ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/3361/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання Браславець Ю.Ю.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 06.06.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2018 (повний текст складено 13.03.2018)

у справі №910/3361/17 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Венбест"

до Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк"

про стягнення 216 968,00 грн.

В судовому засіданні 06.06.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і заперечень

У березні 2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Венбест" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" про стягнення заборгованості за договором охорони.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору від 01.09.2014 щодо сплати за надані у грудні 2015 - січні 2016 послуги з охорони майна банку.

У відзиві на позов відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено особливий порядок задоволення вимог кредиторів згідно зі встановленою черговістю та акцентує на неприпустимості задоволення кредиторських вимог поза межами ліквідаційної процедури.

Короткий зміст судових рішень

Справа господарськими судами розглядалася неодноразово.

Під час нового розгляду справи рішенням Господарського суду міста Києва від 28.02.2018 у справі №910/3361/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 (головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Алданова С.О., Зубець Л.П.), позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Венбест" 216 968,00 грн. боргу, 3 254,52 грн. судового збору.

Рішення обґрунтовано наявністю у відповідача заборгованості за надані у грудні 2015 - січні 2016 послуги з охорони майна банку за договором від 01.09.2014. Суд зазначив, що введення тимчасової адміністрації та подальше відкликання банківської ліцензії відповідача не є підставою для звільнення ПАТ "Авант-Банк" від оплати отриманих послуг щодо охорони свого власного майна.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №910/3361/17 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 у справі №910/3361/17 скасовано, справу №910/3361/17 передано на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 28.02.2018, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про законність вимог позивача, оскільки сприйняв їх як класичне невиконання грошового зобов`язання боржником, без врахування специфіки процедури ліквідації останнього як неплатоспроможного банку та тих особливостей, які виникають у його правовідносинах з контрагентами, виражених у необхідності їх звернення у встановлений строк з грошовими вимогами для внесення до певної черги реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник позивача зазначає, що неплатоспроможність банка на будь -якій стадії її проведення, не є підставою невиконання договірних зобов`язань, що спрямовані на забезпечення його господарської діяльності, а тому заборгованість за послуги охорони майна банка (так як і послуги на електропостачання, теплопостачання, водовідведення, оренда тощо) не є кредиторськими вимогами та на неї не поширюються обмеження, встановлені ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу відповідача 05.09.2018 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Михальській Ю.Б., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді Отрюх Б.В.,Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, справу призначено до розгляду на 18.10.2018.

25.06.2018 на виконання Указу Президента України №454/2017 від 29.12.2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене, Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Відповідно до акту прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу №910/3361/17 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2018 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 13.12.2018.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018, у зв`язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Чорна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 у справі №910/3361/17 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 12.02.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 у справі №910/3361/17 відкладено розгляд справи на 21.03.2019, приймаючи до уваги неявку представника відповідача.

21.03.2019 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці за сімейними обставинами.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 розгляд справи призначено на 23.04.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 відкладено розгляд справи на 06.06.2019, приймаючи до уваги неявку представника відповідача.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 06.06.2019 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 06.06.2019 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

01.09.2014 між ПАТ "Авант-Банк" - замовником і ТОВ "Венбест" - виконавцем укладено договір, за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується здійснити заходи з охорони майна на об`єктах замовника згідно з розрахунком-дислокацією об`єктів (додаток № 1) та оперативно реагувати на правопорушення, що вчиняються на території охоронюваного об`єкта.

Згідно з пунктом 2.2 договору від 01.09.2014 охорона об`єкта здійснюється шляхом організації роботи постів фізичної охорони виконавця згідно з додатком № 1 до цього договору.

Відповідно до підпункту 3.2.13 пункту 3.2 зазначеного договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати послуги виконавця за договором.

Пунктами 8.1, 8.2 договору від 01.09.2014 передбачено, що вартість послуг виконавця визначається розрахунком-дислокацією вартості постів ТОВ "Венбест" з охорони об`єкта банку (додаток № 1), який є невід`ємною частиною цього договору. Оплата за договором здійснюється на умовах передоплати і проводиться щомісячно, в термін перших п`яти банківських днів з моменту підписання договору.

