ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1109/18
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Разюк Г.П.,

Колоколов С.І.,

секретар судового засідання Селиверстова М.В.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Пронюк В.Я., за довіреністю;

від відповідача: Кулинич К.С., за довіреністю; Кімлик І.В., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Товариства з обмеженою відповідальністю ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ

на рішення Господарського суду Одеської області

від 09 квітня 2019 року (повний текст складено 19.04.2019р.)

по справі № 916/1109/18

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ

про стягнення 188 886 732,85 грн., -

колегія суддів суду першої інстанції: Волков Р.В. (головуючий), Невінгловська Ю.М., Цісельський О.В.

час та місце винесення рішення: 09.04.2019р., м. Одеса, проспект Шевченка, 29 Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 17.04.2019р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (найменування позивача 21.03.2019 змінено, попереднє найменування - Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі Позивач, АТ «НАК «Нафтогаз України», Продавець) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Одесагаз-Постачання (далі Відповідач, ТОВ Одесагаз-Постачання, Покупець) про стягнення з останнього на користь Позивача заборгованості у розмірі 188 886 732,85 грн., з яких: 93 424 423,17 грн. пені, 23 466 057,10 грн. в якості 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат у сумі 71 996 252,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасною оплатою Відповідачем переданого йому газу на загальну суму 2 677 767 173,10 грн. на підставі укладеного між сторонами Договору від 28.10.2016р. за №16-482-Н (далі Договір) та, відповідно, невиконання свого зобов`язання щодо розрахування з Позивачем за отриманий газ у визначений Договором строк.

31.10.2018р. Товариством з обмеженою відповідальністю Одесагаз-Постачання до суду першої інстанції було подано зустрічний позов про визнання недійсним пункту 6.1. договору №16-482-Н від 28.10.2016р. Ухвалою суду першої інстанції від 05.11.2018р., яка залишена без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2018р., зустрічну позовну заяву повернуто.

Ухвалою Верховного суду від 04.02.2019р. Товариству з обмеженою відповідальністю Одесагаз-Постачання було відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі №916/1109/18 за касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2018р. та ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.11.2018р.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.04.2019р. по справі №916/1109/18 (головуючий суддя Волков Р.В., судді: Невінгловська Ю.М., Цісельський О.В.) позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволені частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 934 244,23 грн. пені, 23 466 057,10 грн. 3% річних, 381 638,02 грн. витрат зі сплати судового збору. В решті позову відмовлено.

У вказаному рішенні Господарський суд Одеської області дійшов висновку про доведеність Позивачем факту неналежного виконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016р. №16-482-Н в частині вчасної оплати газу, а саме: Покупцем було оплачено переданий йому газ із пропущенням встановлених умовами Договору строків оплати.

Задовольняючи частково вимоги про стягнення пені та 3% річних, суд першої інстанції виходив з порушення Відповідачем встановлених Договором строків оплати поставленого Позивачем природного газу, а відмовляючи в задоволенні решти вимог про стягнення пені та інфляційних втрат, суд вказав про надмірно великий розмір нарахованої у позовної заяві пені і про недоведеність наявності збитків завданих Позивачу зі сторони Відповідача, а також, про відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат, у зв`язку з встановленням судом прострочення сплати заборгованості Відповідачем в період менший, ніж місяць.

При цьому, місцевий господарський суд врахував відсутність заборгованості за Договором у Відповідача перед Позивачем на момент звернення останнього до суду з відповідним позовом та на момент розгляду справи.

Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на залежність розрахунку з боку Відповідача за газ від своєчасності розрахунків населення за спожитий природний газ та від дій учасників відносин з організації розрахунків за природний газ шляхом перерахування субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам.

