ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/137/19
Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бачур А.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: адвокат Жила В.М.,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/137/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" (с. Ставчани, Пустомитівський р-н, Львівська область, 81118)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА" (вул. Праці, 8, офіс 32/3, Чорноморськ, Одеська область, 68001)

про стягнення заборгованості 798037,9 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА", в якому просить суд про стягнення заборгованості 798 037,9 грн., з яких 745 946,42грн. - борг, 42379,55грн. - інфляційні, 9711,93грн. - 3% річних.

Позивач позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що 04.06.2018р. між ТОВ "Транс-Сервіс-1" (надалі - позивач) та ТОВ "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА" був укладений договір №П 03/0406/2018, відповідного до умов якого позивач на підставі заявок відповідача протягом червня - вересня 2018р. надав обумовлені договором послуги, про що складено акти виконання робіт (надання послуг) на загальну суму 2 576 799,21грн.

Як стверджує позивач, замовник (відповідач) повністю не оплатив окремі перевезення, які були належним чином виконані перевізником (позивачем) та на день подання позовної заяви у відповідача наявний борг у розмірі 745 946,42грн., на яку нараховано інфляційні втрати та 3% річних.

Згідно витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2019р., справу розприділено на суддю Літвінова С.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.01.2019р. (суддя Літвінов С.В.) відкрито провадження у справі №916/137/19, ухвалено розглядати справу №916/137/19 в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 06.03.2019р. (суддя Літвінов С.В.) закрито підготовче провадження у справі № 916/137/19, призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 25.03.2019р. о 11:30.

В судовому засіданні 25.03.2019р. оголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні до 22.04.2019р. о 10год.00хв.

Однак, як вбачається із довідки секретаря судового засідання Липи Т.О. судове засідання 22.04.2019р. не відбулось з підстав перебування судді Літвінова С.В. на лікарняному.

З огляду на те, що строк розгляду даної справи закінчується 24.04.2019р., а суддя Літвінова С.В. перебуває на тривалому лікарняному, у справі №916/137/19 за розпорядженням керівника апарату Господарського суду Одеської області №190 від 24.04.2019р. здійснено повторний автоматичний розподіл даної справи, за результатами якого справу розподілено на суддю Цісельського О.В.

Ухвалою суду від 25.04.2019 року суддею Господарського суду Одеської області Цісельським О.В. справу № 916/137/19 прийнято до провадження; постановлено розгляд справи здійснювати спочатку та призначено підготовче судове засідання на 23.05.2019 року.

Ухвалою суду від 23.05.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач відзив на позовну заяву суду не надав, своїм правом на захист не скористався.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Одеської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст.248 ГПК України.

В судовому засіданні, призначеному на 12.07.2019р., позивач позов підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити його.

Відповідач, в судове засідання призначене на 12.07.2019р., не з`явився, причини не явки суд не повідом, був повідомлений належним чином.

В судове засідання, призначене на 12.07.2019р., представник відповідача не з`явився, причини не явку суд не повідомив.

Копії ухвал Госоподарського суду Одеської області направлена Товариству з обмеженою відповідальністю "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА" на адресу: вул. Праці, 8, офіс 32/3, Чорноморськ, Одеська область, 68001, (саме дана адреса зазначена позивачем в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) рекомендованим листом з повідомленням про вручення, але поштові відправлення повернуті до суду у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Відповідно до п. п. 1, 2 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, встановлені наступні нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Згідно з п. 4 ч. 6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідач не повідомляв суд про зміну місцезнаходження, копії ухвал Госоподарського суду надсилалась судом за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві (яка співпадає із відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань).

З огляду на викладене, враховуючи термін зберігання поштової кореспонденції відділенням поштового зв`язку та її повернення до Господарського суду Одеської області із відміткою поштового відділення "за закінченням встановленого строку зберігання", суд дійшов висновку, що відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України ухвали суду вважається врученими відповідачу в день проставлення у поштовому відділенні штампу із відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання".

