ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

11 липня 2019 року Справа № 926/1111/19

Суддя Ковальчук Тетяна Іванівна, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю Дакорт, м. Львів,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Галнафтоекспорт, м. Чернівці,

про стягнення коштів та штрафних санкцій у сумі 12373,34 грн.,

за участю секретаря судового засідання Гаврилюк І.С.,

представників сторін:

позивача не з`явився,

відповідача не з`явився,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю Дакорт, м. Львів, звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Галнафтоекспорт, м. Чернівці, про стягнення 12373,34 грн., у тому числі 5200,70 грн. боргу по розрахунках за поставлений товар, 3239,39 грн. пені та 3933,25 грн. відсотків за невиконання грошового зобов`язання.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на порушення умов договору № 006625 від 12.07.2016 р. відповідач несвоєчасно здійснював оплату поставленого йому позивачем товару, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 5200,70 грн. та нараховані пеня за прострочення грошового зобов`язання і відсотки за невиконання грошового зобов`язання за кожний день користування грошовими коштами в заявлених у позовній заяві сумах.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою від 23.05.2019 р. відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та з урахуванням ухвали від 06.06.2019 р. призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні на 25 червня 2019 року за участю представників сторін.

Ухвалою від 25.06.2019 р. розгляд справи відкладено на 11.07.2019 р. у зв`язку з відповідним клопотанням позивача про перенесення дати засідання, неявкою представників сторін, неврученням ухвали про призначення справи до розгляду відповідачеві та відсутністю відзиву на позов.

У судове засідання 11.07.2019 р. представники сторін не з`явилися.

Позивач надіслав до суду клопотання від 08.07.2019 р. про розгляд справи без участі його представника.

Представник відповідача про причини неявки представника не повідомив. Надіслана на юридичну адресу відповідача ухвала від 25.06.2019 р. повернулася без вручення з відміткою підприємства зв`язку, що адресат відсутній. Відзиву відповідача на позов до суду не надійшло.

Відповідно до частини 7 статті 120 ГПК України на учасників судового процесу покладено обов`язок повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження під час розгляду справи та унормовано, що в разі невиконання такого обов`язку повідомлення надсилається за останньою відомою суду адресою і вважається врученим, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться.

Також у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 9 статті165 ГПК України).

Враховуючи, що ухвали про відкриття провадження у справі та про відкладення судового засідання надіслані відповідачеві на його юридичну адресу, вміщену до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за якою ТОВ Галнафтоекспорт не знаходиться та про зміну якої не повідомив суд, відповідно до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання, тому неявка його представника не перешкоджає вирішенню спору.

Частиною 1 статті 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

За вказаних обставин суд розглянув справу по суті в судовому засіданні 11.07.2019 року.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та дослідивши і оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

12 липня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Дакорт (Продавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю Група компаній Привоз було укладено договір № 006625 від 12.07.2016 р., предметом якого визначено зобов`язання Продавця (ТОВ Дакорт, позивач) передати у власність Покупцю (ТОВ Група компаній Привоз) товар і зобов`язання Покупця прийняти товар, сплатити його вартість та своєчасно повертати тару (далі Договір № 006625, а.с. 16-17).

Згідно умов Договору № 006625:

- вид, асортимент, ціна та загальна вартість товару визначаються в накладних, які є невід`ємною частиною договору (п. 2.2);

- перехід права власності на товар до Покупця відбувається з моменту фактичної передачі товару представнику Покупця, датою передачі товару є дата підписання товарної накладної представником Покупця (п.п. 3.5, 3.6);

- оплата за товар здійснюється протягом 28 днів з дня отримання товару Покупцем (п. 4.1);

- у разі несвоєчасної оплати за товар Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки ставки НБУ, що діяла протягом періоду нарахування пені, від його вартості за кожний день прострочення платежу. У випадку затримки платежів за прийнятий товар більше 10 календарних днів, Покупець додатково до суми боргу сплачує Продавцю процент по невиконаних грошових зобов`язаннях в розмірі 0,1% від суми боргу за кожний день користування грошовими коштами Продавця (п.п. 5.2.1, 5.2.2);

- термін дії Договору протягом одного року від дати підписання, а в разі якщо кожна з сторін не заявить про його припинення до закінчення строку, його дії Договір продовжується автоматично до закінчення поточного календарного року (п.п. 7.1, 7.2).