Також, при винесенні свого рішення Господарський суд Одеської області посилався на аналогічну правову позицію, що висловлена у постановах Верховного Суду у справі № 910/16072/16 від 21.02.2018 р., у справі № 904/7401/16 від 25.04.2018 р., у справі № 905/1851/17 від 06.03.2019 р., у справі № 913/284/18 від 26.03.2019 р.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 10.05.2019р. Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на відсутність досліджень місцевим судом усіх істотних обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2019 р. у справі №916/1109/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 92 490 178,94 грн. та щодо відмови у стягненні інфляційних втрат у сумі 71 996 252,58 грн. і прийняти нове рішення у цій частині, яким задовольнити позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України», а саме: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Одесагаз-Постачання на користь АТ НАК Нафтогаз України неустойку у сумі 92 490 178,94 грн. та інфляційні втрати у сумі 71 996 252,58 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що рішення Господарського суду Одеської області винесено за неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи; із невідповідністю висновків фактичним обставинам справи; із незастосуванням норм матеріального права, що підлягають застосуванню, а також, із порушенням норм процесуального права.

Апелянт стверджує, що рішення Господарського суду Одеської області у частині зменшення судом розміру пені прийняті з порушенням норм матеріального права, зокрема статті 233 Господарського кодексу України, статей 549 - 552, 599, 625 Цивільного кодексу України та без дослідження всіх істотних обставин справи.

Так, апелянт вказує, що зменшуючи розмір пені, судом першої інстанції не було враховано інтереси Позивача; не взято до уваги, зокрема, положення Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 1 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»; судом не з`ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання та не було оцінено розмір таких збитків.

Крім цього, АТ «НАК Нафтогаз України вважає, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими порівняно із невиконаним зобов`язанням за договором купівлі-продажу природного газу, у зв`язку з чим, Господарський суд Одеської області не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 Цивільного кодексу України.

Також в обґрунтування доводів, викладених в апеляційній скарзі, Позивач зазначає, що суд першої інстанції прийшов до хибних висновків, встановивши, що термін прострочення Відповідачем виконання зобов`язання з оплати отриманого товару за кожен період окремо становить менше місяця, тому відсутні підстави для нарахування та стягнення з Відповідача інфляційних втрат.

АТ «НАК Нафтогаз України наполягає на тому, що здійснений ним розрахунок інфляційних втрат на суму боргу є законним та обґрунтованим, відповідає приписам, викладеним у Листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97 та п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р.

Більш детально доводи Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.05.2019 р. апеляційну скаргу АТ «НАК «Нафтогаз України» залишено без руху та встановлено Позивачу строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, а саме: надати до суду докази сплати судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі протягом 7 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

28.05.2019 р. від АТ «НАК «Нафтогаз України» до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої скаржником додано докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановленому розмірі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2019 р. по справі №916/1109/18, встановлено Відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 7 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження.

Водночас, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить у задоволенні апеляційної скарги АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відмовити у повному обсязі; скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2019 р. у справі №916/1109/18 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, в якому у задоволенні позову АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до ТОВ «Одесагаз-Постачання» відмовити у повному обсязі. Водночас, апелянт просив поновити строк на подання апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ТОВ «Одесагаз-Постачання» зазначає, що рішення Господарського суду Одеської області винесено із незастосуванням норм матеріального права, що підлягають застосуванню, а також, із порушенням норм процесуального права.

Відповідач наполягає на тому, що Господарським судом Одеської області в оскаржуваному рішенні від 09.04.2019 р. не враховано, що в даних правовідносинах Покупець не був вільним в укладенні Договору і виборі контрагента, а саме: Договір від 28.10.2016р. був укладений Відповідачем на виконання обов`язку, встановленого статтею 11 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015р. та Постанови Кабінету Міністрів України №758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) від 01.10.2015р.

Апелянт зауважує, що чинне на момент укладення та дії Договору №16-482-Н законодавство містило норми, що регулюють порядок та строки виконання зобов`язання, які відрізняються від умов, викладених в пункті 6.1 Договору, а саме: спеціальні обов`язки ТОВ «Одесагаз-Постачання» підпадають під визначення «публічного зобов`язання», яке встановлено в статті 178 Господарського кодексу України.

Відповідач зазначає, що враховуючи приписи зазначеної статті Господарського кодексу України, положення Закону України «Про ринок природного газу» та Постанови Кабінету Міністрів України свідчать, що умови публічного зобов`язання для ТОВ «Одесагаз-Постачання» відрізняються від умов, визначених в пункті 6.1 Договору від 28.10.2016 р., що, керуючись ст. 178 Господарського кодексу України, дає право стверджувати про недійсність даного пункту Договору в силу прямих приписів Закону.