В судовому засіданні 12.07.2019р. закінчено розгляд справи по суті оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

04.06.2018р. між ТОВ "Транс-Сервіс-1" (надалі - перевізник) та ТОВ "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА" (надалі - замовник) було укладено договір на перевезення вантажу №П 03/0406/2018, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Перевізник бере на себе зобов`язання доставити довірений йому Замовником вантаж з пункту навантаження (відправлення) до пункту призначення і видати вантаж уповноваженому представнику Замовника (Вантажоодержувачу), а Замовник бере на себе зобов`язання сплатити вартість перевезення вантажу (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.4.1., 4.4. Договору, розрахунки між Перевізником та Замовником здійснюється шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок Перевізника. Замовник оплачує вартість перевезення вантажу в строк, що не перевищує 30 календарних днів з дня підписання Сторонами Акту приймання-передавання наданих послуг.

Положеннями п.5.1. Договору, визначено, що у випадку порушення Договору Сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та закінчується 31.12.2018р., але не раніше повного виконання Сторонами своїх обов`язків, що виникли до вказаної дати. Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (8.1. - 8.2. Договору).

Сторонами договору №П 03/0406/2018 від 04.06.2018р. підписано наступні Акти виконання робіт (надання послуг):

№17783 від 30.06.2018р. на суму 78 132,85грн., №17815 від 30.06.2018р. на суму 51 488,62грн., №17844 від 30.06.2018р. на суму 7 981,31грн., №17867 від 30.06.2018р. на суму 87 225,48грн., №17868 від 30.06.2018р. на суму 33 946,67грн., №17912 від 30.06.2018р. на суму 26 470,43грн., №19716 від 31.07.2018р. на суму 149 639,02грн., №19737 від 31.07.2018р. на суму 24 784,93грн., №19749 від 31.07.2018р. на суму 69 675,02грн., №19761 від 31.07.2018р. на суму 127 883,03грн., №19915 від 31.07.2018р. на суму 4 042,38грн., №22679 від 31.08.2018р. на суму 723 374,82грн., №22679 від 31.08.2018р. на суму 723 374,82грн., №№22934 від 31.08.2018р. на суму 485 902,86грн., №22950 від 31.08.2018р. на суму 31.08.2018р., №23572 від 31.08.2018р. на суму 17 510,51грн., №23578 від 31.08.2018р. на суму 120 475,64грн., №23594 від 31.08.2018р. на суму 78 345,36грн., №23607 від 31.08.2018р. на суму 50 638,79грн., №23614 від 31.08.2018р. на суму 6 253,61грн., №23644 від 31.08.2018р. на суму 16 284,90грн., №23680 від 31.08.2018р. на суму 52 693,32грн., №23693 від 31.08.2018р. на суму 47 705,50грн., №24788 від 21.09.2018р. на суму 43 083,60грн., №24792 від 21.09.2018р. на суму 16 232,47грн., №24814 від 21.09.2018р. на суму 59 229,60грн., №24818 від 21.09.2018р. на суму 37 993,81грн., №24820 від 21.09.2018р. на суму 80 338,32грн., №24821 від 21.09.2018р.на суму 16 181,23грн., №25362 від 26.09.2018р. на суму 43 230,42грн.

Позивачем виставлено Відповідачу наступні рахунки:

№11559 від 30.06.2018р. на суму 78 132,85грн., №11589 від 30.06.2018р. на суму 51 488,62грн., №11610 від 30.06.2018р. на суму 7 981,31грн., №11628 від 30.06.2018р. на суму 87 225,48грн., №11629 від 30.06.2018р. на суму 33 946,67грн., №11658 від 30.06.2018р. на суму 26 470,43грн., №12838 від 31.07.2018р. на суму 149 639,02грн., №12855 від 31.07.2018р. на суму 24 784,93грн., №12860 від 31.07.2018р. на суму 69 675,02грн., №12868 від 31.07.2018р. на суму 127 883,03грн., №12958 від 31.07.2018р. на суму 4 042,38грн., №14601 від 31.08.2018р. на суму 723 374,82грн., №14799 від 31.08.2018р. на суму 723 374,82грн., №14802 від 31.08.2018р. на суму 485 902,86грн., №15010 від 31.08.2018р. на суму 17 510,51грн., №15011 від 31.08.2018р. на суму 120 475,64грн., №15016 від 31.08.2018р. на суму 78 345,36грн., №15022 від 31.08.2018р. на суму 50 638,79грн., №15024 від 31.08.2018р. на суму 6 253,61грн., №15036 від 31.08.2018р. на суму 16 284,90грн., №15053 від 31.08.2018р. на суму 52 693,32грн., №15065 від 31.08.2018р. на суму 47 705,50грн., №15790 від 21.09.2018р. на суму 43 083,60грн., №15792 від 21.09.2018р. на суму 16 232,47грн., №15809 від 21.09.2018р. на суму 59 229,60грн., №15811 від 21.09.2018р. на суму 37 993,81грн., №15812 від 21.09.2018р. на суму 80 338,32грн., №15813 від 21.09.2018р.на суму 16 181,23грн., №16138 від 26.09.2018р. на суму 43 230,42грн.

