ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2019м. ДніпроСправа № 904/946/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Хавіної О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фермерського господарства "Конкурент", с. Оженківка Павлоградського району Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця Швеця Олександра Івановича, м. Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у розмірі 224 659 грн. 14 коп. за договором оренди від 14.10.2011 № 14/10-11

Представники:

від позивача: Пономаренко О.Г., наказ № 1К від 03.10.1996, голова;Савченко С.А., дов. № 04-С-17 від 07.09.2017, свідоцтво № 2242 від 24.01.2011, адвокат;

від відповідача: Швець О.І., паспорт серія НОМЕР_1 від 21.10.1999.

СУТЬ СПОРУ:

Фермерське господарство "Конкурент" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Швеця Олександра Івановича заборгованість у розмірі 224 659 грн. 14 коп., з яких: 39 428 грн. 08 коп. - заборгованість за оренду землі до розірвання договору, 46 767 грн. 12 коп. - заборгованість за оренду транспортних засобів з 01.12.2011 по 11.06.2013, 40 295 грн. 49 коп. - інфляційні втрати за затримання орендної плати за землю, 47 795 грн. 99 коп. - інфляційні втрати за затримання орендної плати за користування транспортними засобами, 5 914 грн. 21 коп. - 3% річних за затримання орендної плати за землю, 7 015 грн. 06 коп. - 3% річних за затримання орендної плати за користування транспортними засобами, 37 443 грн. 19 коп. - податок на додану вартість від заборгованості в сумі 187 215 грн. 95 коп.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов`язань за договором оренди від 14.10.2011 № 14/10-11.

Ухвалою господарського суду від 18.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 16.04.2019.

08.04.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач посилається на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2015 у справі № 904/9407/13 за позовом ФГ "Конкурент" до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати, неустойки та збитків на загальну суму 189 825,00 грн., та про визнання розірваним договору № 14/10-11 від 14.10.2011. Даним рішенням було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Судами апеляційної та касаційної інстанцій вказане рішення залишено без змін. Крім того, відповідач зазначає, що позивач раніше звертався до суду з вимогою про стягнення з відповідача орендної плати за землю, але відмовився від такої вимоги, оскільки договір оренди землі не був зареєстрований відповідно до ст. 18 Закону України "Про оренду землі". Безпідставність вимог позивача була встановлена і в рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2016 у справі № 904/6070/16. У позовній заяві позивач вказує про те, що 20.10.2013 він письмово повідомив відповідача про відмову від договору оренди (найму). Тому треба врахувати вимоги ч. 3 ст. 622 Цивільного кодексу України, що у разі відмови кредитора від договору (ст. 615 цього Кодексу) боржник звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі. Це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Вдповідач просить застосувати строк позовної давності, оскільки позивач надав суду повідомлення від 20.10.2013 про відмову від договору, мотивуючи це тим, що відповідач не виконує зобов`язання за договором. Це підтверджує той факт, що саме з цього часу позивач усвідомлював, що його законні права та інтереси порушені відповідачем, але до суду з цим позовом звернувся тільки 07.03.2019. Відповідач зазначає, що з тим самим предметом і з тих самих підстав було винесено рішення суду від 04.07.2018 у справі № 904/1933/18, яким у задоволенні позову про стягнення заборгованості з орендної плати відмовлено у повному обсязі. Щодо вимоги про стягнення орендної плати за землю, то відповідач зазначає, що відповідно до Закону України "Про оренду землі" цей договір незареєстрований позивачем у встановленому порядку.

Ухвалою господарського суду від 16.04.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, оголошено перерву у підготовчому засіданні до 28.05.2019.

18.04.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що справи № 904/9407/13, № 904/6070/16, № 904/1933/18 розглядались з інших правових підстав та з іншими предметами спору. У цих справах письмова згода ФОП ОСОБА_1 від 21.10.2013 на розірвання договору оренди та додаткова угода, датована ним 24.11.2013, не досліджувались. Позивач стверджує, що ніколи раніше не звертався до суду з вимогою про стягнення орендної плати за землю з відповідача і не відмовлявся від цієї вимоги. У справі № 904/6650/17 судами встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснив оплату 17 250 грн. 00 коп. на користь ФГ "Конкурент" на виконання договору оренди від 14.10.2011 № 14/10-11 правомірно як оплату за землю. Позивач наголошує на тому, що відповідач не повернув орендоване майно, тому сплив строку позовної давності ще не починався.

