ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
"22" липня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1867/19

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Кришталі Д.І.,

Розглядаючи справу №916/1867/19

за позовом Міністерства оборони України (03168, просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, )

до відповідача: Одеської міської ради (65026, Думська площа, 1, м. Одеса, )

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимог на предмет спору,
на стороні позивача:
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 13, );

Військова частина НОМЕР_1 (65012, м. Одеса, Італійський бульвар, 3, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

Військова частина НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

на стороні відповідача:
Комунальне підприємство "Міське капітальне будівництво" (65091, м. Одеса, вул. Комітетська, 10, корпус А, )

про визнання незаконним та скасування рішення та скасування реєстрації в Державному реєстрі

Представники сторін:
від позивача - Добров Ю.І.;

від відповідача - Варбаногло Г.А.;

від Військової частини НОМЕР_3 - Галімон Н.А.;

від Військової частини НОМЕР_1 - Нетреба Р.Г.;

від КЕВ м. Одеси - Поляков О.Г.

ВСТАНОВИВ:
03.07.2019 Міністерство оборони України звернулось до господарського суду Одеської області із позовною заявою до Одеської міської ради, в якій просить визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 26.07.2017 №2326-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 20,0 га (кадастровий номер :51:001:0083), за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі біля буднку номер 13/1 (вул. 25-ї Чапаєвської дивізії біля будинку номер 13/1), та надання її у постійне користування Комунальному підприємству «Міське комунальне будівництво»; скасувати реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права комунальної власності на вищевказану земельну ділянку за територіальною громадою м. Одеса в особі Одеської міської ради, та право постійного користування за Комунальним підприємством «Міське комунальне будівництво» на земельну ділянку, площею 20,0 га (кадастровий номер :51:001:0083), за адресою: м. Одеса, вул. Інглезі, 13-Д.

В обґрунтування позову вказує, що землі військового містечка № НОМЕР_5 військового аеродрому « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відносяться до земель державної власності, а за призначенням до земель оборони, однак відповідачем затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель аеродрому « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на надано вищевказану ділянку у постійне користування Комунальному підприємству «Міське комунальне будівництво», при цьому відповідачем не враховано, що власником земель оборони рішення про відмову від права власності не приймалось, а тому наведена земельна ділянка не могла бути зарахована до земель комунальної власності

Крім того, 19.07.2019 до суду надійшла заява про забезпечення позову (вх.№2-3434/19), в якій позивач просив заборонити Одеській міській раді та Комунальному підприємству "Міське капітальне будівництво" здійснювати дії та приймати рішення стосовно земель військового аеродрому "Шкільний" до закінчення розгляду справи по суті та набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 22.07.2019 представником Міністерства оборони України надано усні уточнення, в яких просить заборонити Одеській міській раді та Комунальному підприємству "Міське капітальне будівництво" здійснювати дії та приймати рішення стосовно частини земель військового аеродрому " ІНФОРМАЦІЯ_1 " площею 20 га, кадастровий номер :51:001:0083 до закінчення розгляду справи по суті та набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування заяви вказує, що внаслідок неправомірних дій Відповідача існує реальна загроза порушення прав позивача і ускладнення або неможливість в подальшому виконати рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Зокрема, з інформації, отриманої з мережі Інтернет, позивачу стало відомо, що відповідач планує забудову спірної земельної ділянки на території військового містечка № НОМЕР_5 , що призведе до неможливості використання військового аеродрому « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за цільовим призначенням військовою авіацією Збройних Сил України. Крім того, позивачу стало відомо, що питання збереження діючого стратегічного військового аеродрому « ІНФОРМАЦІЯ_1 » перебуває на контролі в РНБО України.

У судовому засіданні треті особи: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси; Військова частина НОМЕР_1 ; Військова частина НОМЕР_3 підтримали заяву про забезпечення позову.

Представник відповідача проти задоволення заяви про забезпечення позову заперечував, посилаючись на відсутність у позивача належних та достатніх документів на підтвердження наявності прав на спірну земельну ділянку, крім того, ставив під сумнів справжність та дійсність наданих позивачем документів. При цьому, наголошував на недоведеності можливості здійснення дій щодо спірної земельної ділянки.