В порушення умов п.4.4. договору №П 03/0406/2018 від 04.06.2018р. відповідач здійснив оплату наданих послуг лише частково у сумі 1 822 871,48грн., що підтверджується відповідними банківськими виписками.

При цьому, як зазначає позивач наявна заборгованість відповідача залишається у розмірі 745 946,42грн.

Порушення відповідачем умов договору №П 03/0406/2018 від 04.06.2018р. в частині своєчасної оплати за надані позивачем послуги на думку позивача порушило його права та охоронювані законом інтереси, що стало підставою для звернення останнього до Господарського суду Одеської області із відповідним позовом.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представника позивача, його мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення чи відмови у позові, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу.

Так, укладений між сторонами по справі договір перевезення вантажу є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до частини першої статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.4.1., 4.4. Договору, розрахунки між Перевізником та Замовником здійснюється шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок Перевізника. Замовник оплачує вартість перевезення вантажу в строк, що не перевищує 30 календарних днів з дня підписання Сторонами Акту приймання-передавання наданих послуг.

Згідно актів виконання робіт (надання послуг), які підписані обопільно сторонами, перевізником в повному обсязі надані обумовлені сторонами послуги перевезення.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, виходячи із встановленого у договорі №П 03/0406/2018 від 04.06.2018р. строку виконання зобов`язань в частині оплати послуг, відповідач повинен був сплатити позивачу їх повну вартість в строк, що не перевищує 30 календарних днів з дня підписання Сторонами Акту приймання-передавання наданих послуг.

В свою чергу, відповідач послуги оплатив лише частково, у зв`язку із чим у останнього утворилась заборгованість у розмірі 745 946,42грн.

Отже, із наявних у матеріалах справи документів, договору №П 03/0406/2018 від 04.06.2018р., первинних документів щодо виконання робіт, перевезення вантажу позивачем, відсутності доказів проведеної відповідачем повної оплати, суд задовольняє позовні вимоги позивача щодо стягнення 745 946,42грн. основного боргу.

Оцінюючи вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 9 711,93грн. та інфляційних втрат у сумі 42 379,55грн. суд зазначає наступне.

У відповідності до п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що позовні вимоги в цій частині відповідають вимогам чинного законодавства, їх розрахунок здійснений позивачем належним чином, у зв`язку з чим підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Таким чином, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" обґрунтовані повністю, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, та підлягають задоволенню судом у повному обсязі.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 745 946,42грн. основного боргу, 42379,55грн. - інфляційні та 9711,93грн. 3% річних.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 11 970,57грн., які підлягають відшкодуванню платнику у порядку ст.129 ГПК України за рахунок відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 13, 76, 86, 129, 202, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА" (вул. Праці, 8, офіс 32/3, Чорноморськ, Одеська область, 68001, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" (с. Ставчани, Пустомитівський р-н, Львівська область, 81118, ) суму основного боргу в розмірі 745 946 (сімсот сорок п`ять тисяч дев`ятсот сорок шість) грн. 42коп., інфляційні у розмірі 42 379 (сорок дві тисячі триста сімдесят дев`ять) грн. 55коп., 3% річних у розмірі 9 711 (дев`ять тисяч сімсот одинадцять)грн. 93коп. та витрати на оплату судового збору у розмірі 11 970 (одинадцять тисяч дев`ятсот сімдесят) грн. 57коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 22 липня 2019р.

Суддя О.В. Цісельський