РІШЕННЯ

Іменем України

11 липня 2019 року м. ЧернігівСправа № 927/427/19

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Лавриненко Л.М.

секретар судового засідання Мігда Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №927/427/19, розгляд якої здійснюється у порядку загального позовного провадження

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл"

місцезнаходження: вул. Смольна, 9Б, м. Київ, 03022

До відповідача: Фермерське господарство "Агросистема"

Місцезнаходження: вул. Гагаріна, 19, с. Поповичка, Талалаївський район, Чернігівська область, 17242

Про стягнення 244964,85 грн

За участю представників:

позивача: Ізмайлов Д.Л. - адвокат, довіреність №383 від 23.05.2019; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧН №000300 від 16.03.2018

відповідача: не з`явився.

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" подано позов до Фермерського господарства "Агросистема" про стягнення 244964,85 грн, а саме: 151090,56 грн основного боргу за договором купівлі-продажу №18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018; 11341,07 грн інфляційних втрат; 37195,01 грн пені; 21229,16 грн відсотків річних та 24109,05 грн штрафу.

Заявлений позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу №18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018 по оплаті товару згідно з видатковою накладною №АІ000019593 від 08.06.2018.

Ухвалою суду від 31.05.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.06.2019 на 09:30.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 567 (позивачу), №575 (відповідачу), але своїм процесуальним правом участі в судовому засіданні не скористалися, повноважних представників у судове засідання 27.06.2019 не направили.

Відповідач відзиву на позовну заяву суду не надав, про причини невиконання ухвали суду від 31.05.2019 не повідомив.

Ухвалою від 27.06.2019 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 11.07.2019 на 10:30, явка повноважних представників сторін у судове засідання визнана обов`язковою.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №911 (позивачу), №920 (відповідачу), але відповідач своїм процесуальним правом участі в судовому засіданні не скористався, повноважного представника в судове засідання 11.07.2019 також не направив.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом також враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Застосовуючи згідно зі ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Зважаючи на те, що згідно зі ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а тому неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

Ухвалою суду від 31.05.2019 відповідач був попереджений, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судових засіданнях 27.06.2019 та 11.07.2019 не скористався, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Суд у судовому засіданні 11.07.2019 розглянув справу по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 202 та ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій, електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

06.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроскоп Інтернешнл» (продавець) і Фермерським господарством «Агросистема» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО.

Відповідно до п. 1.1. договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018, в порядку, визначеному цим договором, продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, найменування та асортимент якого вказуються в специфікації - додатку до даного договору, яка становить його невід`ємну частину, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість згідно умов договору.

Всі додатки і додаткові угоди до даного договору становлять його невід`ємну частину і складають єдиний правочин (п.1.2. договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018).

Згідно з п.2.1., 2.2. договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018, ціна на товар є договірною. Ціни, загальна вартість, найменування товару визначаються в еквіваленті національної валюти України - гривні до долара США/Євро або в гривні та зазначаються у додатку (ах) до договору. В ціну товару входить вартість тари, упаковки та маркування. Ціна товару вказується в специфікаціях до даного договору - в еквіваленті долара США/Євро до гривні або тільки в гривні за Правилом визначення курсу валют за договором. Дана ціна товару є первинною, яка підлягає коригуванню на умовах, які зазначені у п.2.2.1.-2.2.3. договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018.

Відповідно до п.8.1. договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018, цей договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та його скріплення печатками сторін і діє до остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Доказів визнання недійсним, дострокового чи одностороннього розірвання договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018 сторони суду не надали.

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, укладений між сторонами договір купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018 по своїй правовій природі є договором поставки.

У відповідності до ч. 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець згідно договору купівлі-продажу передає або зобов`язується передати у власність покупцеві товар, а покупець прийняти його та оплатити.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.3.1. договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018, поставка товару за даним договором може здійснюватися окремими частинами - партіями. Партією товару сторони визнають кількість та асортимент товару, зазначеного в окремій видатковій накладній. До моменту фактичного отримання товару (партії товару) покупець зобов`язаний надати продавцю довіреність на отримання відповідного товару (партії товару) згідно з формою, затвердженою сторонами в додатку до даного договору.

Поставка товару здійснюється в терміни, зазначені в договорі, за умови відсутності заборгованості покупця (п.3.3. договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018).

