РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.07.2019Справа № 910/6054/19

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області

до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

про стягнення 22 189,52 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області (надалі - РВ ФДМУ по Хмельницькій області) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - АТ «Райффайзен Банк Аваль») про стягнення 22 189,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за договором оренди №476 від 19.12.2005, у зв`язку з чим позивач заявляє про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 20 394,30 грн. та пені у розмірі 1 795,22 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2019 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

24.06.2019 через канцелярію суду від АТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач сплатив суму неустойки у розмірі 20 394,30 грн. та суму пені у розмірі 185,60 грн., а стосовно іншої суми пені у розмірі 1 609,62 грн. нарахованої за період з 15.10.2016 по 05.05.2018 заявляє про застосування строку позовної давності.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 03.05.2019 Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» змінило найменування на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль».

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Цивільного кодексу України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Таким чином, в даному випадку мало місце перетворення типу позивача з Публічного акціонерного товариства на Приватне акціонерне товариство, та подальша зміна найменування Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», отже підстави заміни сторони у справі правонаступником відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

19.12.2005 між РВ ФДМУ по Хмельницькій області (орендодавець) та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (орендар), правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», був укладений договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна - приміщення, що належить до державної власності №473 (надалі - «Договір»), умови якого неодноразово змінювались сторонами шляхом укладання додаткових договорів.

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування індивідуально визначене (нерухоме) майно - нежитлові приміщення, загальною площею 111,42 кв.м., розміщене за адресою: пр. Курчатова, 2/1, м . Нетішин , 30100, на першому поверсі будівлі, що перебуває на балансі Хмельницької дирекції УДППЗ «Укрпошта», ідентифікаційний код 21344149, вартість якого згідно з висновком про вартість на 31.05.2014 становить за незалежною оцінкою 278 550,00 грн.

Умовами п. 2.1 Договору сторони дійшли згоди про те, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Згідно з п. 3.1 Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 із змінами та доповненнями, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - червень 2017 року 10 211,85 грн.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісячно, не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним місяцем, у співвідношенні 70% та 30% відповідно до пропорції розподілу установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення включаючи день оплати (п. 3.7 Договору).

Згідно з п. 10.1 Договору цей договір продовжено строком на 1 рік, що діє з 19 червня 2017 року до 18 червня 2018 року включно.

Пунктом 10.6 Договору сторони передбачили, що чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; ліквідації орендаря; банкрутства орендаря; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду.

Відповідно до п. 10.8 Договору у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.

Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення (п. 10.10 Договору).

Актом приймання-передавання індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до держаної власності від 19.07.2018 відповідач повернув балансоутримувачу орендоване за Договором майно.

Спір у справі виник у зв`язку із несвоєчасним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати орендних платежів та зобов`язання з повернення орендованого за Договором майна, у зв`язку з чим позивач заявляє про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 20 394,30 грн. та пені у розмірі 1 796,00 грн.

Договір є договором оренди державного майна, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується передача в оренду, прийняття відповідачем, користування ним та повернення об`єкту оренди за Договором 19.07.2018 (акт приймання-передавання індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 19.07.2018), що також не заперечується сторонами.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та умов Договору відповідач мав сплачувати орендну плату до 12 числа місяця наступного за звітним, а також мав повернути орендоване майно до 21.06.2018.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач вказує на прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати за оренду на підставі Договору, у зв`язку з чим заявляє про стягнення пені у розмірі 1 796,00 грн., яка нарахована за період з 14.10.2016 до 19.07.2018, а також стверджує про несвоєчасне повернення орендованого майна, у зв`язку чим заявляє про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 20 394,30 грн.

У поданому до суду відзиві на позов відповідачем фактично було визнано заявлену позивачем до стягнення суму неустойки у розмірі 20 394,30 грн. та суму пені у розмірі 185,60 грн., нараховану з 06.05.2018 по 19.07.2018, стосовно пені нарахованої за період з 14.10.2016 до 05.05.2018 у розмірі 1 609,62 грн. АТ «Райффайзен Банк Аваль» заявлено про застосування строків позовної давності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Приписами ч. 6 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України).

У ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що відзив (який у своєму змісті фактично містить заяву про визнання позову) підписаний представником АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Дем`яновим І.Ю., що діє на підставі довіреності №368/18 від 08.10.2018, яка надає право представнику на визнання позовних вимог від імені відповідача.

Таким чином, визнання відповідачем позову в частині заявленої до стягнення суми неустойки у розмірі 20 394,30 грн. та суму пені у розмірі 185,60 грн. за встановлених судом обставин не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів інших осіб.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у даній справі відповідачем сплачено позивачу заявлені до стягнення суму неустойки у розмірі 20 394,30 грн. та суму пені у розмірі 185,60 грн., яка нарахована за період з 25.04.2018 по 19.07.2018, що підтверджується платіжним дорученням №766068 від 14.06.2019.

Таким чином, на момент розгляду справи по суті спір у даній справі, щодо суми неустойки у розмірі 20 394,30 грн. та суми пені у розмірі 185,60 грн., відсутній.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, провадження у даній справі щодо стягнення з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь РВ ФДМУ по Хмельницькій області неустойки у розмірі 20 394,30 грн. та суми пені у розмірі 185,60 грн. підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

При цьому, суд погоджується із наявним в матеріалах справи розрахунком та вважає, що пеня за період з 14.10.2016 по 24.04.2018 у розмірі 1 609,62 грн. нарахована правомвірно.

Судом досліджено твердження відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності стосовно заявленої пені у розмірі 1 609,62 грн.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Спеціальна позовна давність підлягає застосуванню лише у випадках, прямо передбачених законом.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Із матеріалів справи вбачається, що позовну заяву було надіслано до суду засобами поштового зв`язку 07.05.2019, що підтверджується відбитком штемпеля на конверті.

Тобто, позовні вимоги в частині стягнення пені нарахованої у період з 14.10.2016 по 06.05.2018, не підлягають задоволенню, оскільки сплинув строк позовної давності, а відповідачем подано заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності в частині пені у розмірі 1 609,62 грн., яка нарахована за період з 14.10.2016 по 24.04.2018.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині заявленої до стягнення пені у розмірі 1 609,62 грн.

Стосовно витрат по сплаті судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на те, що відповідач сплатив заявлену у даній справі суму неустойки у розмірі 20 394,30 грн. та суму пені у розмірі 185,60 грн. після відкриття провадження у справі (провадження відкрито 30.05.2019, а сплата відбулась 14.06.2019), тобто спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, суд вважає за необхідне покласти на АТ «Райффайзен Банк Аваль» частину судового збору пропорційно розміру вимог, за якими провадження у справі підлягає закриттю.

Інша частина судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 231, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №910/6054/19 щодо стягнення неустойки у розмірі 20 394,30 грн. та суми пені у розмірі 185,60 грн. закрити.

2. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (01011, м. Київ, вул. Лєскова, будинок 9; ідентифікаційний код 14305909) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області (29013, Хмельницька обл., м. Хмельницький, вул. Соборна, будинок 75; ідентифікаційний код 02898152) судовий збір у розмірі 1 781 (одна тисяча сімсот вісімдесят одна) грн. 65 коп. Видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий