номер провадження справи 27/71/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2019 Справа № 908/886/19

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С., секретаря судового засідання Шолохової С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (69035 м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, ідентифікаційний код юридичної особи 00186542)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна (69008 м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 81, ідентифікаційний код юридичної особи 00186536)

про стягнення 446 649 грн. 18 коп.

за участю

представника позивача: Верба В.В., дов. № 18-161 від 20.12.2019

представник відповідача: Берчук С.Г., дов. № 15 від 23.01.2019

СУТЬ СПОРУ:

15.04.2019 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів до Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна про стягнення 412 291 грн. 55 коп. пені, 34 357 грн. 64 коп. 3 % річних.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2019, матеріали позовної заяви передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 17.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/886/19, присвоєно справі номер провадження 27/71/19 та призначено підготовче засідання на 08.05.2019.

08.05.2019 р. відкрито підготовче засідання у справі № 908/886/19.

У підготовчому засіданні 08.05.2019 судом, на підставі ст. 183ГПК України, оголошено перерву до 11.06.2019, про що винесено відповідну ухвалу.

11.06.2019 продовжено підготовче засідання у справі № 908/886/19.

Ухвалою суду від 11.06.2019, згідно ст. 185 ГПК України підготовче провадження було закрито, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні 04.07.2019.

04.07.2019 проведено судове засідання у справі № 908/886/19.

Ухвалою суду від 04.07.2019 оголошувалася перерва в судовому засіданні до 10.07.2019, відповідно до ст. 216 ч.2 ГПК України.

У судовому засіданні 10.07.2019 справу розглянуто судом, прийнято вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

В засіданні суду 03.06.2019 здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих учасниками спору (ст. 210 ГПК України).

У судовому засіданні 03.06.2019, на підставі статті 217 ГПК України судом закінчено з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейдено до судових дебатів ст. 218 ГПК України.

Судові дебати частина судового розгляду, що складаються з промов осіб, які беруть участь у справі.

Позивач обґрунтовуючи свою правову позицію посилався лише на обставини і докази, які викладені у позовній заяві, відповіді на відзив на позовну заяву та були досліджені у судових засіданнях.

Відповідач просив суд відмовити позивачу у позові, про що зазначено у письмових запереченнях, відзиві.

Після закінчення судових дебатів, суд надав дозвіл сторонам обмінятися репліками.

Заслухавши представників сторін, після судових дебатів, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи, оригінали яких оглядалися в судових засіданнях, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

02.08.2018 року між Акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (постачальник) та Приватним акціонерним товариством Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна (покупець) укладено договір поставки № 11-18/59/11180398.

Відповідно до п. 1.1 договору, з метою здійснення господарської діяльності покупець зобов`язується прийняти і сплатити, а постачальник поставити продукцію виробництва акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», іменовану надалі товар.

Згідно п. 3.1 договору якість товару повинна зокрема підтверджуватися сертифікатом якості виробника товару.

Відповідно до п. 11.1 договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019. У частині взаєморозрахунків договір діє до повного виконання зобов`язань сторонами.

При здійсненні поставок по договору позивачем на адресу відповідача разом з партіями продукції надавалися супровідні документи, а саме: накладна, рахунок та сертифікат якості. В разі нестачі будь яких документів при прийманні товару, згідно п. 12 Інструкції П-6 складається акт у якому зазначається факт відсутності тих чи інших супровідних документів.

В матеріалах справи відсутні акти щодо нестачі рахунків, сертифікатів якості чи інших документів при прийманні продукції від позивача до відповідача складено не було.

Згідно п. 5.1 договору розрахунок за товар, при поставці автотранспортом, здійснюється і національній валюті України протягом 90 календарних днів від дати відвантаження товару /відповідно дати накладної (форма М-15).

Відповідно до п. 6.5.1 договору датою поставки товару та переходу права власності, вважається дата штемпеля станції Запоріжжя Ліве Придніпровської з/д.

На виконання умов договору поставки, а також специфікацій до договору, позивач в період з 21.09.2018 по 24.10.2018 поставив та передав у власність відповідача.