Крім того, ТОВ «Одесагаз-Постачання» звертає увагу на те, що Господарським судом Одеської області у рішенні від 09.04.2019 р. не застосовано до даних правовідносин, що містять елементи адміністративно-правового регулювання в частині надання пільг, субсидій та компенсацій населенню м. Одеси та Одеської області, за Договором № 16-482-Н від 28.10.2016 р. положення норм бюджетного законодавства, ст.ст. 178, 218 Господарського кодексу України, ст. 614 Цивільного кодексу України, - тобто, не застосовано норми Закону, які підлягали застосуванню.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. №20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (далі - Порядок). Даний Порядок вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Відповідач зазначає, що пунктом 1.2. Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння та спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками цих розрахунків.

Також, Відповідач наполягає, що у нього відсутня заборгованість за поставлений у жовтні 2016 р.- березні 2017 р. природний газ, оскільки розрахунок за нього відбувся в порядку та строки, передбачені Договором від 28.10.2016 р. з урахуванням умов Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.

Більш детально доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Одесагаз-Постачання на рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2019р. по справі №916/1109/18; об`єднано до сумісного розгляду апеляційну скаргу ТОВ Одесагаз-Постачання з апеляційною скаргою АТ «НАК ««Нафтогаз України»; встановлено Позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 7 днів з дня отримання даної ухвали.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.06.2019 р. справу № 916/1109/18 призначено до розгляду на 17.07.2019р.

14.06.2019р. від Товариства з обмеженою відповідальністю Одесагаз-Постачання до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яким Відповідач не погоджується з її доводами та просить у задоволенні останньої відмовити повністю.

12.07.2019 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: постанов Верховного Суду від 18.04.2018р. у справі № 906/790/16, від 21.03.2019р. у справі № 905/1100/18, 31.05.2019р. у справі № 924/296/18, яку апеляційний суд задовольнив та залучив відповідні документи до матеріалів справи №916/1109/18.

У судовому засіданні 17.07.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, розглянувши доводи та вимоги апеляційних скарг, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28.10.2016 р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та ТОВ «Одесагаз-Постачання» (Покупець), керуючись Законом України «Про ринок природного газу» та Постановою КМУ №758 від 01.10.2015р. «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)», укладено Договір купівлі-продажу природного газу №16-482-Н.

Відповідно до п.1.1. Договору Продавець зобов`язується передати Покупцеві у 2016-2017 роках природний газ, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п.1.2. Договору, природний газ, що передається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.

Пунктом 2.1. Договору (з урахуванням Додаткових угод №1 від 30.11.2016р., №2 від 20.01.2017р. (а.с.17-18)) визначено, що Продавець передає Покупцеві з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 436 131,184 тис. куб. метрів.

Сторонами узгоджено, що приймання-передача природного газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформляється актом приймання-передачі (п.3.2. Договору).

При цьому, у розумінні п.3.3. Договору, підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 5.1. ціна за 1 000 куб. метрів природного газу, який передається за цим Договором, без урахування податку на додану вартість у розмірі 20 відсотків, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальними обов`язками (включно) становить 4 955,20 грн. За 1 000 куб. метрів природного газу, крім того, податок на додану вартість у розмірі 20 відсотків.

У разі зміни ціни природного газу або порядку її визначення пункт 5.1. цього договору, нова ціна застосовується сторонами під час складання актів приймання-передачі природного газу та проведення розрахунків за цим договором з моменту набрання чинності відповідним рішенням Кабінету Міністрів України (п.5.2. Договору).

Порядок та умови проведення розрахунків визначені розділом 6 Договору.

Так, відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

При цьому, абзацом 3 п.6.1. Договору визначено, що остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 №20 (Офіційний вісник України, 2005 р., №2, ст. 88) і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо Продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5-денний строк.

