ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1405/19
Господарський суд Одеської області у складі: судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бачур А.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Карпенко І.В. - довіреність,

від відповідача: Соколов Д.С. - довіреність,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/1405/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Дісна (01103, м. Київ, б-р Дружби Народів, буд. 14-16, приміщення 500)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Горяц-Т (65005, м. Одеса, вул. Балківська, буд. 143)

про стягнення 500 114,56грн.,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма Дісна звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Горяц-Т про стягнення 500 114,56грн.

Підставою названого позову позивач визначив невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору №619/10 від 01.10.2010р. в частині проведення оплати за поставлений позивачем товар.

Так, позивач зазначає, що 01.10.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма Дісна (надалі ТОВ Фірма Дісна, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Горяц-Т (надалі ТОВ Горяц-Т, відповідач) було укладено договір поставки з відстроченням платежу №619/10, на виконання умов якого та відповідно до актів перевірки розрахунків між позивачем та відповідачем, в період з 01.02.2016р. по 30.08.2017р. (включно) покупцю було поставлено товар на загальну суму 238 313,77грн., між тим сплачено із урахуванням повернутого товару та проведеного взаємозаліку 106 443,32грн.

При цьому, за твердженнями позивача, у відповідача на період 30.11.2016р. вже існувала заборгованість у погодженому розмірі 368 244.11грн., яку відповідач підтвердив шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки на акті перевірки розрахунків. А тому, загальною заборгованістю відповідача перед позивачем є сума у розмірі 500 114,56грн.

Також, позивач відзначив, що враховуючи не визначений договором термін виконання зобов`язання в частині проведення оплати за поставлений позивачем товар, останній направив відповідачу вимогу про оплату поставленого товару у розмірі 500 797,68грн. №219, яка отримана 20.06.2019р., однак не виконана відповідачем.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.05.2019р. прийнято позовну заяву (вх.№1436/19) до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу №916/1405/19 за правилами Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи.

Відповідач - Горяц-Т позов не визнає, подав відзив на позов (вх.№12140/19 від 18.06.2019р.) в якому зазначив наступне. Так, в обґрунтування заборгованості позивач посилається на акти перевірки розрахунків за листопад 2016р. та за грудень 2016р. серпень 2017р. При цьому, як вказує відповідач, акт перевірки розрахунків за листопад 2016р. містить у собі лише інформацію стосовно поставок товару, його повернення та оплати лише за листопад 2016р. Між тим, сальдо на 01.11.2016р. вважає взагалі не підтвердженим, а також таким, що не відповідає бухгалтерському обліку підприємства. Відповідач, заперечує проти обґрунтованості відзначеного акту, також з підстав відсутності у останньому інформації про проведення відповідачем 09.11.2016р. оплати у розмірі 10 000грн., розрахунок попереднього періоду є відповідачу не зрозумілим, акт перевірки за грудень 2016р. серпень 2017р. не містить підпису та печатки ТОВ Горяц-Т, а відтак за твердженнями відповідача не являється належним та допустимим доказом. Оскільки, крім копій видаткових накладних, позивач інших документів не надав, відповідач вважає, що заявлена позивачем заборгованість не підтверджена та не відповідає даним бухгалтерського обліку ТОВ Горяц-Т.

26.06.2019р. позивачем подані заперечення на відзив (вх.№12732/19), в яких стосовно відзначеної оплати відповідачем у розмірі 10 000грн., позивач зазначив, що остання врахована в акті перевірки розрахунків за період з 01.11.2016р. по 30.11.2016р., та у відповідача наявною є заборгованість у розмірі 500 114,56грн, з якою за твердженнями позивача, відповідач погодився підписавши відповідний акт перевірки розрахунків. Між тим, позивач наголошує на отримання позивачем вимоги №219 від 12.06.2018р., після отримання якої наявну заборгованість не спростував. В підтвердження відвантаження позивачу товару надав копії податкових накладених за період з 01.12.2016р. по 13.03.2017р.

11.07.2019р. від відповідача надійшли пояснення (вх.№13786/19), в яких останній відзначає, що у акті перевірки розрахунків за листопад 2016р. вказано, що сальдо на 30.11.2016р. склало 368 244,11грн., однак дана сума не підтверджена первинними бухгалтерськими документами, більше того, відповідач вважає, що сам по собі акт звірки розрахунків являється лише технічним документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а відтак не є належним доказом факту здійснення поставки та відповідно не підтверджує наявність заборгованості за договором поставки. Між тим, з наданих позивачем первинних бухгалтерських документів, вбачається, що позивач здійсним поставки на загальну суму 238 313,77грн., повернуто товару на суму 1 443,22грн., між сторонами була укладена угода про залік взаємних зустрічних вимог від 06.07.2017р. на суму 5000,00грн. та ТОВ Горяц-Т здійснено оплату за поставлений товар на суму 100 000,00грн., отже, загальна суму заборгованості склала 131 870,45грн., яка тільки і була підтверджена позивачем. Так, будь-яких інших документів, що підтверджують наявність заборгованості за договором поставки з відстрочкою платежу №619/10 від 01.10.2010р. до суму не надано, у зв`язку із чим відповідач вважає, що сума позовних вимог у розмірі 500 114,56грн. є недоведеною та такою, що не відповідає дійсності.

В судовому засіданні 18.07.2019р. представник позивача позов підтримав, просив суд задовольнити його.