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками, містить усі необхідні реквізити. Доказів недійсності договору від відповідача не надходило.

У позовній заяві ТОВ Дакорт зазначає, що на виконання Договору № 006625 поставив ТОВ Група компаній Привоз товар, господарські операції з поставки якого позивачем і його оплати відповідачем відображені в акті звірки між ТОВ Дакорт і ТОВ Група компаній Привоз від 08.05.2018 р.

З Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 02.04.2015 р. та Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 04.04.2019 р. вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю Група компаній Привоз, ідентифікаційний код 39720205, зареєстроване як юридична особа 31.03.2015 р. і щодо даного товариства до ЄДР внесено запис від 11.06.2018 р. № 8072493 про зміну повного найменування, зміну місцезнаходження, зміну видів діяльності, зміну додаткової інформації, зміну керівника юридичної особи та зміну складу або інформації про засновників. Унаслідок зазначених змін ТОВ Група компаній Привоз змінила своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю Галнафтоекспорт, місцезнаходження м. Чернівці, вул. Винниченка, 20-Д, офіс 314.

Відтак, ТОВ Галнафтоекспорт є належним відповідачем у справі за позовною заявою ТОВ Дакорт.

Згідно з позовною заявою заборгованість ТОВ Галнафтоекспорт перед позивачем по оплаті за поставлений товар складає 5200,70 грн.

Так, згідно наявних у матеріалах справи видаткових накладних позивач здійснював постачання відповідачеві товару: продуктів харчування шоколадні і вафельні батончики, жувальну гумку, вафлі, каву, шоколад, а також напоїв пиво в асортименті.

Як видно з акту звірки між ТОВ Дакорт і ТОВ Група компаній Привоз за період з 01.01.2015 р. по 08.05.2018 р., господарські відносини з поставки товару між названими товариствами існували й до укладення Договору № 006625.

За увесь зазначений період позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 260192,22 грн., з яких відповідач оплатив 248143,81 грн. (шляхом перерахування коштів на рахунок, готівкою в касу, шляхом повернення товару та списання боргів покупця, що передбачено або не суперечить умовам Договору № 006625).

Згідно даних акту звірки, які підтверджуються наявними у справі видатковими накладними, прибутковими касовими ордерами, виписками банку про рух коштів на рахунку позивача, які засвідчують здійснені відповідачем платежі, вартість товару в сумі 5141,65 грн., поставленого по видаткових накладних від 20.09.2017 р. № ДПЗ-283156, від 22.09.2017 р. № ДПЗ-287329, від 26.09.2017 р. № ДПЗ-290144, від 04.10.2017 р. № ДПЗ-300839, відповідачем не оплачена, а вартість товару по видатковій накладній від 20.09.2017 р. № ДПЗ-281512 оплачена частково на суму 1216,79 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем по оплаті товару станом на 08.05.2018 р. складає 5200,70 грн. (1275,84 грн. + 1124,66 грн. + 443,80 грн. + 596,79 грн. + 2976,40 грн. 1216,79 грн.).

24.04.2018 року позивач надіслав на адресу ТОВ Група компаній Привоз претензію за вихідним № 132 від 19.04.2018 року з вимогою погасити заборгованість у сумі 5200,70 грн. за отриманий та неоплачений товар відповідно до договору поставки № 006625 від 12.07.2016 р., проте відповідач повний розрахунок так і не провів.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статі 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частини 1, 2 статті 509 ЦК України).

Частиною 1 статтею 175 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до статей 173-174 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник, зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві, товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується і не спростовано відповідачем наявність заборгованості перед позивачем у сумі 5200,70 грн. по оплаті за поставлений по Договору № 006625 товар. Будь-яких доказів на спростування доводів позивача чи про оплату боргу повністю або частково від відповідача не надійшло.