За змістом пункту 8.5 договору фактичне надання послуг підтверджується актом наданих послуг, що складається виконавцем і направляється на підпис замовникові не пізніше п`яти перших днів місяця, наступного за місяцем, у якому було надано послуги. Замовник має право підписати та направити виконавцю акт наданих послуг, або не підписувати та надати письмові пояснення. Якщо протягом 10 календарних днів після отримання акта наданих послуг замовник відмовляється його підписувати або надавати письмові пояснення щодо відмови, послуги охорони вважаються наданими у повному обсязі без зауважень.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами й скріплення печатками сторін. Строк договору починає свій перебіг із моменту, визначеного розрахунком-дислокацією (пункти 9.1, 9.2 договору від 01.09.2014).

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем на виконання умов спірного договору надано банку послуги з охорони його майна, що підтверджується підписаними між сторонами актами здачі-прийняття робіт №Ф-12/782 за грудень 2015 на суму 114 000,00 грн., № Ф-01*/782 за січень 2016 на суму 102 968,00 грн., однак ці послуги відповідачем оплачено не було.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Виконавча дирекція Фонду) від 29.01.2016 № 96 розпочато процедуру виведення ПАТ "Авант-Банк" із ринку, шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 29.01.2016 по 28.02.2016 (включно); призначено Уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Авант-Банк", визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ларченко Ірині Миколаївні на один місяць із 29.01.2016 по 28.02.2016 (включно).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 25.02.2016 № 109 вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ "Авант-Банк".

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 26.02.2016 № 262 на підставі постанови Правління Національного банку України від 25.02.2016 № 109 вирішено припинити здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Авант-Банк" з 26.02.2016; відкликати всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Авант-Банк" Ларченко І.М. із 26.02.2016; розпочати процедуру ліквідації ПАТ "Авант-Банк" із 26.02.2016 по 25.02.2018 включно; призначити Уповноваженою особою Фонду та делегувати всі повноваження ліквідатора ПАТ "Авант-Банк" , зазначені у Законі України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних із реалізацією активів банку у порядку, встановленому цим Законом, окрім повноважень у частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ларченко І.М. строком на два роки із 26.02.2016 по 25.02.2018 включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 06.10.2016 № 2021 змінено Уповноважену особу Фонду на ліквідацію та делеговано повноваження ліквідатора банку Чернявській Олені Степанівні з 07.10.2016.

Згідно з гарантійним листом Уповноваженої особи Фонду Ларченко І.М. (без номера та дати) гарантовано оплату за договорами про надання послуг охорони, укладеними між банком і ТОВ "Венбест", починаючи з 29.01.2016.

10.02.2016 позивач звернувся до відповідача із листом про підписання актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за договорами охорони банку, в якому просив підписати акти та провести відповідні розрахунки, зокрема за спірним договором.

05.05.2016 позивач звернувся до ПАТ "Авант-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду у листі № 2083 про прийняття та оплату наданих послуг, установленого обладнання, в якому просив провести заходи з документального оформлення наданих позивачем послуг, зокрема за договором від 01.09.2014, шляхом підписання актів здачі-прийняття послуг (робіт) і скріплення їх печаткою банку.

Відповідач у листі від 27.05.2016 № 2621 повідомив позивачеві про відхилення його вимог щодо прийняття та оплати наданих послуг, установленого обладнання за укладеними із банком договорами, у тому числі за договором від 01.09.2014, у зв`язку з тим, що позивач як виконавець не надав належного підтвердження виконання зобов`язань за таким договором та обсягу виконаних робіт.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спору у цій справі є вимога ТОВ "Венбест" про стягнення з ПАТ "Авант-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду 216 968,00 грн. заборгованості за надані послуги з охорони майна банку на його об`єктах за договором від 01.09.2014.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов`язаних із виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним стосовно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 зазначеного Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) урегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. За змістом частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку тощо.

Відповідно до положень статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у відповідній редакції) з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Згідно зі статтею 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини 2 статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що введення тимчасової адміністрації та подальше відкликання банківської ліцензії відповідача не є тією підставою, що звільняє останнього від оплати отриманих послуг щодо охорони свого власного майна (аналогічної правової позиції притримується Вищий господарський суд України у постановах у справі №910/10767/15 від 26.10.2016, у справі №910/23035/14 від 05.08.2015, у справі №910/25237/14 від 15.03.2016).

Позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу послуги охорони в період з грудня 2015 по січень 2016 вартістю 216 968,00 грн., а відповідач в порушення умов Договору не сплатив їх вартість, у зв`язку з чим має перед позивачем заборгованість з їх оплати.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 216 968,00 грн.

Скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2019 у даній справі, Верховним Судом зазначено, що судом апеляційної інстанції не було перевірено твердження відповідача, що на позивача поширюються обмеження, установлені зазначеним Законом, а тому з часу запровадження у ПАТ "Авант-Банк" тимчасової адміністрації не можуть бути задоволені вимоги позивача поза межами ліквідаційної процедури банку, відповідної правової оцінки таким обставинам не надано, як і не зазначено мотивів, за яких суд їх відхилив чи прийняв. Суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові обмежився лише посиланням на те, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вказівки Верховного Суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відкликання Національним банком України на час вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". При цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Відповідну правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладено у постанові від 13.03.2018 у справі № 910/23398/16.

29.01.2016 Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ "Авант-Банк" з ринку; 25.02.2016 Правлінням Національного банку України було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії, а з 26.02.2016 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Авант-Банк"; позивач звернувся із цим позовом після відкликання банківської ліцензії та початку ліквідації ПАТ "Авант-Банк" (позовну заяву від 17.02.2017 № 133 отримано господарським судом 01.03.2017 згідно з відбитком штампу суду на позовній заяві).

Як вже зазначалось, 05.05.2016 позивач звернувся до ПАТ "Авант-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду у листі № 2083 про прийняття та оплату наданих послуг, установленого обладнання, в якому просив провести заходи з документального оформлення наданих позивачем послуг, зокрема за договором від 01.09.2014, шляхом підписання актів здачі-прийняття послуг (робіт) і скріплення їх печаткою банку.

Відповідач у листі від 27.05.2016 № 2621 повідомив позивачеві про відхилення його вимог щодо прийняття та оплати наданих послуг, установленого обладнання за укладеними із банком договорами, у тому числі за договором від 01.09.2014, у зв`язку з тим, що позивач як виконавець не надав належного підтвердження виконання зобов`язань за таким договором та обсягу виконаних робіт.

При цьому під час надання позивачем послуг з охорони майна банку в період грудень 2015 - січень 2016, відповідач не звертався з претензіями до нього щодо невиконання послуг охорони згідно спірного договору з позивачем.

Матеріали справи таких звернень до позивача не містять.

Тобто, банк відмовив позивачу в оплаті послуг не тому, що є спеціальний порядок заявлення кредиторських вимог в процесі ліквідації банку, а тому, що виконавець не надав належного підтвердження виконання зобов`язань за таким договором та обсягу виконаних робіт.

Отже, відповідачем без належних правових підстав було відмовлено в оплаті отриманих послуг з охорони майна банку.

З огляду на викладене, у відповідності до п. 8.5 договору, у зв`язку з відмовою відповідача підписати протягом 10 календарних днів отримані акти наданих послуг, враховуючи неправомірну відмову у їх підписанні, послуги з охорони в грудні 2015 - січні 2016 вважаються наданими у повному обсязі без зауважень.

Відповідно до абз. 2 п. 1.15 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Абз. 4 п. 1.16 Положення визначено, що обмеження, встановлені абз. 2 п. 1.15 цієї глави, не поширюються на зобов`язання банку щодо витрат, пов`язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Абз.10 п.1.16 Положення зазначено, що зобов`язання банку, передбачені абзацами четвертим, дев`ятим цього пункту, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у такому порядку здійснення купівлі-продажу валюти фізичними та юридичними особами для погашення ними зобов`язань за кредитними договорами, виконання вимог, встановлених законодавством, для обов`язкового продажу валюти; оплата комунальних послуг, енерго- та водопостачання, орендних платежів, послуг зв`язку, витрат на охорону та утримання майна банку та його приміщень, витрат на забезпечення проходження платежів; інші витрати для забезпечення господарської діяльності неплатоспроможного банку.