Сторонами підписано додаток № 1 ЗК до договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018, яким сторони визначили, що поставці підлягає препарат "Майстер Пауер" 5,75% у кількості 1380 літрів на суму 1299628,80 грн.

У судовому засіданні було оглянуто оригінал договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018 та додаток № 1 до нього.

Згідно з п.3.4. договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018, у випадку виконання покупцем попередньої (повної або часткової) оплати згідно умов договору та при умові наявності товару на складі продавця, продавець вправі на власний розсуд здійснити поставку товару покупцю в будь-який час (протягом робочого дня) з дня наступного за днем отримання оплати від покупця в межах кінцевого строку поставки товару, встановленого сторонами в додатку (специфікації), а покупець не вправі відмовитись від приймання оплаченого та поставленого товару. Продавець попереджає покупця за 2 (два) робочих дні до запланованої продавцем дати поставки товару по факсу або по електронній пошті.

Поставка товару здійснюється на умовах та за адресою(-ами), визначеними сторонами в додатковій угоді до договору (п.3.7. договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018).

Відповідно до п.3.8., 3.9. договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018, товар вважається прийнятим покупцем за кількістю та якістю в момент отримання товару представником покупця від представника продавця/перевізника у відповідності до видаткової накладної. Право власності на товар переходить до покупця з моменту прийняття товару покупцем.

Відповідно до п.2.4. договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018, оплата по даному договору здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок продавця на підставі умов даного договору або на підставі рахунку-фактури. Рахунок-фактура дійсний протягом 3-х календарних днів з дня його виписки. Датою оплати вважається дата зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок продавця. В платіжному документі покупець зобов`язаний зазначити в призначенні платежу номер та дату укладення договору, за яким здійснюється оплата товару, або номер рахунку-фактури (в разі його виставляння продавцем). Відсутність виписаного продавцем рахунку-фактури не звільняє покупця від оплати за товар. В іншому випадку продавець зараховує суму оплати на власний розсуд - для погашення загальної заборгованості покупця по всім іншим зобов`язанням. Якщо у покупця існує дебіторська заборгованість, то платіж, незалежно від його призначення, зараховується в першу чергу на погашення існуючої дебіторської заборгованості.

У відповідності до умов специфікації № 1 ЗК від 06.06.2018 до договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018, сторони встановили графік оплати товару, а саме: відповідач мав здійснити попередню оплату за товар у розмірі 20% вартості кожної окремої партії товару, зазначеної в додатку (ах) до договору або замовленні покупця, не пізніше 20.06.2018. Решта вартості товару виплачується покупцем до 01.11.2018.

Як слідує із матеріалів справи, 08.06.2018 відповідач здійснив позивачу попередню оплату в сумі 60272,64 грн із призначенням платежу «за Майстер Пауер згідно рахунку-фактури № А від 07.06.2018 по договору №18 НХ 072 СУЛО», що підтверджується випискою з особового рахунку ТОВ «Агроском Інтернешнл» № НОМЕР_1 за 08.06.2018, копія якої додана до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України, у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Пунктом 3.11. договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018, сторони погодили, що у випадку порушення покупцем встановленого сторонами графіку оплати товару, продавець вправі самостійно в односторонньому порядку, без попередження покупця, змінити асортимент, кількість та строки поставки обумовленого цим договором товару.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018 позивачем, враховуючи попередню оплату відповідачем 20% вартості партії товару лише на суму 60272,64 грн, було поставлено відповідачу товар - Майстер Пауер 5,75% о.д.(5л) у кількості 320 л на загальну суму 301363,20 грн, що підтверджується видатковою накладною № АІ000019593 від 08.06.2018 (а.с.15) та товарно-транспортною накладною № АІ0062264 від 08.06.2018 (а.с.18), копії яких додані до матеріалів справи, а оригінали були оглянуті в судовому засіданні.

Також у підтвердження факту виконання взятих на себе зобов`язань щодо здійснення поставки відповідачу товару та відображення цієї операції в бухгалтерському обліку, позивачем надано податкову накладну №950 від 08.06.2018 та квитанцію про реєстрацію 20.06.2018 податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних за № (а.с.17,18).

Відповідач товар прийняв без зауважень, претензій щодо невідповідної якості, кількості та вартості отриманого товару позивачу не надав.

Доказів наявності розбіжностей щодо кількісних та якісних показників товару, відповідачем суду також не надано.

Як вже зазначалось судом, ухвалою про відкриття провадження у справі від 31.05.2019 було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Відповідності до ч.1,4 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, у відзиві на позовну заяву відповідач викладає заперечення проти позову. Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтується позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Але відповідач своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву не надав.

Частиною 4 ст.74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи.

За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч.3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Правові аксіоми визначають як загальні положення, які сприймаються як самоочевидні істини, не потребують доведення та відображають загальнолюдський зміст права.

Однією із правових аксіом у судочинстві називають, зокрема, "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права" (Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae).

Суд при прийнятті рішення враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Враховуючи вищевикладені обставини, відсутність зі сторони відповідача заперечень щодо факту поставки позивачем відповідачу товару, а також керуючись принципами цивільного права - справедливість, добросовісність, розумність та однією із аксіом цивільного судочинства "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права" (Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae), суд доходить висновку, що позивачем доведено та підтверджено матеріалами справи факт поставки відповідачу, на виконання умов договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018, товару - Майстер Пауер 5,75% о.д.(5л) у кількості 320 л на загальну суму 301363,20 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1,2 та 4 ст. 538 Цивільного кодексу України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, згідно з графіком оплати товару, зазначеним у специфікації, яка є додатком №1 ЗК до договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018, покупець здійснює попередню оплату за товар у розмірі 20% вартості кожної окремої партії товару, зазначеної в додатку (ах) до договору або замовленні покупця, не пізніше 20.06.2018. Решта вартості товару (вартість товару зменшена на суму здійсненої передоплати) виплачується покупцем до 01.11.2018 - 80% вартості партії товару отриманого покупцем (що наростаючим підсумком складає 100% вартості партії товару). Повний розрахунок за товар здійснюється покупцем не пізніше 01.11.2018.

Таким чином, за поставлений позивачем товар згідно з умовами договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018 та специфікації, яка є додатком №1 ЗК до договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018, враховуючи попередню оплату 08.06.2018 на суму 60272,64 грн, відповідач зобов`язаний був повністю розрахуватись до 01.11.2018.

На виконання взятих на себе зобов`язань відповідач здійснив часткову оплату за отриманий товар, а саме: 22.01.2019 - 50000,00 грн; 08.02.2019 - 40000,00 грн. На підтвердження вищевказаних оплат позивачем надано до матеріалів справи виписки з особового рахунку ТОВ «Агроскоп Інтернешнл» № НОМЕР_1 за 22.01.2019 та 08.02.2019.

Отже, в порушення умов договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018, за поставлений позивачем товар відповідач своєчасно та в повному обсязі не розрахувався.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений відповідачу товар згідно з договором купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018 становить 151090,56 грн (поставлено товару на суму 301363,20 грн - сплачено товару на суму 150272,64 грн).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із аналізу здійснених відповідачем оплат за отриманий за договором купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018 товар вбачається, що оплата здійснювалась відповідачем з порушенням строку, визначеного у специфікації, яка є додатком №1 ЗК до договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018, а саме: за період з 02.11.2018 по 21.01.2019 прострочка оплати виникла на суму 241090,56 грн; за період з 22.02.2019 по 07.02.2019 на суму 191090,56 грн; за період з 08.02.2019 по даний час на суму 151090,56 грн.

Посилаючись на положення ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача 20% річних в розмірі 21229,16 грн за період з 02.11.2018 по 22.05.2019 та 11341,07 грн інфляційних втрат за листопад 2018 року - квітень 2019 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

У п.6.1. договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018 сторони визначили, зокрема, що у випадку порушення покупцем термінів оплати, обумовлених у договорі, покупець сплачує продавцю 20 (двадцять) процентів річних від простроченої суми.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та річні не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати за поставлений позивачем товар, а тому, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 11341,07 грн інфляційних втрат за листопад 2018 року - квітень 2019 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повній сумі.

При перевірці розрахунку 20% річних судом встановлено, що позивачем невірно визначено розмір 20% річних, зокрема, за період з 22.01.2019 по 07.02.2019. З розрахунку, здійсненого позивачем, вбачається, що розмір 20% річних за період з 22.01.2019 по 07.02.2019 становить 2001,40 грн. Здійснивши перевірку нарахувань 20% річних за вищевказаний період, суд встановив, що сума 20% річних становить 1675,32 грн.

