ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09 липня 2019 р. Справа № 903/262/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г., за участю секретаря судового засідання Хвищук Н.В.,

представників позивача: Пеньковської Л.Я., Пителя Л.С.,

представника відповідача: Гораєвської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Інвіктас

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Волинська аграрна компанія

про стягнення 711 100 грн.

встановив: позивач ТОВ Інвіктас звернувся до суду з позовом, в якому просить, з врахуванням заяви про зміну предмету позову, стягнути з відповідача ТОВ Волинська аграрна компанія безпідставно отримані кошти в сумі 711 100грн. Також просить стягнути 10 666,50грн. витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що протягом 2016 року позивачем згідно усних домовленостей здійснено перерахування відповідачу попередньої оплати за пшеницю та с/г продукцію в загальній сумі 711 100грн., що посвідчується платіжними дорученнями.

Оскільки сторони не дійшли згоди щодо умов договору, договір не уклали, відносини між сторонами є бездоговірні.

Враховуючи, що відповідачем не поставлено позивачу пшеницю згідно усних домовленостей, позивач просить стягнути з відповідача попередньо перераховані кошти, як безпідставні.

Ухвалою суду від 10.04.2019р. постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на "08" травня 2019р.

03.05.2019р. відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (вх. №01-57/4903/19), в якому заперечив проти позову. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, незаконними та такими, що не відповідають дійсності. Зазначає, що 18.03.2016р. між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №01/03. Твердження позивача про недосягнення сторонами істотних умов договору та неукладення договору спростовуються наявністю самого договору з визначеними у ньому істотними умовами, а також визначення реквізитів у самих платіжних дорученнях, що оплата здійснюється на підставі договору №01/03 від 18.03.2016р. та на банківські реквізити ТОВ «Волинська аграрна компанія», що зазначені в п.10 договору. Також відповідач звертає увагу суду на те, що визначення договору як неукладеного, може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із спливом строку позовної давності.

08.05.2019р. судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 03.06.2019р. для надання позивачем відповіді на відзив, про що зазначено в протоколі підготовчого судового засідання та повідомлено представників сторін під розписку.

31.05.2019р. на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача та заява про зміну предмету позову, в якій позивач просить стягнути з ТОВ ВОЛИНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ на користь ТОВ ІНВІКТАС безпідставно отримані кошти в сумі 711100,00 грн., судовий збір в сумі 10 666,50 грн.., а також повідомляє суд, що договір купівлі-продажу №01/03 від 18.03.2016р. та видаткові накладні від імені ТОВ «ІНВІКТАС» підписані ОСОБА_1 , яка ні на момент підписання вищевказаного договору та накладних, ні на сьогоднішній день не має жодного відношення до ТОВ «ІНВІКТАС», не була ні працівником позивача, ні особою уповноваженою на вчинення від імені позивача юридично значимих дій. Щодо застосування строку позовної давності, то позивач зазначає, що перебіг строку позовної давності слід відраховувати з 14.03.2019р. коли відповідачем була отримана вимога про повернення коштів.

03.06.2019р. відповідач надав суду заперечення на відповідь позивача, в яких зазначає, що позивач дізнався про існування договору №01/03 від 18.03.2016р. саме 18.03.2016р. здійснивши перший платіж на суму 265 000грн., що відповідає сумі відвантаженої с/г продукції згідно видаткової накладної №6 від 18.03.2016р. на пшеницю фуражну в кількості 66,25т на суму 265 000грн. з ПДВ на банківські реквізити ТОВ «Волинська аграрна компанія», що зазначені в п.10 договору №01/03 від 18.03.2016р., вказавши у платіжному дорученні №150 від 18.03.2016р. призначення платежу «Попередня оплата за пшеницю фуражну зг. Дог. №01/03 від 18.03.2016р., в т.ч. ПДВ 20% 44166,67грн.».

Ухвалою суду від 03.06.2019р. постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 10.06.2019р.

10.06.2019р. на адресу суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких директор ТОВ «Інвіктас» стверджує, що довіреність №3 від 14.03.2016р. на ОСОБА_1 директором не підписувалася, а надані відповідачем копії довіреності та видаткових накладних не є належними доказами на підтвердження факту поставки товару; вважає, що перераховані відповідачу кошти є безпідставно набутими та мають бути стягнуті з відповідача.

