ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1178/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Малого торгівельного підприємства "Стимул", м.Мерефа Харківської області
до Фізичної особи-підприємця Соловйової Вікторії Іванівни, м.Мерефа Харківської області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_1 , м.Харків ОСОБА_2 , м.Харків
про визнання недійсним договору оренди та зобов`язання звільнити приміщення
за участю представників:

від позивача: Кисла Г.О., директор

Тищенко Р.О., ордер ХВ 000009 від 18.04.2019

від відповідача: Соловйова В.І., паспорт

від першої третьої особи: не з`явився

від другої третьої особи: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Мале торгівельне підприємство "Стимул" (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Соловйової Вікторії Іванівни (надалі - відповідач), в якому просить суд:

1) визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення площею 176кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 02.01.2017 між позивачем та відповідачем;

2) зобов`язати відповідача звільнити займані нею приміщення в нежитловій будівлі літ.А-1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що оспорюваний договір оренди не містить у собі усіх істотних умов, передбачених вимогами закону, майно по даному договору не було передано за актом прийому-передачі, а також договором не передбачено умови такої передачі.

Ухвалою від 07 травня 2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.05.2019.

Даною ухвалою також залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (надалі - треті особи).

23 травня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона проти задоволення позову заперечила з підстав його необґрунтованості. Зокрема, відповідач посилається на відсутність факту порушення оспорюваним договором прав позивача МТП "Стимул". Також відповідач вказує, що позов у даній справі про визнання договору оренди недійсним позивачем було подано за умов відсутності існування будь-якого спору між сторонами, що міг виникнути за фактом виконання договору оренди б/н від 02.01.2017. Зазначає відповідач і те, що недійсним може бути визнано лише договір, який містить усі істотні умови (укладений правочин). Спірний договір має правові недоліки, однак він був укладений за аналогією з іншими договорами, які укладались між сторонами протягом останніх 12 років виходячи з того, що сторони договору мають право самостійно визначати способи власного господарювання за умови відсутності з їх боку дій в порушення діючих законів та інтересів інших осіб. Разом із тим, оскільки спірний договір фактично виконується сторонами, то це не дає підстав вважати цей договір неукладеним. Також відповідачем, з посиланням на існування між сторонами спору у цивільній справі №635/1584/19, зроблено висновок про зловживання позивачем та його представником своїми процесуальними правами.

Відзив на позовну заяву прийнято судом та залучено до матеріалів справи.

При цьому, щодо наявного у відзиві клопотання про визнання зловживанням процесуальними правами позивачем та його представником ОСОБА_3 дій, які полягають у зверненні до господарського суду Харківської області з позовною заявою у даній справі, а також про застосування до вказаних осіб заходів, передбачених положеннями п.2 ч.1, ч.3 ст.135 ГПК України, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 43 ГПК України встановлено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

При цьому, слід врахувати, що статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Матеріали справи свідчать про наявність між сторонами спору щодо відповідності спірного договору оренди вимогам чинного законодавства. При цьому, позивачем у позові наведено відповідне правове обґрунтування як його позиції щодо суті спору, так і зазначено в чому, на його думку, полягає порушення його прав.

Отже, позивач вправі звернутися до суду з даним позовом. При цьому, реалізація такого права, за наявності між сторонами інших судових справ, які можуть бути пов`язаними з таким спором, чинним законодавством не заборонена.

Таким чином, суд, з урахуванням обставин даної справи, не вбачає підстав для визнання зловживанням процесуальними правами дій позивача та його представником ОСОБА_3 щодо подання позову у даній справі, що виключає необхідність застосування заходів, передбачених положеннями п.2 ч.1, ч.3 ст.135 ГПК України.

У підготовчому засіданні 28.05.2019 судом оголошено перерву до 11.06.2019.

06 червня 2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначив, що відсутність істотних умов в спірному Договорі призвела до порушення прав МТП "Стимул". Так, незазначення точних характеристик майна, переданого в оренду в договорі оренди від 02.01.2017, призвело до того, що відповідачка самовільно зайняла приміщення торгівельного залу, підсобного приміщення, приміщення вбиральні, коридор та підсобне приміщення, тим самим позбавивши позивача здати зазначені приміщення в оренду іншим особам та отримати від цього прибуток. Крім того, позивач вважає, що через те, що в спірному договорі не було зазначено істотної умови щодо індексації орендної плати за 2017-2019 роки МТП "Стимул" недоотримало орендну плату в сумі 8276,80грн. Крім того, позивач наголошує, що спірний договір оренди не відповідає вимогам статті 203 ЦК України. У відповіді на відзив позивач також просить суд поновити пропущений процесуальний строк на подання відповіді на відзив.

Суд, виходячи з того, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, визнав за можливе поновити пропущений позивачем процесуальний строк на подання відповіді на відзив та долучив його до справи.