Відповідач, прийняв та оплатив товар з порушення встановлено п. 5.1 договору строку, а саме:

по рахунку № 506946 від 21.09.2018 на суму 6 869 204 грн. 89 коп. (строк сплати по договору 20.12.2018), оплачено відповідачем - 28.12.2018;

по рахунку № 506994 від 26.09.2018 на суму 577 449 грн. 58 коп. (строк оплати по договору 26.12.2018), оплачено відповідачем 10.01.2019;

по рахунку № 507058 від 30.09.2018 на суму 6 883 928 грн. 82 коп. (строк оплати по договору 29.12.2018), оплачено відповідачем 10.01.2019;

по рахунку № 507187 від 05.10.2018 на суму 585 840 грн. 72 коп. (строк оплати по договору 03.01.2019), оплачено відповідачем - 14.01.2019;

по рахунку № 507191 від 07.10.2018 на суму 6 704 763 грн. 72 коп. (строк оплати по договору 08.01.2019), оплачено відповідачем - 21.01.2019;

по рахунку № 507207 від 08.10.2018 на суму 1 602 299 грн. 56 коп. (строк оплати по договору 08.01.2019) оплачено відповідачем 18.01.2019;

по рахунку № 507271 від 11.10.2018 на суму 578 941 грн. 08 коп. (строк оплати по договору 09.01.2019), оплачено відповідачем 22.01.2019;

по рахунку № 507312 від 14.10.2018 на суму 6 703 805 грн. 76 коп. (строк оплати по договору 14.01.2019), оплачено відповідачем 24.01.2019;

по рахунку № 507375 від 18.10.2018 на суму 6 707 637 грн. 60 коп. (строк оплати по договору 16.01.2019), оплачено відповідачем 30.01.2019;

по рахунку № 507388 від 22.10.2018 на суму 582 055 грн. 76 коп. (строк оплати по договору 21.01.2019), оплачено відповідачем 29.01.2019;

по рахунку № 507472 від 24.10.2018 на суму 3 354 297 грн. 78 коп. (строк оплати по договору 22.01.2019), оплачено відповідачем 31.01.2019.

Позивач прийняті на себе зобов`язання виконав належним чином та здійснив поставку товару.

Відповідач здійснив оплату за отриманий товар з порушенням строку, встановленого п. 5.1 договору.

У зв`язку порушенням відповідачем строку перерахування грошових коштів за поставлені феросплави (за вказаними в розрахунку поставками), позивач просить суд стягнути з відповідача 412 291 грн. 55 коп. пені та 34 357 грн. 64 коп. 3 % річних.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.3 договору у разі порушення умов оплати товару згідно пункту « 5. Порядок проведення розрахунків» покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1 % від суми несвоєчасно оплаченого товару за кожен день прострочення оплати.

Судом детально розглянуто розрахунок пені, та установлено, що по рахунку № 507058 від 30.09.2018 на суму 6 883 928 грн. 82 коп., строк оплати по договору припадає на 29.12.2018, що є суботою.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Розпорядженням № 1-р від 11.01.2018 Кабінету міністрів України «Про перенесення робочих днів у 2018 році» рекомендовано з метою забезпечення раціонального використання робочого часу і створення сприятливих умов для святкування 8 березня - Міжнародного жіночого дня, 1 травня - Дня праці, 28 червня - Дня Конституції України, 25 грудня - Різдва Христового та у 2019 році 1 січня - Нового року рекомендувати керівникам підприємств, установ та організацій (за винятком органів Пенсійного фонду України, Українського державного підприємства поштового зв`язку Укрпошта, Державної казначейської служби та банківських установ) для працівників, яким установлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями в суботу та неділю, перенести у 2018 році в порядку та на умовах, визначених законодавством, робочі дні з:

п`ятниці 9 березня на суботу 3 березня;

понеділка 30 квітня на суботу 5 травня;

п`ятниці 29 червня на суботу 23 червня;

понеділка 24 грудня на суботу 22 грудня;

понеділка 31 грудня на суботу 29 грудня.