Також, 18.04.2019 позивач подав до суду письмові пояснення, в яких повідомив, що він є платником ПДВ і зобовязаний нарахувати та сплатити ПДВ при отриманні орендних платежів. Позивач не має доказів на підтвердження повернення з оренди земельної ділянки та транспортних засобів з причин їх відсутності. Оригінали письмової згоди на розірвання договору оренди від 14.10.2011, датованої 21.10.2013 за № 3, та оригінал додаткової угоди, датованої 24.11.2013, знаходяться у відповідача.

У засіданні 28.05.2019 оголошено перерву до 13.06.2019 та судом зобов`язано відповідача надати заперечення на відповідь на відзив.

03.06.2019 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що позивач надіслав йому повідомлення про відмову від договору, яке було отримано 20.10.2013, після чого 21.10.2013 відповідач надіслав позивачу згоду на розірвання договору з 20.10.2013. Надалі, 24.11.2013 сторони уклали додаткову угоду до договору. Таким чином, сторони визнали, що договір розірваний з 20.10.2013 за згодою сторін (п. 7.4.4. договору). Стосовно повернення речі наймачем, то вказане майно було вилучено виконавчою службою у 2013 році з виконання наказу суду про стягнення заборгованості з ФГ "Конкурент" та знаходиться на реалізації у зведеному виконавчому провадженні. Отже, відповідач до цього майна не має ніякого відношення, про що свідчить акт опису та арешту майна від виконавчої служби.

Ухвалою господарського суду від 13.06.2019 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 09.07.2019.

У судовому засіданні 09.07.2019 представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити; відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2018 у справі № 904/1933/18 за позовом Фермерського господарства "Конкурент" до Фізичної особи-підприємця Швеця Олександра Івановича про стягнення 68 013,69 грн. заборгованості з орендної плати, 24 033,33 грн. упущеної вигоди за пунктом 5 акту та 24 033,33 грн. упущеної вигоди за пунктом 6 акту встановлено, що 14.10.2011 між Фермерським господарством "Конкурент" (орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Швець Олександром Івановичем (орендар, відповідач) укладено договір оренди № 14/10-11 (далі - договір), відповідно до розділу 1 якого позивач передає, а відповідач приймає земельну ділянку площею 50 га, що знаходиться на території Межирічської сільської ради та належить фермерському господарству; сівалку СЗТ-3,6, культиватор КПС-4,2, сарай площею 100 кв.м, трактор ЮМЗ.

Відповідно до розділу 1.1. договору об`єкт оренди передається позивачем відповідачеві для використання останнім у господарській діяльності.

Згідно з пунктом 2.1. договору передача-приймання здійснюється на підставі відповідного акту приймання-передачі. При переданні об`єкта складається акт прийому-передачі. В акті відображається стан об`єкту. Об`єкт вважається переданим в оренду з моменту підписання акту.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що строк оренди становить 3 роки з дати приймання об`єкта за актом приймання-передачі. Якщо жодна із сторін не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору не заявить про намір його розірвати, цей договір автоматично пролонгується (продовжується на тих самих умовах).

Відповідно до пункту 4.1. договору загальний розмір орендної плати за об`єкт оренди становить 30 000,00 грн. на рік.

Розмір орендної плати може переглядатися та змінюватися за взаємною згодою не частіше ніж один раз на рік (пункт 4.2. договору).

Договір набуває чинності в момент його підписання і діє протягом 3-х років (пункт 7.2. договору).

Пунктом 7.4. договору передбачено, що дія договору припиняється у разі:

- закінчення строку, на який його було укладено (пункт 7.4.1. договору);

- ліквідації орендодавця (пункт 7.4.2. договору);

- загибелі об`єкта (пункт 7.4.3. договору);

- розірвання договору за згодою сторін (пункт 7.4.4. договору);

- розірванням договору за рішенням суду (пункт 7.4.5. договору);

- в інших випадках, передбачених договором та чинним законодавством України (пункт 7.4.6. договору).

Відповідно до акту приймання-передачі техніки від 01.12.2011 орендодавець Фермерське господарство "Конкурент" в особі ОСОБА_2 передав, а орендар Приватний підприємець ОСОБА_1 прийняв відповідно до договору № 14/10-11 від 14.10.2011 техніку: сівалку СЗТ - 3,6; культиватор КПС - 4,2 та трактор ЮМЗ-6.