Дослідивши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку про доцільність задоволення заяви про забезпечення позову у зв`язку із наступним.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову є правом суду.

За приписами ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. При цьому, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретними заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. При цьому, види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник у зв`язку з питанням віднесення спірної земельної ділянки до земель оборони і земель аеродрому « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

При цьому, з інформації відкритих інтернет-порталів новин вбачається, що на території в межах проспекту Небесної сотні, вулиць Шкільний аеродром, Проектної та Інглезі виділено 288 га землі для будування нового мікрорайону, в межах якого планується побудувати житлові будинки, парк, школи, дитячі садки, пожарне депо тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У даному випадку позивачем при зверненні до суду обрано спосіб захисту порушеного права у вигляді визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради; скасування реєстрації в Державному реєстрі речових прав.

Таким чином, позовна заява містить немайнову вимогу, рішення про задоволення яких не вимагатиме примусового виконання.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ч.1 ст. 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Оскільки у даному разі позивач звернувся до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку, за переконанням суду, не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічний висновок щодо застосування норми права (ст.ст.136-137 ГПК України) до спірних правовідносин викладений у Постанові Об`єднаної Палати КГС від 16.08.2018 р. у справі №910/1040/18, який цілком враховується господарським судом при винесенні відповідної ухвали.

З урахуванням вказаного вище, посилання на недоведення позивачем можливості реального здійснення дій стосовно спірної земельної ділянки відхиляється судом.

За таких обставин, суд вважає, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Одеській міській раді та Комунальному підприємству "Міське капітальне будівництво" здійснювати дії та приймати рішення стосовно частини земель військового аеродрому "Шкільний" площею 20 га, кадастровий номер :51:001:0083, - може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи відповідачем буде здійснено дії щодо розпорядження або забудови вказаної земельної ділянки, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо недостатності у позивача документів на підтвердження належності прав на земельну ділянку, оскільки зазначене питання є предметом доказування у даній справі. При цьому наголошує, що справа знаходиться у стадії підготовчого провадження. Оспорювання належності, допустимості та та достатності доказів може бути здійснене відповідачем у порядку, передбаченому ГПК України, під час розгляду справи.

Статтею 140 ГПК України встановлено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову

-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

-наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

-імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

-запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9).

Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи подані заявником докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову та встановивши в їх сукупності обставини, на які посилається заявник як на підставу своїх вимог, суд вважає, що заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що вказані позивачем заходи не належать до заходів забезпечення позову, вжиття яких не допускається згідно до ч.5 ст. 137 ГПК України.

Щодо зустрічного забезпечення суд вказує, що ч.1 ст. 141 ГПК України встановлено право суду вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), тобто відповідна вимога може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову.

Аналогічна позиція викладена у Постанові ВС від 19.02.2019 у справі №911/1695/18.

Крім цього, відповідач не позбавлений права звернутися з клопотанням як про застосування зустрічного забезпечення, так і про скасування заходів забезпечення позову у разі надання відповідних доказів, які б спростовували необхідність застосування таких заходів.

При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачам.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до вирішення спору по суті.

Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 144, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:
1. Заяву Міністерства оборони України про забезпечення позову з урахуванням поданих представником Міністерства оборони усних уточнень в судовому засіданні задовольнити.

2. Заборонити Одеській міській раді (65004, Думська площа, 1, м. Одеса, ) та Комунальному підприємству "Міське капітальне будівництво" (65091, м. Одеса, вул. Комітетська, 10, корпус А, ) здійснювати дії та приймати рішення стосовно частини земель військового аеродрому "Шкільний" площею 20 га, кадастровий номер :51:001:0083 до закінчення розгляду справи по суті та набрання рішенням законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення 22.07.19. Повний текст ухвали складено та підписано 22.07.2019, ухвалу може бути оскаржено протягом 10 днів з моменту складення повного тексту.

Суддя Волков Роман Володимирович