проводились на підставі пп. 5 п. 2.1 Методики.

Відповідно до п.5 п. 2.1. Методики її положення застосовуються на підставі акта про порушення, складеного в порядку, установленому цією Методикою, з урахуванням вимог ПКЕЕ та в разі виявлення, зокрема, самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника.

Відповідно до п. 2.6 Методики у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпункті 5 пункту 2.1 цієї Методики та за умови відсутності договору, величина розрахункового добового обсягу споживання електричної енергії через проводи (кабелі), якими здійснене самовільне підключення (Wдоб.с.п., кВт·год), розраховується за формулою: W доб. с.п. = P с.п. · t вик. с.п

Із розрахунку обсягу та вартості електроенергії на підставі акта порушення ПКЕЕ, позивач здійснив нарахування за період з 16.06.20126по 16.06.2017, тобто для розрахунку загального обсягу електричної енергії взяв сумарну кількість днів за 1 рік.

Позивач не вказував на неправильність визначеного обсягу недоврахованої електричної енергії та суми завданих споживачем збитків.

З огляду на викладене та враховуючи, що саме Позивач виступає в ролі балансоутримувача нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: проспект Свободи, 80, м. Кременчук, та розпорядника і користувача (споживача) електричною енергією по даному об'єкту, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про правомірність складеного акту про порушення та відсутність правових підстав для недійсним протоколу засідання комісії з розгляду акту про порушення споживачем правил користування електричною енергією № 00002721 від 31.08.2017.

При цьому, позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом до особи, діями якої позивачу завдано шкоди, за наявності підстав для такого звернення та за умови підтвердження належними та допустимими доказами факту порушення його прав і законних інтересів (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №910/6959/17).

Вищевикладеними обставинами спростовані доводи апеляційної скарги позивача про наявність обов'язку у третьої особи у справі укладати договір на електрозабезпечення приміщення, а також про наявність підстав для скасування оспорюваних актів відповідача, оскільки позивач не є безпосереднім споживачем електроенергії через наявність договору оренди, за яким нежитлові приміщення передані в оренду третій особі у справі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 19.02.2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15.07.2019

Головуючий суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий