УХВАЛА

м. Київ

16.07.2019Справа № 910/6965/19

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лекора Інвест"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн-Фундамент"

про стягнення 9600,00 грн.

Суддя Привалов А.І.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лекора Інвест" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн-Фундамент" про стягнення 9600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, отримавши за видатковими накладними № РН-0000446 від 12.02.2018р. та № РН-0000484 від 14.02.2018р. товар, не сплатив його вартість, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 9600,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2019р. відкрито провадження у справі № 910/6965/19 та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

21.06.2019р. на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить в позові відмовити та покласти судові витрати на позивача, оскільки відповідно до платіжного доручення № 167 від 31.05.2019 року ТОВ "Мегалайн-Фундамент" перерахувало позивачу заборгованість у сумі 9600,00 грн., тобто до винесення ухвали про відкриття провадження у справі.

02.07.2019р. через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, згідно з якою позивач зазначає про те, що в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 9600,00 грн. предмет спору відсутній та провадження у справі підлягає закриттю. Також, позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача судовий збір у сумі 1921,00 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 5700,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем долучено до матеріалів справи Договір про надання правової допомоги від 24 травня 2019 року, укладений з адвокатом Кобилецьким В.В., звіт про виконання доручення за договором про надання правової допомоги від 27.06.2019р. та копія квитанції до прибуткового касового ордеру №3/6 від 27.06.2019р. на суму 5700,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір.

В даному випадку, предметом спору є стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 9600,00 грн.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, спір в даній справі припинив своє існування після звернення позивача до суду з позовом, що підтверджується платіжним дорученням № 167 від 31.05.2019р., належним чином засвідчена копія якого залучена відповідачем до матеріалів справи.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, між сторонами відсутній предмет спору, а тому провадження у справі №910/6965/19 підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки спір врегульовано сторонами після направлення позовної заяви (29.05.2019р.) до суду.

Суд роз`яснює сторонам, що у відповідності до ч. 3 ст. 231 ГПК України, у разі закриття провадження у справі, повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Згідно ч. 4 ст. 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається з відповіді на відзив, що позивач у даній справі не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, а також просить відшкодувати судові витрати за рахунок відповідача, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Відповідно до частини 9 статті 129, частини 3 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Судом встановлено, що відповідач фактично визнав позов, сплативши позивачу суму заборгованості після направлення позову до суду та до прийняття ухвали про відкриття провадження у справі.

Таким чином, з огляду на положення частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та з урахуванням неповідомлення позивачем суду про сплату відповідачем заборгованості до винесення ухвали про відкриття провадження, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 960,50 грн., та іншу частину стягнути з відповідача.

Окрім того, позивачем заявлено про стягнення з відповідача 5700,00 грн. витрат на правничу допомогу, на підтвердження чого долучено до матеріалів справи Договір про надання правової допомоги від 24 травня 2019 року, укладений з адвокатом Кобилецьким В.В., звіт про виконання доручення за договором про надання правової допомоги від 27.06.2019р. та копія квитанції до прибуткового касового ордеру №3/6 від 27.06.2019р. на суму 5700,00 грн.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.

Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить відшкодувати витрати на правничу допомогу в розмірі 5700,00 грн., посилаючись на Договір про надання правової допомоги від 24 травня 2019 року, Звіт про виконання доручення за договором про надання правової допомоги від 27.06.2019р. та копію квитанції до прибуткового касового ордеру №3/6 від 27.06.2019р. на суму 5700,00 грн.

Водночас, умовами п. 7 Договору про надання правової допомоги від 24 травня 2019 року визначено, що гонорар адвоката визначається додатковою угодою з розрахунку 950,00 грн. за годину роботи.

Згідно з п. 8 Договір про надання правової допомоги від 24 травня 2019 року, гонорар сплачується в порядку, визначеному додатковою угодою. У випадку успішного виконання доручення, клієнт сплачує на користь адвоката додатковий гонорар у розмірі 10% економічної вигоди, отриманої внаслідок наданої адвокатом правової допомоги.

На визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару враховується обсяг правової допомоги, залежно від якого розмір гонорару може бути змінений (п. 9 Договору про надання правової допомоги від 24 травня 2019 року).

Отже, з аналізу положень пунктів 7, 8, 9 Договір про надання правової допомоги від 24 травня 2019 року вбачається, що розмір гонорару, який підлягає сплаті клієнтом адвокату за даним договором, визначається на підставі окремої підписаної сторонами додаткової угоди, яка має визначати обсяг наданих послуг адвокатом, строки надання цих послуг, результати вирішення спірних правовідносин, а також враховувати ступінь важкості справи.

Також додаткова угода має містити порядок і строки сплати гонорару адвокату.

Проте, на підтвердження об`єму наданих послуг, вартості отриманих послуг та узгодження строків і порядку сплати гонорару позивач не надав суду укладеної між ТОВ «Лекора Інвест» та адвокатом Кобилецьким В.В. додаткової угоди.

При цьому, судом не приймається до уваги наданий до матеріалів справи Звіт про виконання доручення за договором про надання правової допомоги від 27.06.2019р., який підписаний тільки адвокатом без доказів його отримання і погодження клієнтом, оскільки за умовами договору такий звіт не визначає розмір гонорару адвоката.

Окрім цього, з наданих суду доказів не вбачається, що при складанні звіту адвокатом було враховано положення п. 9 Договору про надання правової допомоги від 24 травня 2019 року, а саме: строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, оскільки розмір витрат на правничу допомогу, визначений адвокатом, становить більше 50% від ціни позову, що суперечить принципам розумності та реальності цих витрат.

Серед іншого суд також звертає увагу на те, що умовами Договору про надання правової допомоги від 24 травня 2019 року не визначено можливості сплати юридичною особою гонорару адвокату готівковими коштами.

Отже, належними засобами доказування позивачем не доведено встановлення та понесення витрат на правничу допомогу адвоката Кобилецького В.В. саме в розмірі 5700,00 грн.

Таким чином, враховуючи предмет і підстави позову, додані до матеріалів справи докази та приписи ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 5700,00 грн.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 130, 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/6965/19.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн-Фундамент" (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 33-Б, прим.27; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Лекора Інвест" (02105, м Київ, пр. Ю.Гагаріна, 3-а, кв. 57, ) судовий збір у розмірі 960 грн. 50 коп. Видати наказ.

3. Повернути на підставі даної ухвали товариству з обмеженою відповідальністю "Лекора Інвест" (02105, м Київ, пр. Ю.Гагаріна, 3-а, кв. 57, ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 960 грн. 50 коп., сплачений платіжним дорученням № 1732 від 27.05.2019р., оригінал якого знаходиться у матеріалах справи №910/6965/19.

4. Згідно ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано: 16.07.2019р.

СуддяА.І. Привалов