ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року Справа № 915/565/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Ковальжи А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001 ()

до відповідача Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеполоенерго, вул. Миколаївська, 5-А, м. Миколаїв, 54034 ()

про стягнення коштів в розмірі 1 318 724, 29 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Єгоров В.С., довіреність № 14-183 від 13.05.2019 року;

від відповідача: Костенко С.О., адвокат ( ордер серія ВЕ № 1000566 від 20.06.2019 року);

в судовому засіданні присутній: Іщенко ОСОБА_1 , юрисконсульт.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з позовною заявою про стягнення з Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеполоенерго боргу у загальній сумі 1 318 724, 29 грн., у тому числі: пеня у сумі 701 466, 12 грн.; три проценти річних у сумі 46 593, 58 грн.; інфляційні втрати у сумі 375 402, 99 грн.; штраф у сумі 195 261, 60 грн.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі на 22.04.2019 року.

У зв`язку з перебуванням судді Олейняш Е.М. у відпустці, розгляд справи № 915/565/19, призначений на 22.04.2018 року, не відбувся.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 06.05.2019 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та призначено підготовче засідання по справі на 30.05.2019 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 30.05.2019 року відкладено підготовче засідання по справі на 20.06.2019 року.

В судовому засіданні 20.06.2019 року судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, якою відкладено підготовче засідання на 24.06.2019 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 24.06.2019 року закрито підготовче провадження у справі № 915/565/19 та розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 16.07.2019 року.

В судовому засіданні 16.07.2019 року судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судом також встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року № 226 Деякі питання акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України змінено тип публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 5 Закону України Про акціонерні товариства зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Позивачем проведено зміну відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що підтверджується Витягом з ЄДРЮОФОП, відповідно до якого найменуванням позивача є: Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001 ().

Враховуючи, що зміна типу акціонерного товариства не є його реорганізацією, суд дійшов висновку про необхідність зазначення правильного найменування позивача без вчинення процесуальних дій щодо залучення до участі у справі правонаступника (процесуальне правонаступництво).

ІІ. ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ У СПРАВІ.

Заяви та клопотання відсутні.

ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

1. Правова позиція позивача.

Позивач зазначає, що предметом спору є вимога про стягнення грошової заборгованості. Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору купівлі - продажу природного газу № 120/15-ПР від 23.12.2014 року, укладеного між сторонами, а саме щодо несвоєчасної оплати природного газу, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення штрафні санкції, 3 % річних та інфляційні втрати відповідно до умов договору та вимог законодавства. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 232 ГК України, ст. 11-16, 509, 526, 530, 549, 610-612, 625, 655, 692 ЦК України.

Крім того, у відповіді на відзив (вх. № 6445/19 від 19.04.2019 року) позивач зазначає, що відповідно до п. 1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем. Таким чином, Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не підлягає застосуванню до правовідносин між сторонами, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 120/15-ПР від 23.12.2014 року, в зв`язку з тим, що газ, який поставлений за договором, використовується покупцем виключно для власних потреб, а не для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

У відзиві на позовну заяві (вх. № 5911/19 від 12.04.2019 року) та запереченнях (9449/19 від 05.06.2019 року) відповідач просить суд в позові відмовити. В обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що у позивача відсутні правові підстави для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки відповідач підпадає під дію Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки остаточне погашення заборгованості здійснено 14.12.2015 року, тобто до набрання чинності вказаним законом.

Заперечення обґрунтовані положеннями ст. 1-3, 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», Порядком ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром.

Зокрема, відповідачем зазначено, що застосування положень ч. 3 ст. 7 Закону не ставиться від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості до набрання чинності законом. Виконання цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

23.12.2014 року між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України та Обласним комунальним підприємством Миколаївоблтеполоенерго був укладений Договір № 120/15-ПР купівлі-продажу природного газу (арк. 18-23).

В подальшому між сторонами було укладено додаткові угоди (арк. 24-33), якими змінювалась ціна за газ, порядок та умови проведення розрахунків.

Відповідно до п. 11.1 Договору договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скраплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки природного газу з 01 січня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ та послуги з його транспортування - до повного погашення заборгованості.

Договір та додаткові угоди підписано сторонами та скріплено печатками сторін.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем.

Відповідно до п. 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до п. 3.4 Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 30% (тридцять відсотків) від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 (п`ять) банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплата в розмірі 35% (тридцять п`ять відсотків) від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.1 Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Відповідно до п. 7.2 Договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю, крім заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від сумипростроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Відповідно до п. 9.3 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору передано, а відповідачем прийнято у власність природний газ на загальну суму 3 117 220, 66 грн. за періоди з січня по липень 2015 року, а також грудень 2015 року, що підтверджується Актами приймання передачі природного газу (арк. 34-41).

Акти підписані та скріплені печатками сторін.