Згідно з пунктом 2 акту робочий стан транспортного засобу перевірений орендарем, транспортний засіб переданий у стані, придатному для експлуатації за прямим призначенням і знаходиться у справному стані. За пунктом 3 акту орендар не має претензій щодо стану транспортного засобу і обсягу виконаних орендодавцем зобов`язань за договором оренди №14/10-11 за 2011 рік.

Пунктом 5 акту сторони встановили, що три одиниці техніки (сівалка СЗТ - 3,6, культиватор КПС - 4,2, трактор ЮМЗ-6) здаються в оренду з щодобовою оплатою із розрахунку 100,00 грн. за 1 добу, яка нараховується по факту роботи техніки.

Пунктом 6 акту сторони додатково зазначили про те, що оплата праці на техніці нараховується за фактом роботи із розрахунку 100 грн./д.

У матеріалах справи наявний також акт приймання-передачі земельної ділянки від 01.12.2011, з якого вбачається, що громадянин ОСОБА_2 (як орендодавець) передав, а Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (як орендар) прийняв земельну ділянку площею 50 га.

Як вбачається з матеріалів справи, договір оренди № 14/10-11 від 14.10.2011 неодноразово був предметом розгляду в суді.

Так, Господарським судом Дніпропетровської області у справі № 904/9407/13 від 16.03.2015 було прийнято рішення, яким встановлено таке:

- листом від 14.09.2013 позивач надіслав відповідачеві повідомлення про відмову від договору оренди від 14.10.2011 з вимогою про негайне повернення сільгосптехніки - трактора ЮМЗ, культиватора КПС-4,2 та сівалки СЗТ-3,6, посилаючись, при цьому, на систематичне порушення останнім протягом 2012 - 2013 років зобов`язань щодо сплати орендної плати. У відповідь листом за вих. № 1 від 21.10.2013 відповідач підтвердив отримання 15.10.2013 зазначеного листа, але проти розірвання договору оренди висловив заперечення з підстав наявного у позивача боргу перед ним на суму 90 346 грн. Приймання в оренду сівалки заперечує, вказуючи на те, що вона йому не передавалася через несправність. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На час вирішення спору укладений між сторонами договір оренди від 14.10.2011 недійсним не визнаний. Згідно зі статтею 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. Отже, в основі припинення договору найму з підстав відмови від нього наймодавця - порушення наймачем зобов`язань щодо внесення плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд. За змістом частини першої статті 530 Цивільного кодексу України зобов`язання виконується у певний строк (термін). Договором оренди сторони не передбачили строк внесення відповідачем як орендарем плати за користування сільгосптехнікою. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України). Позивачем не надано доказів на підтвердження пред`явлення ним у період дії спірного договору вимог щодо сплати відповідачем будь-якої орендної плати та за будь-який період часу. За вказаних обставин відсутні правові підстави стверджувати про наявність у відповідача саме боргу за спірним договором, що не є автентичним із грошовими зобов`язаннями як такими, строк оплати яких ще не настав. Відтак висновки позивача про розірвання цього договору з підстав статті 782 Цивільного кодексу України є неправомірними. Крім того вимога позивача про визнання договору розірваним з 15.10.2013 не є належним способом захисту, передбаченим статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України. За своїм змістом позовна вимога у цій частині направлена на встановлення юридичного факту, визнання якого за зверненням особи з позовом суперечить нормативним положенням статті 1 Господарського процесуального кодексу України щодо права особи звертатися до суду за захистом свого порушеного або оспорюваного права чи оспорюваного інтересу. У справі позовного провадження встановлення юридичного факту можливе під час оцінки доказів з метою встановлення обставин справи для вирішення спору. З огляду на викладене не є законними і позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати у сумі: 55 000 грн. за користування з 01.12.2011 по 15.10.2013 сівалкою СЗТ-3,6, культиватором КПС-4,2, трактором ЮМЗ згідно пункту 4.1. договору оренди; 20 000 грн. орендної плати за 200 днів користування з 01.12.2011 по 19.06.2012 сівалкою СЗТ-3,6, культиватором КПС-4,2, трактором ЮМЗ згідно пункту 5 акту приймання-передачі до договору оренди № 14/10-11 від 14.10.2011 (із розрахунку 100 грн. за 1 добу), а також інфляційних втрат у сумі 21 375 грн. та 3% річних у сумі 3450 грн.;