Також, пунктом 6.1. Договору встановлено, що вартість фактично переданого природного газу, яка підлягає сплаті грошовими коштами за процедурою, передбаченою абзацом третім цього пункту, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (в тому числі, коригуючих актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

У разі не надання покупцем продавцеві до 25 числа (включно) передбачених в абзаці четвертому цього пункту актів звіряння розрахунків за відповідний місяць, остаточний розрахунок за весь фактично переданий у відповідному місяці купівлі-продажу природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків, передбачений в абзаці четвертому цього пункту до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу. При цьому, у випадку якщо Покупець надасть Продавцеві передбачений абзацом четвертим цього пункту акт звіряння пізніше 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу, але до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний покупцем газ, в частині суми, зазначеної в такому акті звіряння, буде здійснюватись в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту, але з такими особливостями. З дати надання Продавцеві покупцем зазначеного вище акту звіряння, припиняється нарахування Продавцем неустойки, 3% річних, а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння Продавцеві і до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за придбаний Покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005р. №20 (Офіційний вісник України, 2005р., №2, ст.88), має бути здійснений до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу, за виключенням випадків, коли Продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5-денний строк.

Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005р. №20 і після спливу 90-денного строку, передбаченого абзацом 3 цього пункту.

Пунктом 6.2 Договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП.

За наявності заборгованості за попередні періоди Покупець перераховує кошти з поточного рахунку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця. При цьому кошти, які надійшли від Покупця, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором (п.6.3. Договору).

У відповідності п.7.2. Договору, у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення.

Пунктом 11.1. Договору сторонами узгоджено, зокрема, що він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині продажу природного газу до 31 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Матеріали справи свідчать, що на виконання вимог Договору від 28.10.2016 р. №16-482-Н АТ «НАК «Нафтогаз України» поставило Відповідачу протягом жовтня 2016р. - березня 2017р. природний газ на загальну суму 2 677 767 173,10 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу:

- від 31.10.2016 р. на суму 232 161 944,14 грн.;

- від 30.11.2016 р. на суму 360 998 953,78 грн.;

- від 31.12.2016 р. на суму 573 082 193,63 грн.;

- від 31.01.2017 р. на суму 670 079 103,84 грн.;

- від 28.02.2017 р. на суму 522 302 558,69 грн.;

- від 31.03.2017 р. на суму 319 142 419,02 грн., які підписані та скріплені печатками сторін без зауважень (т.1 а.с.25-30).

В свою чергу, матеріали справи свідчать, що Відповідач здійснив повну оплату за поставлений газ на суму 2 677 767 173,10 грн., що не заперечується Позивачем та встановлено судом першої інстанції, однак це відбулось несвоєчасно, чим здійснив прострочення цих зобов`язань.

Водночас, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, Департаментом фінансів Одеської обласної державної адміністрації, фінансовим управлінням (департаментом) відповідної районної державної адміністрації (міської ради), управлінням (департаментом) соціального захисту населення відповідної районної державної адміністрації (міської ради), ТОВ Одесагаз-постачання та ПАТ НАК Нафтогаз України укладено 162 Спільних протокольних рішень, предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до Постанови КМУ №20 від 11.01.2005р. Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Відповідно зазначеним Спільним протокольним рішенням, Відповідач перераховує Позивачу грошові кошти за природний газ за Договором №16-482-Н (пункт 2.7. Спільних протокольних рішень).

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Відповідачем повністю сплачено вартість придбаного за Договором природного газу, а саме:

1 996 857 198, 20 грн. шляхом перерахування коштів із поточного рахунку із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця (т.1 а.с. 188-194);

680 909 974,88 грн. шляхом перерахування коштів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області на рахунок Позивача, а саме:

- 673 416 505,81 грн. відповідно до укладених 162 спільних протокольних рішень Про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України, що підтверджується копіями СПР та платіжних доручень за період з 27.12.2016р. по 27.12.2017р.;

- 7 493 469,07 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №256 Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету від 04.03.2002р., які сплачені платіжним дорученням №3 від 07.02.2018р.

Судова колегія звертає увагу на балансові довідки №3255 від 21.12.2016р. та №2400 від 22.05.2017р. Відповідача, що наявні у матеріалах справи, згідно з якими станом на 30.11.2016р. заборгованість населення м. Одеси та Одеської області з спожитий природний газ становить 647 839 588,00 грн., а станом на 30.04.2017р. заборгованість станом на 30.04.2017 становить 1 307 891 456,00 грн. (т.1 а.с. 249-250).