Відповідачем ОКП «Миколаївоблтеполоенерго» в повному обсязі проведено оплату за отриманий в 2015 році природний газ (остаточну оплату проведено 14.12.2015 року), що не заперечується учаснтками справи та підтверджується довідкою по операціям по підприємству ОКП «Миколаївоблтеполоенерго» за період з 01.01.2015 року по 28.02.2018 року (арк. 43).

Проте, відповідачем ОКП «Миколаївоблтеполоенерго» оплата за поставлений природний газ проводилась з порушенням строку, встановленого п. 6.1 Договору, що стало підставою для нарахування позивачем пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних втрат.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

V. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

На підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповввідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, судом встановлено, що відповідач ОКП «Миколаївоблтеполоенерго» здійснює діяльність з виробництва теплової енергії, а АК Нафтогаз України є постачальником природного газу.

З 30.11.2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» у преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення (далі - Закон).

Статтею 2 Закону передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ст. 1 Закону процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, даною нормою законодавець передбачив можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на кредиторську заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Водночас частиною 3 ст. 7 Закону не ставиться право ненарахування (списання) неустойки, інфляційних втрат та відсотків річних у залежність від будь-яких інших умов, крім погашення кредиторської заборгованості до набрання чинності Законом № 1730-VIII. Тобто списання штрафних санкцій не потребує включення підприємства до Реєстру, оскільки вказаний Закон передбачає необхідність обов`язкового включення підприємства до Реєстру для врегулювання питання щодо реструктуризації саме кредиторської заборгованості, а не списання штрафних санкцій.

Судом встановлено, що на момент набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» заборгованість ОКП «Миколаївоблтеполоенерго» за спожитий природній газ була відсутня, а відтак наявні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», в силу яких позовні вимоги про стягнення з ОКП «Миколаївоблтеполоенерго» суми пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу, заявлених АК Нафтогаз України до стягнення, задоволенню не підлягають.

Щодо доводів АК Нафтогаз України про те, що відповідно до умов пункту 1.2 Договору переданий ОКП «Миколаївоблтеполоенерго» природній газ використовується ним виключно для власних потреб, а тому не є тим газом, щодо якого можуть бути застосовані норми ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.1.1 Статуту ОКП «Миколаївоблтеполоенерго» підприємство створене з метою забезпечення задоволення потреб населення та інших споживачів у послугах теплопостачання і гарячого водопостачання, належної експлуатації об`єктів теплового господарства, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, стабільного функціонування котелень, теплових пунктів і теплових мереж.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції щодо заповнення форми звітності № 1-НКРЕ (місячна) "Звіт про використання палива ліцензіатом з виробництва електричної та теплової енергії", затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері, енергетики від 04.10.2012 № 1257 (далі - Інструкція), вона поширюється на суб`єктів господарювання, які отримали ліцензію на право здійснення господарської діяльності з виробництва електричної енергії; комбінованого виробництва теплової та електричної енергії; виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії.

Оскільки ОКП «Миколаївоблтеполоенерго» є ліцензіатом, відповідно до Інструкції (отримало ліцензії на виробництво теплової енергії, постачання теплової енергії та транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами) (арк. 109-111) та згідно з установчими документами його основною діяльністю є виробництво електричної та теплової енергії, воно щомісячно подає до НКРЕКП звітність за формою № 1-НКП-тепло (місячна) «Звіт про виробництво теплової енергії та використання енергетичних ресурсів», які підтверджують використання газу у вказаному виробництві.

Так, відповідно до звітів № 1-НКП-тепло «Звіт про виробництво теплової енергії та використання енергетичних ресурсів» з січня 2015 року по жовтень 2015 року ОКП «Миколаївоблтеполоенерго» на інші види діяльності (п. 1.3.1 звіту) газ не використовувався, весь обсяг отриманого газу було використано для виробництва теплової енергії різним категоріям споживачів (населення, бюджетні організації, інші споживачі). Таким чином, судом встановлено, що весь об`єм газу, який постачався позивачем АК Нафтогаз України відповідачу ОКП «Миколаївоблтеполоенерго», був витрачений останнім виключно на виробництво тепла та електричної енергії (арк. 112-123).

Будь-яких доказів того, що поставлений АК Нафтогаз України природній газ був використаний ОКП «Миколаївоблтеполоенерго» для інших потреб у матеріалах справи відсутні.

За таких підстав, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді даної справи судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 24.04.2018 року по справі № 908/2110/16 за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго" про стягнення неустойки, 3 % річних та інфляційних (в предмет доказування входили, зокрема, обставини, аналогічні обставинам у даній справі - поставка природного газу для власних потреб).

Судом також врахована правова позиція ВС, викладена в інших постановах, яка відповідає вищевказаній, а саме: постанови ВС від 26.02.2019 року по справі № 904/2960/18; від 22.02.2018 по справі № 922/4355/14; від 15.03.2018 по справі № 904/10736/16 тощо.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір в розмірі 19 780, 86 грн. покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 18.07.2019 року.

Суддя Е.М. Олейняш