Відповідно до п.12.8 Положення, оплата витрат, пов`язаних зі здійсненням ліквідації, здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат банку. затвердженого виконавчою дирекцією Фонду.

До цих витрат, зокрема, належать витрати, пов`язані з утриманням і збереженням майна банку, витрати на охорону майна та приміщень банку.

Вищевказане свідчить про те, що Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію/ліквідацію не здійснено заходи щодо включення до кошторису витрат на оплату послуг Позивача ні у період тимчасової адміністрації, ні у період ліквідації Банку.

Абз.1 п.1.1 розділу IV Положення визначено, що під час здійснення Фондом виведення неплатоспроможного банку з ринку (тимчасової адміністрації або ліквідації банку) фінансування витрат неплатоспроможного банку здійснюється відповідно до кошторису витрат, пов`язаних із здійсненням тимчасової адміністрації або ліквідації банку (далі - кошторис), форма якого наведена в додатку 4 до цього Положення.

Пунктом 1.2 розділу IV Положення передбачає, що Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію або ліквідацію складає та подає Фонду кошторис витрат банку, пов`язаних із здійсненням тимчасової адміністрації або ліквідації банку, на період тимчасової адміністрації та щокварталу на період ліквідації банку (з розподілом за місяцями) протягом 3 робочих днів після прийняття рішення виконавчою дирекцією Фонду про здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації банку та призначення відповідно уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію або ліквідацію. Кошторис витрат банку, пов`язаних із здійсненням ліквідації банку на наступний квартал, складається щокварталу і подається до 15 числа місяця, що передує наступному кварталу, до Фонду для затвердження виконавчою дирекцією Фонду. На початку ліквідації банку кошторис включає період з дня, в якому уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку приступила до виконання своїх обов`язків, до кінця поточного кварталу. Не використана у звітному кварталі сума коштів за кошторисом не переноситься на наступний квартал.

Абз.1 п.1.3 розділу IV Положення визначено, що сума зазначених у кошторисі витрат розраховується на підставі витрат банку за діючими за останні три місяці договорами або прогнозних сум у разі витрат, які не здійснювалися банком до запровадження тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Позивачем з січня 2016 вживались заходи досудового та судового захисту майнових інтересів досудове врегулювання спору, шляхом звернення до Банка; це звернення із позовом про виконання обов`язків в натурі, шляхом зобов`язання Відповідача включити заборгованість за послуги охорони Банку до кошторису витрат Банку; та звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості по договору охорони, застосовуючи виключення із обмежень даного Закону про те, що вони не поширюються на зобов`язання Банку, які виникають із забезпеченням його господарської діяльності.

Належне відповідачу нерухоме майно , що визначене Додатком № 1 до Договору (Розрахунок-Дислокація), а саме Головний офіс ПАТ «АВАНТ- БАНК» за адресою м. Київ, вул. І.Клименка, 23 та Київська регіональна дирекція ПАТ «АВАНТ-БАНК» за адресою м. Київ, вул. Плещеєва, 10 є майном (активами) банку, що потребує відповідного збереження та охорони, а отже надання послуг позивачем щодо фізичної охорони майна, що належить відповідачу, є діями що безпосередньо стосуються господарської діяльності банку, а тому введення тимчасової адміністрації та подальше відкликання банківської ліцензії відповідача не є тією підставою, що звільняє останнього від оплати отриманих послуг щодо охорони свого власного майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, а в ст. 322 ЦК України вказано, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому, будучи власником майна, відповідач зобов`язаний його утримувати.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що неплатоспроможність Банку, на будь-якій стадії її проведення не є підставою щодо невиконання договірних зобов`язань, що спрямовані на забезпечення його господарської діяльності, оскільки законодавством встановлений порядок їх оплати Банком, шляхом включення їх у кошторис витрат, як в процесі тимчасової адміністрації, так і в процесі ліквідації Банку, а тому на заборгованість за послуги охорони майна Банку не поширюються обмеження, встановлені ч. 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин аргументи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про задоволення позову.

Доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2018 у справі №910/3361/17.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2018 у справі №910/3361/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2018 у справі №910/3361/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/3361/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 19.07.2019.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Л.В. Чорна