При цьому, розмір заборгованості наводиться без урахування заборгованості Держави в особі Управлінь соціального захисту населення м. Одеси та Одеської області щодо компенсації населенню пільг та субсидій за спожитий природний газ.

Судова колегія зазначає, що у матеріалах справи наявні довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» (№ 2625 від 08.11.2016 р., № 1651 від 10.04.2017р.) про стан заборгованості, яка утворилась в поточному році по пільгах та субсидіях, наданих населенню, які фінансуються з загального фонду Державного бюджету України, що погоджені директором департаменту фінансів Одеської обласної державної адміністрації (том 2 а.с.46-47):

Згідно з даними довідками станом на 01.11.2016 р. (перший місяць здійснення оплат за отриманий у жовтні 2016 р. природний газ по Договору) заборгованість Держави перед ТОВ «Одесагаз-Постачання» становила 103 664 724,25 грн.; станом на 01.04.2017 р. (останній місяць постачання природного газу по Договору) - 347 338 314.64 грн.

Проте, посилаючись на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» оплатило отриманий за Договором від 28.10.2016 р. №16-482-Н природний газ з порушеннями строків оплат, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою про стягнення з Відповідача заборгованості у розмірі 188 886 732,85 грн.

Проаналізувавши доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось вище, між Позивачем та Відповідачем укладено Договір від 28.10.2016 р. № 16-482-Н, який за своєю правовою природою у відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України є договором купівлі-продажу.

При цьому, Позивач у даному Договорі виступає в якості Продавця, а Відповідач в якості Покупця.

Таким чином, за Договором від 28.10.2016 р. № 16-482-Н Позивач як Продавець, зобов`язаний постачати Відповідачу як Покупцю, природний газ, а Відповідач - сплачувати його вартість.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому, статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 611 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Штрафними санкціями, згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань, а у разі прострочення виконання грошового зобов`язання він на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Статтею 7 Господарського кодексу України визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно з положеннями частин першої-третьої ст. 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами статті 654 цього ж Кодексу, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пунктом 1 ст.653 Цивільного кодексу України визначено, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Судом попередньої інстанції встановлено, що на виконання умов Договору від 28.10.2016 р. Позивач поставив Відповідачу природний газ на загальну суму 2 677 767 173,10 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів приймання-передачі природного газу.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що виконання договірного зобов`язання в цьому випадку невід`ємно пов`язано із виконанням спеціальних нормативно-правових актів так званих Спільних протокольних рішень, щодо необхідності здійснення проведення взаєморозрахунків з ПАТ НАК Нафтогаз України та надання населенню м. Одеси та Одеської області пільг, субсидій і компенсацій

Як вже зазначалось вище, Господарським судом Одеської області встановлено, що між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, Департаментом фінансів Одеської обласної державної адміністрації, фінансовим управлінням (департаментом) відповідної районної державної адміністрації (міської ради), управлінням (департаментом) соціального захисту населення відповідної районної державної адміністрації (міської ради), ТОВ Одесагаз-постачання та ПАТ НАК Нафтогаз України було укладено Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, копії яких наявні у матеріалах справи. Згідно з даними 162 Спільними протокольними рішеннями Про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України сторонами проводилась організація взаєморозрахунків за Договором №16-482-Н.

Тобто, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб виявили згоду здійснити розрахунки відповідно до Порядку, затвердженого спільним наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 р. № 493/688 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), а отже погодилося зі зміною порядку та строків проведення розрахунків за поставлений природний газ за Договором №16-482-Н від 28.10.2016р.

Більш того, враховуючи, що предметом Спільних протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій від 11.01.2005р. №20, сторони, що підписали Спільні протокольні рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобов`язань за цими спільним протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

Крім цього, як вбачається зі змісту Порядку від 11.01.2005р. №20, Держава взяла на себе бюджетне зобов`язання із відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Тому, за умовами вказаних вище Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, передбачене надання державою коштів на погашення заборгованості, а також змінювались строки виконання боржником грошових зобов`язань перед кредитором, які виникли на підставі укладеного між сторонами Договору.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, Держава забезпечує відшкодування частини втрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Таким чином, Держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, Держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності Відповідача) зазнають імперативного регулятивного впливу Держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів Держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить і Порядок від 11.01.2005 р. № 20.