Враховуючи вказані вище вимоги ЦК України, ГК України, встановлені судом обставини справи, положення Договору № 006625, відповідно до якого відповідач зобов`язався прийняти від позивача та оплатити товар, і відсутність в матеріалах справи доказів про погашення заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за товар на суму 5200,70 грн.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частинами 1, 2 статті 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Тобто, у разі невиконання грошового зобов`язання відповідальність боржника настає незалежно від наявності його вини у невиконанні цього зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалося вище, пунктами 5.2.1, 5.2.2 Договору № 006625 передбачено відповідальність Покупця за прострочення оплати товару у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення, а також обов`язок сплатити проценти у розмірі 0,1% від суми боргу за кожний день прострочення у випадку затримки платежів за прийнятий товар більше 10 календарних днів.

Перевіривши виконані позивачем розрахунки пені в сумі 3239,39 грн. та процентів за користування грошовими засобами в сумі 3933,25 грн. за період з 14.08.2017 р. по 29.05.2018 р., суд встановив, що позивачем помилково визначено періоди прострочення платежів відповідача виходячи з 14 днів, упродовж яких повинна відбутися оплата товару за кожною накладною, чим штучно збільшено періоди нарахування пені та процентів.

Адже згідно з пунктом 4.1 Договору № 006625 оплата за придбаний товар здійснюється Покупцем протягом 28 днів з дня отримання товару.

Відповідно, судом здійснено перерахунок пені і процентів за користування коштами в межах обраного позивачем періоду з 14.08.2017 р. по 29.05.2018 р., виходячи з:

- умови пункту 4.1 Договору № 006625 щодо оплати за товар протягом 28 днів з дня його отримання та враховуючи фактичні дані щодо поставки товару і його оплати згідно з актом звірки між сторонами та банківськими виписками про рух коштів,

- розміру діючої облікової ставки НБУ у відповідні періоди,

- норми частини 6 статті 232 ГК України щодо обмеження періоду нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання шістьма місяцями від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором,

- положень статей 251-254 ЦК України, якими врегульовано порядок визначення та обчислення строків.

Згідно з розрахунком суду (в матеріалах справи) пеня за період з 14.08.2017 р. по 29.05.2018 р. підлягає нарахуванню в сумі 2723,05 грн., а проценти за користування коштами в сумі 3096,12 грн. і в цих сумах відповідні вимоги позивача підлягають задоволенню.

У решті вимог про стягнення пені в сумі 516,34 грн. (3239,39 грн. - 2723,05 грн.) та процентів за користування чужими коштами в сумі 837,13 грн. (3933,25 грн. - 3096,12 грн.) у позові слід відмовити.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1статті 73 ГПК України є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на наведене, за результатами розгляду справи в судовому засіданні суд доходить висновку про задоволення позову в частині вимог про стягнення основного боргу в розмірі 5200,70 грн. та 2723,05 грн. пені і 3096,12 грн. процентів за користування чужими коштами.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам, у даній справі:

- 1710,85 грн. належить стягнути з відповідача на користь позивача,

- 210,15 грн. залишаються за позивачем згідно наступного розрахунку:

(5200,70 грн. + 2723,05 грн. + 3096,12 грн). х 100 : 12373,34 грн. = 89,06%

1921,00 грн. х 89,06% = 1710,85 грн.

1921,00 грн. 1710,85 грн. = 210,15 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 20, 129, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У позові частково відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Галнафтоекспорт (58005, м. Чернівці, вул. В.Винниченка, 20-Д, офіс 314, код 39720205) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Дакорт (79069, м. Львів, вул. Шевченка, 313, корп. 8, прим. 242, код 36394005) 5200,70 грн. основного боргу, 2723,05 грн. пені, 3096,12 грн. процентів за користування чужими коштами та 1710,85 грн. судового збору.

3. В частині вимог про стягнення 516,34 грн. пені та 837,13 грн. процентів за користування чужими коштами у позові відмовити, судовий збір у сумі 210,15 грн. залишити за позивачем ТОВ Дакорт.

З набранням судовим рішенням законної сили видати наказ.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Повний текст підписано 11 липня 2019 року.

Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Суддя Т.І.Ковальчук