Відповідачем підтверджено, а саме: надано копію Колективного договору відповідача, відповідно до якого установлено для робочі дні: понеділок, вівторок, середа, четвер, п`ятниця; вихідні дні субота, неділя.

Розпорядження № 6271-К від 11.12.2017 було затверджено графік роботи на 2018 рік, відповідно до вихідних днів субота, неділя додатково зазначено вихідні дні у 2018 році: 8 січня, 9 квітня, 28 травня та 15 жовтня.

Враховуючи викладене вище, строком оплати по рахунку є 31.12.2018, а не 29.12.2018, оскільки 29.12.2018р. є вихідним днем на підприємстві відповідача.

Згідно розрахунку, здійснено Господарським судом Запорізької області, розмір пені по рахунку № 507058 від 30.09.2018 складає 61 106 грн. 66 коп. В частині стягнення 13 579 грн. 25 коп. пені слід відмовити.

В іншій частині позовні вимоги по стягненню пені є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За неналежне виконання відповідачем умов договору, щодо строків оплати, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 34 357 грн. 64 коп. 3 % річних.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України. Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться 3 % річних.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних суд визнав виконаним вірно частково, а саме сума 3 % річних по рахунку № 507058 від 30.09.2018 за період прострочення 30.12.2018-09.01.2019 складає 5 092 грн. 22 коп., а не 6 223 грн. 83 коп., як заявлено позивачем, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Розпорядженням № 1-р від 11.01.2018 Кабінету міністрів України «Про перенесення робочих днів у 2018 році» рекомендовано з метою забезпечення раціонального використання робочого часу і створення сприятливих умов для святкування 8 березня - Міжнародного жіночого дня, 1 травня - Дня праці, 28 червня - Дня Конституції України, 25 грудня - Різдва Христового та у 2019 році 1 січня - Нового року рекомендувати керівникам підприємств, установ та організацій (за винятком органів Пенсійного фонду України, Українського державного підприємства поштового зв`язку Укрпошта, Державної казначейської служби та банківських установ) для працівників, яким установлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями в суботу та неділю, перенести у 2018 році в порядку та на умовах, визначених законодавством, робочі дні з:

п`ятниці 9 березня на суботу 3 березня;

понеділка 30 квітня на суботу 5 травня;

п`ятниці 29 червня на суботу 23 червня;

понеділка 24 грудня на суботу 22 грудня;

понеділка 31 грудня на суботу 29 грудня.

Однак, відповідачем підтверджено, а саме надано копію Колективного договору відповідача, відповідно до якого установлено для робочі дні: понеділок, вівторок, середа, четвер, п`ятниця; вихідні дні субота, неділя.

Розпорядження № 6271-К від 11.12.2017 було затверджено графік роботи на 2018 рік, відповідно до вихідних днів субота, неділя додатково зазначено вихідні дні у 2018 році: 8 січня, 9 квітня, 28 травня та 15 жовтня.

Враховуючи викладене вище, строком оплати по рахунку є 31.12.2018, а не 29.12.2018, оскільки 29.12.2018 є вихідним днем на підприємстві відповідача.

Згідно розрахунку, здійснено Господарським судом Запорізької області, розмір 3 % річних, який підлягає стягненню з відповідача на користь відповідача складає 33 226 грн. 02 коп. В частині стягнення 1 131 грн. 62 коп. слід відмовити.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення суми пені, викладене у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях, суд відмовив в його задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову щодо стягнення 412 291 грн. 55 коп., відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 13 579 грн. 26 коп. та 3 % у розмірі 1 131 грн. 60 коп. та зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню до 10 %.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України також передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та наявність інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, при цьому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Суд зазначає, що зобов`язання за договором покладалися саме на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач є приватним акціонерним товариством і відповідно до ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик.

Підписавши договір відповідач був обізнаний про існуючий порядок виконання умов договору, про можливі ризики, та правові наслідки порушення строків виконання, а саме в частині оплати товару.