- необґрунтованість визначення позивачем суми заборгованості з орендної плати, а разом із цим і 3% річних та інфляційних втрат доводиться також наступним. Так, за змістом пункту 4.1. договору щорічна орендна плата у сумі 30 000,00 грн. визначена з урахуванням оренди не тільки спірних трьох одиниць сільгосптехніки - трактора ЮМЗ, культиватора КПС-4,2 та сівалки СЗТ-3,6, а й земельної ділянки площею 50 га та сараю площею 100 кв.м. У порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу України, позивачем не доведена величина орендної плати за три спірні одиниці сільгосптехніки, а також безпосереднє їх використання відповідачем, що є умовою нарахування та оплати за пунктом 5 акту приймання-передачі. Жодних доказів щодо цього (акти про надання послуг, звіти тощо) позивачем не надано. Крім того, нарахування орендної плати за користування трактором ЮМЗ та культиватором КПС-4,2 з 12.06.2013 є неправомірним, оскільки вказана сільгосптехніка відповідно до акту опису й арешту майна від 12.06.2013 у порядку примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області № 41/904/334/2013 від 25.02.2013 про стягнення з Фермерського господарства "Конкурент" на користь ФОП ОСОБА_1 32 000 грн. основного боргу, 208 грн. 3% річних та 1 720 грн. 50 коп. судового збору була арештована та передана державним виконавцем Павлоградського міськрайонного управління юстиції на відповідальне зберігання ОСОБА_3 ;

- укладаючи спірний договір оренди та оформлюючи акт приймання-передачі техніки, сторони не визначили індивідуальні характеристики сівалки СТЗ-3,6, стосовно якої позивач заявляє вимоги про відшкодування відповідачем збитків у сумі 29 500 грн. Разом із тим позивач стверджує про наявність у нього двох сівалок СТЗ-3,6. Із акту опису й арешту майна від 04.12.2013 вбачається, що у порядку примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 41/904/334/2013 від 25.02.2013 про стягнення з Фермерського господарства "Конкурент" на користь ФОП ОСОБА_4 Івановича 32 000 грн. основного боргу, 208 грн. 3% річних та 1 720 грн. 50 коп. судового збору державним виконавцем Павлоградського міськрайонного управління юстиції була арештована сівалка СТЗ-3,6 та передана на відповідальне зберігання ОСОБА_5 . Крім того, із копії договору купівлі-продажу від 16.04.2013, прибуткового касового ордеру № 1 від 16.04.2013 та накладної № 16/04-13 від 16.04.2013 вбачається, що сівалка СТЗ-3,6 була продана Фермерським господарством "Конкурент" в особі ОСОБА_2 . ОСОБА_6 за 20 000 грн. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказані сівалки є однією тією ж, а ще одна знаходиться у відповідача, позивач суду не надав. Заперечень відповідача щодо несправності сівалки, яка за його твердженням фактично за актом ним не приймалася, позивач не спростував. Ринкову вартість сівалки з урахуванням амортизаційних відрахувань чи її реальної ринкової вартості суду не довів. З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення збитків у сумі 29 500 грн. від втрати сівалки позивачем не доведені;

- згідно зі статтею 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. За встановленими у справі обставинами заявлена позивачем неустойка у сумі 60 500 грн. у вигляді подвійної орендної плати за неповернення трьох спірних одиниць сільгосптехніки задоволенню не підлягає, так як з урахуванням викладеного, ним не доведені: правомірність визначення величини орендної плати згідно з пунктом 4.1. договору оренди cтосовно трьох спірних одиниць сільгосптехніки у сумі 2 500 грн. на місяць; наявність підстав для нарахування щодобової орендної плати згідно пункту 5 акту приймання-передачі сільгосптехніки; правомірність нарахування орендної плати за спірний період за всіма трьома спірними одиницями сільгосптехніки за обставин їх арешту; втрату сівалки СТЗ-3,6. відповідачем; настання строку сплати відповідачем орендної плати за договором; наявність правових підстав для припинення договору оренди згідно зі статтею 782 Цивільного кодексу України.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.08.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 17.03.2016 рішення у справі № 904/9407/13 залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, не підлягають доказуванню обставини, встановлені господарськими судами в процесі розгляду спору у справі № 904/9407/13, стосовно того, що зазначена сільськогосподарська техніка не використовувалась Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 ; що ця техніка (сівалка СЗТ 3,6, культиватор КПС 4,2, трактор ЮМЗ), у подальшому, була арештована і вилучена державним виконавцем у порядку примусового виконання судового рішення. Позивачеві належали дві сівалки СЗТ-3,6; одна з них була передана в оренду Фізичній особі - підприємцю Швець ОСОБА_7 та, як вже зазначалося, арештована і вилучена державним виконавцем, а друга була відчужена позивачем іншій особі ( ОСОБА_6 ).