У зв`язку з цим, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку Держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що зазначені вище Спільні протокольні рішення змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, отриманий відповідно до умов Договору від 28.10.2016р.

За таких обставин, для застосування санкцій, визначених умовами Договору, а також наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, необхідно щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених Спільними рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 906/790/16 від 18.04.2018 р у справі № 926/50/16 від 25.05.2018 р., у справі № 904/2743/16 від 14.06.2018 р., у справі № 916/3057/17 від 10.10.2018 р., у справі № 905/1100/18 від 21.03.2019 р. та у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 924/296/18 від 31.05.2019 р.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується Позивачем, на момент звернення АТ «НАК «Нафтогаз України» до господарського суду із позовною заявою до ТОВ «Одесагаз-Постачання», розгляду справи в суді першої інстанції та перегляду в апеляційному суді, у Відповідача відсутня заборгованість за поставлений природний газ.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та перевірено апеляційною колегією, що Відповідачем сплачено АТ «НАК «Нафтогаз України» 680 909 974,88 грн. шляхом перерахування коштів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області на рахунок Позивача, з яких: 673 416 505,81 грн. - відповідно до укладених Спільних протокольних рішень і 7 493 469,07 грн. - відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» від 04.03.2002 року.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що Відповідач здійснював розрахунок за природний газ, поставлений Позивачем, власними коштами (із поточного рахунку із спеціальним режимом використання), а саме: 1 996 857 198,22 грн., шляхом перерахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг.

Відносно пункту 6.1. Договору №16-482-Н від 28.10.2016р., яким передбачено, що остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу і відповідно до якого суд першої інстанції погодився з нарахуванням Відповідачу 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та на що наполягає позивач, у вищевказаному пункті Договору сторони погодили, зокрема, що підписання Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005р. №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим Договором.

Сутність спору в цій частині полягає у примусовому стягненні з Відповідача 3% річних нарахованих відповідно до ст.ст.611, 625 Цивільного кодексу України на суму порушених (прострочених у виконанні) грошових зобов`язань з оплати поставленого АТ «НАК «Нафтогаз України» природного газу, передбаченої п.6.1. відповідного Договору.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що суб`єктивне право вимоги виконання спірного грошового зобов`язання, на захист якого спрямовано заявлений позов, ґрунтується на Договорі купівлі-продажу природного газу №16-482-Н від 28.10.2016р.

Враховуючи встановлену ст.204 Цивільного кодексу України та не спростовану презумпцію правомірності Договору, суд вважає його належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Тобто, розрахування Відповідачем в повному обсязі за отриманий природний газ з порушенням строків, встановлених Договором №16-482-Н, свідчить про неналежне виконання такого грошового зобов`язання у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання такого грошового зобов`язання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

У відповідності до норм статей 549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 216-218 Господарського кодексу України, наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати 3% річних, інфляційної індексації та пені, передбаченої п.6.1 Договору.

Але, механізм розрахунків, запроваджений Спільними протокольними рішеннями, узгоджений сторонами фактом їх підписання та передбачений Постановою КМУ №20 від 11.01.2005р., не покладає можливість і правомірність проведення розрахунків між сторонами в залежність від наявності/відсутності відповідного застереження про це в Договорі постачання природного газу, адже такий механізм опосередковує саме грошову форму виконання грошових зобов`язань, визначаючи для цього лише джерело необхідних фінансових ресурсів.

Отже, судова колегія ще раз звертає увагу на те, що наслідком підписання сторонами Спільних протокольних рішень є фактична зміна визначеного у Договорі №16-482-Н порядку і строку проведення розрахунків за природний газ відносно сум, які охоплюються такими рішеннями. Аналогічна позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 924/296/18 від 31.05.2019 р.

Наслідки узгодження та фактичного виконання Спільних протокольних рішень, з урахуванням кваліфікації їх в частині участі Позивача та Відповідача як відповідних правочинів між ними, узгоджується із приписами ч.ч.1, 3 ст.653 Цивільного кодексу України,

Зміна умов грошового зобов`язання, на що вказують положення протокольних рішень, що запроваджують відповідальність їх сторін саме за їх невиконання, унеможливлює визначення моменту прострочення відносно відповідної суми грошових коштів, охоплених цими рішеннями, в порядку п.6.1. Договору купівлі-продажу природного газу №16-482-Н від 28.10.2016р.