Ухвалою суду від 10.06.2019р. повідомлено відповідача, що розгляд справи по суті буде продовжено 09.07.2019р. та витребувано у відповідача для огляду у судовому засіданні оригінали письмових доказів, доданих відповідачем до відзиву від 26.04.2019р. та заперечень від 03.06.2019р. (оригінали договору купівлі-продажу с/г продукції №01/03 від 18.03.2016р., видаткових та податкових накладних, довіреності №3 від 14.03.2016р.).

В судовому засіданні 09.07.2019р. представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та у відповіді на відзив, просили позов задоволити; представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та у запереченні на відповідь позивача, просив відмовити у позові повністю.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

18.03.2016р. між ТОВ «Волинська аграрна компанія» (продавець) та ТОВ «Інвіктас» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №01/03, підписаний від імені ТОВ «Волинська аграрна компанія» - ОСОБА_2 , а від імені ТОВ «ІНВІКТАС» представником за довіреністю - ОСОБА_1 (а.с.53-55).

Довіреністю №3 від 14.03.2016р., ТОВ «Інвіктас» (Довіритель) в особі директора ОСОБА_3 . ОСОБА_4 ., яка діяла на підставі Статуту, уповноважило ОСОБА_1 бути представником Довірителя перед ТОВ «Волинська аграрна компанія» та його працівниками з усіх питань, пов`язаних з виконанням укладення договорів купівлі-продажу та отримання сільськогосподарської продукції. На виконання цієї довіреності ОСОБА_1 надаються серед інших право:

- підписувати від імені Довірителя договори купівлі-продажу сільськогосподарської продукції, всі документи щодо виконання умов укладених договорів, включаючи первинні документи на здійснення господарських операцій: видаткові накладні на отримання с/г продукції тощо;

- діяти від імені Довірителя з усіх питань, пов`язаних з виконанням договорів купівлі-продажу сільськогосподарської продукції та насіння, укладених з ТОВ «Волинська аграрна компанія»;

- подавати від імені Довірителя до ТОВ «Волинська аграрна компанія» будь-які документи, у межах укладених договорів;

- приймати від ТОВ «Волинська аграрна компанія» всі документи, пов`язані з виконанням укладених договорів купівлі-продажу сільськогосподарської продукції та насіння, та розписуватися в їх отриманні;

- здійснювати від імені Довірителя господарські операції, пов`язані з отриманням від ТОВ «Волинська аграрна компанія», а також отримувати їх відповідно до умов укладених договорів;

- здійснювати від імені Довірителя господарські операції, пов`язані з отриманням від ТОВ «Волинська аграрна компанія» сільськогосподарської продукції та насіння, а також отримувати їх відповідно до умов укладених договорів;

- вчиняти всі інші дії, що не суперечать чинному законодавству та необхідні для здійснення наданих цією довіреністю повноважень. Довіреність видана без права передоручення і дійсна до 31.12.2016р.

Копія даної довіреності, з відміткою «Згідно з оригіналом», підписом та печаткою ТОВ «Інвіктас» міститься в матеріалах справи (а.с.146).

За умовами п.п. 1.1, 1.2 договору поставки №01/03 продавець зобов`язується передавати у власність покупцеві насіння пшениці 6 класу та насіння інших сільськогосподарських культур, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар. Асортимент, ціна за одиницю, строк та умови поставки ТМЦ, які підлягають поставці за цим договором, визначаються Сторонами у рахунках на оплату, видаткових накладних та податкових накладних, які є його невід`ємною частиною.

Згідно п. 3.1 договору оплата ТМЦ за цим договором здійснюється на рахунок продавця, що вказаний в розділі 10 договору.

Платіжними дорученнями №150 від 18.03.2016р., №180 від 07.04.2016р., №222 від 22.04.2016р., №259 від 10.05.2016р., №299 від 25.05.2016р., №304 від 27.05.2016р., №337 від 06.06.2016р., №388 від 24.06.2016р., №404 від 04.07.2016р. та №495 від 10.08.2016р. позивач перерахував відповідачу кошти за пшеницю та с/г продукцію на загальну суму 711 100грн. (а.с.7-11).

У вищезазначених платіжних дорученнях, в графі «призначення платежу» вказано: «Попередня оплата за пшеницю фуражну зг.дог.№01/03 від 18.03.2016р., в.т.ч. ПДВ 20%» (а.с.7-11).