Також рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2016 у справі № 904/6070/16 за позовом Фермерського господарства "КОНКУРЕНТ" до Фізичної особи-підприємця Швеця Олександра Івановича про стягнення заборгованості з орендної плати у сумі 195000 грн., залишеним постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 без змін, встановлено, що позивачем у справі не доведено:

- правомірність визначення величини орендної плати згідно пункту 4.1. договору оренди cтосовно трьох спірних одиниць сільгосптехніки у сумі 2500 грн. на місяць;

- наявність підстав для нарахування щодобової орендної плати згідно пункту 5 акту приймання-передачі сільгосптехніки;

- не надано фактичних доказів роботи техніки та не доведено правомірність нарахування орендної плати за спірний період за всіма трьома спірними одиницями сільгосптехніки за обставин їх арешту.

Як зазначено у постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 у справі № 904/6070/16, судами встановлено, що предметом договору є тимчасове користування: земельною ділянкою площею 50 га; сівалкою СЗТ-3,6; культиватором КПС-4,2; трактором ЮМЗ; сараєм площею 100 кв. м і за змістом пункту 4.1 договору щорічна орендна плата у сумі 30 000 грн. визначена з урахуванням оренди не тільки зазначених в позові трьох одиниць сільгосптехніки - трактора ЮМЗ, культиватора КПС-4,2, сівалки СЗТ-3,6, а й земельної ділянки та сараю, які відповідно до акту приймання-передачі техніки від 01.12.2011 в оренду передані не були. Тому сторони визначили окремий порядок нарахування орендної плати за користування технікою в пункті 5 цього акта, зазначивши, що три одиниці техніки здаються в оренду з щодобовою оплатою із розрахунку 100 грн. за 1 добу. Оплата нараховується за фактом роботи техніки. Пунктом 6 акта сторони додатково зазначили про те, що оплата праці на техніці нараховується за фактом роботи із розрахунку 100 грн./д.

Позивач нараховує орендну плату не на підставі умов, визначених в акті, а на підставі пункту 4.1 договору, що не відповідає умовам договору та приписам чинного законодавства.

Предметом судового розгляду у справі № 904/1933/18 була, зокрема вимога Фермерського господарства "Конкурент", заявлена до Фізичної особи підприємця Швеця Олександра Івановича, про стягнення 68 013,69 грн. заборгованості з орендної плати згідно з пунктом 4.1 договору оренди №14/10-11 від 14.10.2011 за період з 01.12.2011 по 19.10.2013, а саме: заборгованість з орендної плати за період з 01.12.2011 по 19.10.2013 із розрахунку 30 000,00 грн. (за перший рік оренди з 01.12.2011 по 30.11.2012) + 26 678,08 грн. (за період з 01.12.2012 по 19.10.2013) + ПДВ від суми 56 678,08 грн. 11 335,61 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2018 у справі № 904/1933/18 у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.12.2018 вказане рішення залишено без змін.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2017 у справі № 904/6650/17, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.11.2017, за позовом Фізичної особи-підприємця Швеця Олександра Івановича до Фермерського господарства "Конкурент" про стягнення заборгованості за договором оренди № 14/10-11 від 14.10.2011 у загальному розмірі 17 250 грн. 00 коп. (з урахуванням заяви від 25.09.2017) встановлено факт виконання протягом двох років договору оренди № 14/10-11 від 14.10.2011, що підтверджується актами приймання-передачі в оренду, платіжними документами про сплату орендної плати за землю за період з 09.12.2011 по 03.01.2013 у розмірі 17 250 грн. 00 коп., а також наявною у справі перепискою щодо розірвання договору оренди № 14/10-11 від 14.10.2011 через два роки з дня його укладення (лист відповідача від 20.10.2013, лист позивача від 21.10.2013).

Факт виконання договору оренди № 14/10-11 від 14.10.2011 встановлений також судом під час розгляду справи № 904/9407/13.

У зв`язку з цим суд у справі № 904/6650/17 не погодився з доводами ФОП ОСОБА_1 , що договір оренди № 14/10-11 від 14.10.2011 є неукладеним, оскільки визнання договору неукладеним може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками його виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.10.2013 позивач надіслав відповідачу повідомлення наймодавця про відмову від договору оренди (найма), де зазначив, що протягом 2012-2013 років відповідач систематично порушував свої обовязки щодо внесення орендної плати і у звязку з цим голова ФГ "Конкурент" прийняв рішення про розірвання договору та вимагав від відповідача негайного повернення взятого орендованого майна: трактора ЮМЗ, культиватора КПС-4,2, сівалки СЗТ-3,6.