Отже, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 20% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 20903,08 грн (10700,46 грн (за період з 02.11.2018 по 21.01.2019) + 1675,32 грн (за період з 22.01.2019 по 07.02.2019) + 8527,30 грн (за період з 08.02.2019 по 22.05.2019)).

У частині стягнення 326,08 грн 20% річних позовні вимоги позивача є безпідставні та задоволенню не підлягають.

Позивач просить стягнути з відповідача також 37195,01 грн пені за період з 02.11.2018 по 22.05.2019 за прострочку оплати та 24109,05 грн штрафу в розмірі 10% від суми товару, оплату якої прострочено.

Статтями 546, 549 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

У інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов?язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п.6.1. договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018, у випадку порушення покупцем термінів оплати, обумовлених у договорі, а також у випадку прострочення передачі векселя (майна, товарів, послуг, робіт), він (покупець) сплачує продавцю неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежів по оплаті товару, від своєчасно неоплаченої суми заборгованості, за кожний день прострочення оплати до моменту повної оплати.

Крім того, в разі порушення покупцем строків попередньої оплати та/або оплати за товар відповідно до графіку, встановленого договором, продавець має право стягнути з покупця штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від суми несплаченої або несвоєчасно сплаченої вартості товару. Штраф сплачується за кожне порушення строків проведення оплати, встановлених договором (п.6.2. договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018).

У п. 6.5., 6.6. договору купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018 сторони дійшли згоди, що до вимог про стягнення штрафних санкцій за цим договором строк позовної давності складає 3 (три) роки. Сторони дійшли, взаємної згоди, що штрафні санкції за цим договором нараховуються протягом всього строку позовної давності, зазначеного в п. 6.5. даного договору.

Матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо порушення строків розрахунків за договором купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018, а тому, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, суд доходить висновку, що позивачем правомірно нараховано 37195,01 грн пені за період прострочки оплати з 02.11.2018 по 22.05.2019 та 24109,05 грн штрафу в розмірі 10% від суми товару, оплату якої прострочено.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Так, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст.599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву на позов.

Всупереч наведеним нормам, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів належного виконання ним грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу № 18 НХ 072 СУЛО від 06.06.2018, які підтверджують здійснення ним повної оплати за отриманий товар - Майстер Пауер 5,75% о.д.(5л) у кількості 320 л на загальну суму 301363,20 грн, або ж фактичних даних на спростування факту отримання від позивача даного товару, а також доказів, які підтверджують неможливість здійснення ним своєчасної оплати, а тому дії відповідача щодо несвоєчасної сплати коштів за поставлений товар є порушенням положень договору та норм чинного законодавства.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення 151090,56 грн основного боргу; 11341,07 грн інфляційних втрат; 20903,08 грн відсотків річних, 37195,01 грн пені; 24109,05 грн штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У частині стягнення 326,08 грн 20% річних слід відмовити.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник у зв`язку з неправомірними діями відповідача, то відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір", пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 3669,58 грн.

Керуючись ст.73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України; ст. 4 Закону України „Про судовий збір", господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл", вул. Смольна, 9Б, м. Київ, 03022 () до Фермерського господарства "Агросистема", Гагаріна, 19, с. Поповичка, Талалаївський район, Чернігівська область, 17242 () про стягнення 244964,85 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Агросистема", Гагаріна, 19, с. Поповичка, Талалаївський район, Чернігівська область, 17242 () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл", вул. Смольна, 9Б, м. Київ, 03022 () 151090,56 грн основного боргу; 11341,07 грн інфляційних втрат; 20903,08 грн відсотків річних, 37195,01 грн пені; 24109,05 грн штрафу та 3669,58 грн судового збору.

3. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл", вул. Смольна, 9Б, м. Київ, 03022 () в частині стягнення з Фермерського господарства "Агросистема", Гагаріна, 19, с. Поповичка, Талалаївський район, Чернігівська область, 17242 () 326,08 грн відсотків річних.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 15.07.2019.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

До відома сторін:

- адреса Господарського суду Чернігівської області: проспект Миру, 20, м. Чернігів, Україна;

- засоби зв`язку контактні телефони: 672-847; 676-311, факс 774-462; електронна адреса Господарського суду Чернігівської області: e-mail: .

Суддя Л. М. Лавриненко