Відповідач ТОВ «Волинська аграрна компанія» в свою чергу також виконав умови договору поставки №01/03 та поставив відповідачу товар на загальну суму 1 382 200грн., що підтверджується видатковими накладними №6 від 18.03.2016р., №1 від 07.04.2016р., №2 від 21.04.2016р., №1 від 10.05.2016р., №2 від 25.05.2016р., №3 від 27.05.2016р., №9 від 06.06.2016р., №10 від 24.06.2016р., №1 від 18.07.2016р., податковими накладними та квитанціями про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних до них (а.с.56-82).

Факт отримання товару позивачем підтверджується підписами представника ТОВ «Інвіктас» за довіреністю №3 від 14.03.2016р. ОСОБА_1 у видаткових накладних в графі отримав(ла), засвідченими печатками позивача на вказаних накладних.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 638, 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, укладення договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №01/03 від 18.03.2016р., за яким між сторонами виникли господарські зобов`язання підтверджується видатковими накладними №6 від 18.03.2016р., №1 від 07.04.2016р., №2 від 21.04.2016р., №1 від 10.05.2016р., №2 від 25.05.2016р., №3 від 27.05.2016р., №9 від 06.06.2016р., №10 від 24.06.2016р., №1 від 18.07.2016р.; податковими накладними №6 від 18.03.2016р., №1 від 07.04.2016р., №2 від 21.04.2016р., №1 від 10.05.2016р., №2 від 25.05.2016р., №3 від 27.05.2016р., №9 від 06.06.2016р., №10 від 24.06.2016р., №1 від 18.07.2016р., квитанціями про реєстрацію зазначених податкових накладних.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 3 п. 2.5 Наказу Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р. «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, довіреністю №3 від 14.03.2016р. позивач ТОВ «Інвіктас» уповноважив ОСОБА_1 на укладення договору та бути його представником перед ТОВ «Волинська аграрна компанія».

Договір купівлі-продажу, укладений між позивачем та відповідачем, є чинним, в судовому порядку недійсним не визнавався, а тому був обов`язковим для виконання сторонами.

Твердження позивача про те, що договір купівлі-продажу №01/03 від 18.03.2016р. вважається неукладеним у зв`язку з тим, що сторонами не досягнуто згоди зі всіх істотних умов договору, спростовується посиланням позивача у платіжних дорученнях на вищевказаний договір, підписом повноважного представника у видаткових накладних про отримання пшениці фуражної, включення податкових накладних до податкового кредиту декларацій з ПДВ ТОВ «Інвіктас» за березень-серпень 2016р.

У заяві про зміну предмету позову, у поясненнях від 10.06.2019р. та в судовому засіданні 09.07.2019р. представник позивача зазначає, що перераховані відповідачу кошти є безпідставно набутими та мають бути стягнуті з відповідача на підставі ст.1212 ЦК України.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи, що спірні грошові кошти були перераховані позивачем не безпідставно, а на виконання умов договору, укладеного між сторонами, суд приходить до висновку, що правові підстави застосування вищезазначеної норми до даних відносин відсутні.

Отже, враховуючи, що господарські операції, а саме поставка пшениці фуражної згідно видаткових накладних, здійснювались сторонами на підставі договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №01/03 від 18.03.2016р. та спірні грошові кошти були перераховані позивачем з посиланням на цей договір, у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Також, до відзиву на позовну заяву відповідачем додано заяву про застосування строків позовної давності, в якій відповідач заявляє про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки позивач звернувся до суду з позовом лише у квітні 2019р., а договір був укладений у березні 2016р.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами 1, 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебігу позовної давності починається заново.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з поштового конверту (а.с.35), позовна заява подана до суду 03.04.2019р. Згідно платіжних доручень ТОВ «Інвіктас» було здійснено першу оплату відповідачу 18.03.2019р. на суму 265 000 грн. Всі інші оплати були здійснені вже після 03.04.2016р. Позивачем пропущено строк для звернення до суду лише щодо стягнення перерахованих коштів згідно платіжного доручення №150 від 18.03.2016р.

Відтак, заява про застосування строку позовної давності підлягає до задоволення в частині стягнення 265 000 грн. попередньої оплати згідно платіжного доручення №150 від 18.03.2016р.

А тому, в частині стягнення 265 000 грн. слід відмовити у зв`язку із спливом позовної давності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про відмову у позові.

Враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 202, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

в и р і ш и в :

1. В позові відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 19.07.2019р.

Суддя О. Г. Слободян