10 червня 2019 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких вона зазначила, що позивачем не було спростовано жодного з доводів, викладених у відзиві. При цьому, позивачем наводиться аргумент щодо відсутності приміщення площею 176 кв.м., яке передано в оренду. Відповідач на спростування даних тверджень позивача надала суду разом із супровідним листом від 10.06.2019 копії технічного паспорту на нежитлову будівлю від 06.04.1994, технічного паспорту від 10.11.2017 з допущеною техніком БТІ помилкою та технічного паспорту з виправленою помилкою від 10.11.2017. Щодо посилань позивача на відсутність у договорі індексації орендної плати, відповідач зазначає, що ці доводи були відсутні у позовній заяві, а тому потребують набуття статусу заяви про зміну підстав позову.

Судом дана відповідь на відзив та докази, що були надані разом із супровідним листом від 10.06.2019, долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 24.06.2019 судом оголошено перерву до 09.07.2019.

08 липня 2019 року від позивача надійшло клопотання про відновлення строку подання доказів та долучення до матеріалів справи копії наступних документів: відповіді Харківського районного бюро технічної інвентаризації від 02.02.2018, заяви до БТІ про ознайомлення з матеріалами інвентаризаційної справи від 12.06.2019, договору купівлі-продажу від 15.02.2018 з державною реєстрацією.

Дане клопотання було задоволено судом та вказані докази долучені до справи.

У судовому засіданні 09.07.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти вимог позивача заперечила, посилаючись на їх необґрунтованість.

Треті особи пояснень щодо суті спору не надали, своїх представників у судові засідання не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 09.07.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

У 1996 році було засновано Мале торгівельне підприємство "Стимул", що є правонаступником орендного підприємства комісійного магазину "Стимул", у власності якого знаходилась нежитлова будівля літ. А-1 розташована за адресою: АДРЕСА_1 , придбана за договором купівлі-продажу державного майна від 24.11.1995, укладеним з Фондом державного майна України.

02 січня 2017 року між позивачем, як орендодавцем, в особі директора ОСОБА_4 та відповідачем, як орендарем, було підписано договір оренди від 02.01.2017 (надалі - Договір).

Пунктом 1 Договору передбачено, що орендодавець передає в оренду приміщення площею 176 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2 Договору орендар зобов`язується: використовувати приміщення для торгівлі; утримувати приміщення у стані, передбаченому санітарними та протипожежними правилами; вносити орендну плату один раз на місяць в сумі 2800,00грн. не пізніше 30 числа кожного місяця; за невиконання своїх зобов`язань за даним договором в результаті чого була спричинена шкода, сторони відшкодовують її в повному обсязі.

Пунктом 3 даного Договору передбачено, що він може бути змінений, розірваний або продовжений за згодою сторін.

Також сторонами було визначено строк дії Договору - до 25.11.2019.

Як зазначає позивач у позові, на даний час відповідач займає та використовує приміщення торгівельного залу в нежитловій будівлі літ.А-1, розташованій за адресою АДРЕСА_1 .

Факт користування приміщеннями за даною адресою на підставі Договору підтверджує і відповідач.

Між тим, сторони вказують різну площу даних приміщень.

Так, позивач вказує, що відповідно до експлікації технічного паспорта виданого на громадський будинок (нежиглову будівлю) літ."А-1" по АДРЕСА_1 приміщення розміром 176 кв.м. відсутнє.

Натомість відповідачем на підтвердження наявності таких приміщень (загальною площею 176кв.м.) надано копії технічного паспорту на нежитлову будівлю від 06.04.1994, технічного паспорту від 10.11.2017 з допущеною техніком БТІ помилкою та технічного паспорту з виправленою помилкою від 10.11.2017.

Крім того, в матеріалах справи наявні докази сплати відповідачем орендних платежів за оренду приміщень відповідно умов пункту 2 Договору за січень 2017 року в розмірі 2800,00грн., за лютий 2017 року в розмірі 2800,00грн., за березень 2017 року в розмірі 2800,00грн., за грудень 2017 року в розмірі 2800,00грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача від 21.03.2019 №210319VU14124711.

Таким чином, сторони фактично приступили до виконання договору оренди від 02.01.2017, оскільки відповідач почала користуватися приміщеннями нежитловими приміщення за адресою АДРЕСА_1 , та з січня 2017 року сплачувала позивачу орендну плату за вищевказані місяці оренди.

В подальшому 13.03.2018 та 14.03.2018 на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Харківського МНО Малаховою Г.І., позивач продав по 1/2 частці нежитлової будівлі літ.А-1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після цього, 27.12.2018 між новими власниками нежитлової будівлі та МТП "Стимул" був укладений договір оренди нежитлової будівлі літ.А-1, який був посвідчений нотаріально та зареєстрований в державному реєстрі речових прав.

Звертаючись з даним позовом, позивач вказує, що зміст укладеного між сторонами договору оренди від 02.01.2017 суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки не містить всіх істотних умов договору оренди, а тому має бути визнаний недійсним на підставі частини 1 статті 203 ЦК України.