За приписами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З наведених вище норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд приймає до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд, об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання, враховуючи фактичні обставини справи.

При застосуванні частини 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України суд виходить з того, що поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку.

Відповідно до абз. 1 п. 3.17.4. чинної постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.11, … вирішуючи (в т.ч. й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в т.ч. вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів цієї господарської справи, відповідач обґрунтовує своє клопотання тим, що відповідно до розрахунку пені, наданому позивачем період прострочення з оплати склав від 7 до 14 днів, що є незначним простроченням виконання зобов`язання. Господарські суди різних інстанцій неодноразово зазначали що 20 (30) днів є незначним простроченням виконання зобов`язання, отже вважаємо що період до 14 днів не може вважатися значним порушенням з боку відповідача. Як видно з розрахунку позивача період прострочення співпадає з новорічними святами та вихідними, що вилинуло на збільшення періоду прострочення на кількість неробочих днів. Зазначена обставина свідчить про відсутність вини відповідача у тому, що прострочення строку оплати склало від 7 до 14 днів, оскільки відповідач не мав можливості оплатити у більш короткий проміжок часу у зв`язку з неробочими днями як на підприємстві відповідача, так і у банківській сфері.

Відповідач вважає, що оплата у найкоротші строки свідчить про те, що ним були вжиті всі залежні від нього заходи з метою негайного добровільного виконання оплати. Пеня у розмірі майже пів мільйони є значною для відповідача і він вважає, що така сума виходить за межі розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання.

Неможливість своєчасного та повного виконання зобов`язань перед позивачем наприкінці 2018 року було також пов`язано з тяжким матеріальним становищем відповідача, зокрема: на кінець 2018р. збитки відповідача становили 428 452 000,00 грн.; нерозподілений збиток на кінець 2018 року складав 2 127 102 000,00 грн.; собівартість товару майже дорівнювала доходу відповідача від реалізації даного товару; на 31.12.2018. кредиторська заборгованість складала 4 708 566 000,00 грн.; наприкінці 2018 року відповідачем було отримано 8 претензій з вимогами оплатити заборгованість на загальну суму 25 631 573,91 грн. Тяжке фінансова становище відповідача вплинуло й на можливість оплати позивачу вартості поставленого товару. При цьому відповідач вживав всі залежні від нього заходи для оплати позивачу сум, про що свідчить незначний період прострочення.

Господарський суд звертає увагу на те, що заявлена позивачем до стягнення пеня в розмірі 412 291 грн. 55 коп. базується на умовах договору № 11-18/59/11180398 від 02.08.2018, які в силу закону є обов`язковими для виконання, у т.ч. для відповідача. Укладаючи вказаний договір, відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі, погодився на умови погашення боргу в т. ч. пені. Здійснюючи господарську діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення.

Суд враховуючи правову позицію позивача з цього питання (позивач заперечив повністю), умови договору, майнові інтереси обох сторін, ненадання належних і допустимих доказів у підтвердження наявності винятковості випадку необхідного для зменшення розміру пені, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені в даному випадку та, як наслідок, про відмову в задоволенні клопотання про зменшення розміру пені.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобов`язання, зокрема, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейского суду з прав людини від 19.03.1997 р. (п. 40) по справі Горнсбі поти Греції зазначено: …Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним і не передбачив при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном.

Зменшення суми неустойки (штраф, пеня) є правом суду, а не його обов`язком.

З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів, м. Запоріжжя обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів, м. Запоріжжя до Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна, м. Запоріжжя задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна (69008 м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 81, ідентифікаційний код юридичної особи 00186536) на користь Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (69035 м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, ідентифікаційний код юридичної особи 00186542) 398 712 (триста дев`яносто вісім тисяч сімсот дванадцять) грн. 30 коп. пені, 33 226 (тридцять три тисячі двісті двадцять шість) грн. 02 коп. 3 % річних, 6 479 (шість тисяч чотириста сімдесят дев`ять) грн. 08 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення оформлено та підписано 19.07.2019.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.