Відносно оплати природного газу в межах визначених сум прострочення та порушення грошових зобов`язань з боку Відповідача у розумінні ст. 610 та ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України у такому випадку має встановлюватися відносно умов, встановлених цими Спільними протокольними рішеннями.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного суду, викладеною у справах №904/1858/16 від 14.02.2018р. та №926/2733/16 від 22.05.2018р. щодо відсутності в аналогічному випадку підстав для стягнення штрафних санкцій, передбачених умовами Договору поставки природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

У матеріалах справи міститься таблиця Спільних протокольних рішень, з якої вбачається, що між датою їх підписання та датою фактичної оплати, відповідно до платіжних доручень ГУ ДКСУ в Одеській області наявний значний період отримання Казначейством асигнувань з Державного бюджету України. Тобто, фактично грошові кошти були перераховані набагато пізніше, ніж підписані Спільні протокольні рішення, що виключає вину ТОВ «Одесагаз-Постачання» в несвоєчасності розрахунків.

Отже, судова колегія зазначає, що позиція Позивача та суду першої інстанції про пріоритетність застосування положень п.6.1. Договору по відношенню до таких окремих правочинів не ґрунтується на чинному законодавстві та не відповідає меті запровадження розрахунків, передбачених Постановою КМУ №20 від 11.01.2005р. Опосередковане виконанням цього рішення Уряду втручання в законні (обумовлені ст.ст.611, 625 Цивільного кодексу України) очікування на отримання спірних нарахувань на суму заборгованості, відносно якої Державою вжито спеціальних механізм погашення, виправдовується легітимною метою такого втручання фінансування пільг та субсидій населення, здійснюваного за рахунок джерел Держави, у тому числі і Позивача, зважаючи на приналежність останнього до державного сектору економіки.

Розрахунок АТ «НАК «Нафтогаз України» вказує на те, що існує помилкове неврахування Позивачем дати погашення заборгованості, яка була сплачена Відповідачем на підставі Спільних протокольних рішень, встановлених Постановою КМУ №20 від 11.01.2005р.

Таким чином, враховуючи викладене та встановивши, що зміна порядку та строків проведення розрахунків за Договором від 28.10.2016 р. №16-482-Н шляхом укладання сторонами Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, якими сторони фактично погодились, що залишок оплати послуг, наданих по Договору № 16-482-Н від 28.10.2016 року, підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного такого спільного протокольного рішення та затримання надходжень відповідних коштів з Державного бюджету України, колегія суддів приходить до висновку, що Відповідач належним чином виконував зобов`язання за Договором в частині оплати отриманого природного газу.

Тому, апеляційний суд критично ставиться до висновку суду першої інстанції про наявність підстав для нарахування пені та стягнення 3 % річних на заборгованість, яка була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (див. рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 п. 58).

Згідно вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, апеляційна колегія вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим, адже обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Необґрунтованим є рішення, в якому неправильно встановлено або взагалі не встановлено фактичних обставин справи. Неповне з`ясування обставин справи свідчить про те, що господарський суд не поставив на свій розгляд і не дослідив усіх передбачених нормою матеріального права юридичних чи доказових фактів, наявність або відсутність яких впливає на вирішення справи.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що господарським судом не надано належної оцінки всім зазначеним вище обставинам, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що підстави для стягнення з ТОВ Одесагаз-Постачання пені, 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

Крім того, судова колегія вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі АТ «НАК «Нафтогаз України» не відповідають дійсності, тому залишаються без задоволення; апеляційна скарга ТОВ Одесагаз-Постачання підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2019 р. в частині задоволення позовних вимог - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає за необхідне стягнути з АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на користь ТОВ «Одесагаз-Постачання» 925 050,00 грн. у якості відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України відмовити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2019р. по справі №916/1109/18 скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» (65003, м. Одеса, вул. Одарія, 1, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 925050 (дев`ятсот двадцять п`ять тисяч п`ятдесят) грн. 00 коп.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Постанова відповідно до ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови складено 19.07.2019р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.