Відповідач надав позивачу згоду на розірвання договору, датовану 21.10.2013 за № 3, згідно якої погодився на розірвання договору з 20.10.2013.

Додатковою угодою до договору оренди, датованою відповідачем 24.11.2013, сторони домовились про розірвання договору з 20.10.2013.

13.11.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією № 1 від 13.11.2018 вих.№ 58, в якій вимагав сплатити 39 428 грн. 08 коп. - заборгованість за оренду землі до розірвання договору, 46 767 грн. 12 коп. - заборгованість за оренду транспортних засобів з 01.12.2011 по 11.06.2013, 40 295 грн. 49 коп. - інфляційні втрати за затримання орендної плати за землю, 47 795 грн. 99 коп. - інфляційні втрати за затримання орендної плати за користування транспортними засобами, 5 914 грн. 21 коп. - 3% річних за затримання орендної плати за землю, 7 015 грн. 06 коп. - 3% річних за затримання орендної плати за користування транспортними засобами, 37 443 грн. 19 коп. - податок на додану вартість від заборгованості в сумі 187 215 грн. 95 коп.

У відповіді на претензію за № 29 від 30.11.2018 відповідач відмовив у її задоволенні, посилаючись на рішення судів.

Позивач зазначає, що відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання щодо повної і своєчасної оплати за оренду землі та за оренду транспортних засобів виконав неналежним чином, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем за оренду землі (до розірвання договору з 01.12.2011 по 19.10.2013 згідно п. 4.1. договору) у розмірі 39 428 грн. 08 коп., розрахунок: 30 000 грн. 00 коп. 17 250 грн. 00 коп. = 12 750 грн. 00 коп. за перший рік (з 01.12.2011 по 30.11.2012), 26 678 грн. 08 коп. за період з 01.12.2012 по 19.10.2013; заборгованість за оренду транспортних засобів (з 01.12.2011 по 11.06.2013 згідно п. 4.1. договору) у розмірі 46 767 грн. 12 коп., розрахунок: 30 000 грн. 00 коп. + 16 767 грн. 12 коп. (1 рік 193 дні).

Із посиланням на положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та просить стягнути з відповідача 40 295 грн. 49 коп. - інфляційні втрати за затримання орендної плати за землю, 47 795 грн. 99 коп. - інфляційні втрати за затримання орендної плати за користування транспортними засобами, 5 914 грн. 21 коп. - 3% річних за затримання орендної плати за землю, 7 015 грн. 06 коп. - 3% річних за затримання орендної плати за користування транспортними засобами.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 37 443 грн. 19 коп. - податок на додану вартість від заборгованості в сумі 187 215 грн. 95 коп.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору оренди, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з приписами ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Предметом договору оренди було тимчасове користування земельною ділянкою площею 50 га, сівалкою СЗТ-3,6, культиватором КПС-4,2, трактором ЮМЗ та сараєм площею 100 кв. м.

Пунктом 4.1. договору встановлена щорічна орендна плата у сумі 30 000,00 грн., визначена з урахуванням оренди земельної ділянки площею 50 га, сараю площею 100 кв.м, а також трьох одиниць сільгосптехніки - трактора ЮМЗ-6, культиватора КПС-4,2 та сівалки СЗТ-3,6.

Тобто сторони в договорі не встановили конкретний розмір оренди за користування кожним об`єктом.

Позивач, в порушення ст. ст. 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, не довів належними та допустимими доказами величину орендної плати за користування кожним об`єктом, а також безпосереднє використання відповідачем сільськогосподарської техніки (актів прийому-передачі наданих послуг, звітів тощо), що є умовою нарахування та оплати за пунктом 5 акту приймання-передачі від 01.12.2011.

Крім того, позивач нараховує орендну плату за користування сільгосптехнікою не на підставі умов, визначених в акті, а на підставі пункту 4.1. договору, що не відповідає умовам договору та приписам чинного законодавства.

Таким чином, суд доходить висновку про необґрунтованість визначення позивачем суми заборгованості з орендної плати за кожним об`єктом, а разом із цим і 3% річних, інфляційних втрат та податку на додану вартість.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З огляду на вказані норми Цивільного кодексу України, обставини щодо пропуску строку позовної давності не досліджуються судом, оскільки позов не підлягає задоволенню з підстав його необгрунтованості.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено 18.07.2019