На підтвердження даної позиції позивач вказує на те, що в Договорі не визначено:

- об`єкт оренди, а саме його склад і його вартість відповідно до проведеної оцінки. В договорі лише зазначене приміщення площею 176 кв.м., яке передавалось в оренду ФОП ОСОБА_5 , але відповідно до експлікації технічного паспорта виданого на громадський будинок (нежиглову будівлю) літ. "А-1" по АДРЕСА_1 приміщення розміром 176 кв.м. відсутнє;

- орендна плата в договорі зазначена без урахування індексації;

- не зазначений порядок використання амортизаційних відрахувань;

- не зазначений порядок відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Крім того, всупереч вимогам статті 795 ЦК України, сторонами не було акту передачі майна в оренду.

Також, позивач згідно з положеннями статті 216 ЦК України просить в позові застосувати наслідки визнання наслідки недійсності правочину шляхом зобов`язання відповідача звільнити займані нею приміщення в нежитловій будівлі літ.А-1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За приписами ст.11 Цивільного кодексу, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але, за аналогією, породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

За загальним правилом, викладеним у ч.1 ст.627 ЦК, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК).

Водночас, за приписами ч.1 ст.215 ЦК, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У частині 1 статті 203 ЦК закріплено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам.

Крім того, за приписами ч.1 ст.207 Господарського кодексу, господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї зі сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю чи в частині.

Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

З огляду на викладене, для визнання договору недійсним слід встановити, що зміст оспорюваного Договору, тобто визначені сторонами умови (пункти) Договору прямо суперечать або не відповідають чинному законодавству.

Проаналізувавши погоджені сторонами пункти Договору, суд приходить до висновку, що вони не суперечать чинному законодавству.

Зокрема, в пункті 1 Договору сторонами передбачено предмет договору, а саме: приміщення 176 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Суд зазначає, що нежитлове приміщення може бути предметом оренди, що прямо передбачено статтями 759 та 793 ЦК України.

В пункті 2 Договору сторонами передбачено перелік обов`язків орендаря. Так, згідно даної умови Договору відповідач зобов`язаний: використовувати приміщення для торгівлі; утримувати приміщення у стані, передбаченому санітарними та протипожежними правилами; вносити орендну плату один раз на місяць в сумі 2800,00грн. не пізніше 30 числа кожного місяця; за невиконання своїх зобов`язань за даним договором в результаті чого була спричинена шкода, сторони відшкодовують її в повному обсязі.

Перелік вищевказаних обов`язків орендаря не суперечить чинному законодавству та узгоджується з нормами глави 58 ЦК України.

Пунктом 3 даного Договору передбачено, що він може бути змінений, розірваний або продовжений за згодою сторін, що також узгоджується з нормами цивільного та господарського законодавства.

Передбачений сторонами строк оренди (до 25.11.2019) також не порушує вимоги закону, оскільки згідно з частиною 4 статті 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Таким чином, зміст спірного Договору не містить будь-яких умов, що прямо суперечили б, або не відповідали чинному законодавству, що виключає визнання Договору недійсним на підставі частини 1 статті 203 ЦК України.

При цьому, суд погоджується з доводами позивача, що Договір не містить всіх істотних умов.

Так, відповідно до статті 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

У даному випадку сторонами не було визначено у спірному Договорі умов щодо:

- вартості майна з урахуванням її індексації;

- орендної плати саме з урахуванням її індексації;

- порядку використання амортизаційних відрахувань;

- відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Однак наслідком недосягнення сторонами договору згоди з усіх істотних умов є не недійсність договору, а те, що відповідний договір у такому разі вважається неукладеним (таким, що не відбувся), що передбачено частиною 8 статті 181 ГК України.

При цьому слід зауважити, що, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, спірний Договір на даний час виконується (нерухоме майно знаходиться в платному користуванні відповідача).

Вказана обставина виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини 8 статті 181 ГК України, відповідно до приписів якої визначення договору як неукладеного (такого, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.02.2009 у справі № 10/33/08.

Суд наголошує, що сторони Договору не позбавлені можливості внести відповідні зміни до Договору, включивши до нього всі істотні умови, а також визначивши на підставі достовірних відомостей фактичну площу предмету оренди, для уникнення відповідних непорозумінь.

Також не є підставою для визнання договору оренди недійсним в розумінні частини 1 статті 203 ЦК України і факт неоформлення сторонами акту передачі майна в користування, оскільки ця обставина не впливає на законність змісту (умов) Договору.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірний договір оренди від 02.01.2017 не може бути визнаний недійсним з підстав, наведених позивачем у позовній заяві, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Також, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про зобов`язання відповідача звільнити приміщення в нежитловій будівлі літ.А-1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки дана вимога є похідною від факту визнання договору недійсним відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Малого торгівельного підприємства "Стимул" (62472, Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, вул.Савченка, буд.1-А, код 21180437) до Фізичної особи-підприємця Соловйової Вікторії Іванівни ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди від 02.01.2017 та зобов`язання звільнити приміщення в нежитловій будівлі літ.А-1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "19" липня 2019 р.

Суддя М.В. Калантай