В судовому засіданні 18.07.2019р. представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні 18.07.2019р. закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

01.10.2010р. між ТОВ Фірма Дісна (постачальник) та ТОВ Горяц-Т (покупець) укладено договір поставки з відстроченням платежу №619/10, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставляти покупцю, а покупець приймати та оплачувати товар, у відповідності з умовами цього договору. Товаром за цим договором є товари, вказані у погодженому сторонами прейскуранті (специфікаціях), що є невід`ємними частинами цього договору. У прейскуранті (специфікаціях) вказується перелік товарів, що постачаються, та ціни на них (п.п.1.1., 1.2. договору).

Відповідно до п.2.1. договору поставки №619/10 від 01.10.2010р. поставка товару здійснюється за погодженими сторонами цінами, вказаним у прейскуранті (специфікації). При цьому, постачальник зобов`язується не збільшувати ціни, вказані у прейскуранті (специфікації), протягом 14 днів з моменту їх погодження сторонами. Постачальник зобов`язується визначати ціни у прейскуранті, які погоджені покупцем та постачальником, на рівних умовах, як для покупця, так і для інших роздрібних компаній.

Згідно п.3.1. договору поставки №619/10 від 01.10.2010р. поставка товару здійснюється на умовах DDP-склад покупця (Інкотермс-2000) однією або декількома партіями у відповідності до специфікацій або накладних, які складаються на кожну партію товару. За погодженням сторонами отримувачем товару може бути третя особа.

За умовами п.п.4.1., 4.3. договору поставки №619/10 від 01.10.2010р. оплату кожної окремої партії товару (визначеної у накладній) за цим договором покупець здійснює шляхом перерахування 100% вартості цієї партії товару на поточний рахунок постачальника протягом ____календарних дні з моменту її отримання/реалізації. Покупець не оплачує товар, що підлягає поверненню (неякісний, бракований, зі строками придатності, які сплили або реалізації/ зі строками придатності або реалізації згідно п.3.13. цього договору).

Згідно п.8.1. договору поставки №619/10 від 01.10.2010р. договір укладено на невизначений строк та він діє до його припинення за згодою сторін або на підставах, передбачених діючим законодавством.

19.12.2016р. між сторонами договору №619/10 від 01.10.2010р., укладено додаткову угоду, із змісту якої вбачається зміна реквізитів постачальника.

На підтвердження виконання договору поставки №619/10 від 01.10.2010р. позивач надав наступні видаткові накладні: №ОД-0005629 від 09.12.2016р. на суму 3 794,94; №ОД-0005630 від 09.12.2016р. на суму 3 647,28грн.; №ОД-0005636 від 09.12.2016р. на суму 449,98грн.; №ОД-0005637 від 09.12.2016р. на суму 673,34грн.; №ОД-0005644 від 09.12.2016р. на суму 2 938,49грн.; №ОД-0005645 від 09.12.2016р. на суму 324,04грн.; №ОД-0005646 від 09.12.2016р. на суму 841,50грн.; №ОД-0005647 від 09.12.2016р. на суму 243,86грн.; №ОД-0005648 від 09.12.2016р. на суму 6 659,68грн.; №ОД-0005649 від 09.12.2016р. на суму 3 671,35грн.; №ОД-0005662 від 13.12.2016р. на суму 1 310,84грн.; №ОД-0005663 від 13.12.2016р. на суму 1 935,65грн.; №ОД-0005751 від 16.12.2016р. на суму 791,98грн.; №ОД-0005752 від 16.12.2016р. на суму 1 133,42грн.; №ОД-0005772 від 20.12.2016р. на суму 6 125,06грн.; №ОД-0005773 від 20.12.2016р. на суму 2 625,26грн.; №ОД-0005785 від 21.12.2016р. на суму 1 350,00грн.; №ОД-0005786 від 21.12.2016р. на суму 511,56грн.; №ОД-0005787 від 21.12.2016р. на суму 3 830,82грн.; №ОД-0005788 від 21.12.2016р. на суму 2 346,91грн.; №ОД-0005789 від 21.12.2016р. на суму 2 125,81грн.; №ОД-0005790 від 21.12.2016р. на суму 415,66грн.; №ОД-0005819 від 21.12.2016р. на суму 7 664,08грн.; №ОД-0005820 від 21.12.2016р. на суму 2 998,85грн.; №ОД-0005837 від 22.12.2016р. на суму 5 032,49грн.; №ОД-0005838 від 22.12.2016р. на суму 1 881,26грн.; №ОД-0005851 від 22.12.2016р. на суму 1 716,36грн.; №ОД-0005852 від 22.12.2016р. на суму 2 147,26грн.; №ОД-0005863 від 22.12.2016р. на суму 3 926,22грн.; №ОД-0005864 від 22.12.2016р. на суму 3 512,74грн.; №ОД-0005853 від 23.12.2016р. на суму 3 263,03грн.; №ОД-0005858 від 23.12.2016р. на суму 1 331,32грн.; №ОД-0005861 від 23.12.2016р. на суму 347,98грн.; №ОД-0005862 від 23.12.2016р. на суму 731,59грн.; №ОД-0005918 від 28.12.2016р. на суму 3 033,20грн.; №ОД-0005919 від 28.12.2016р. на суму 686,02грн.; №ОД-0005920 від 28.12.2016р. на суму 4 019,23грн.; №ОД-0005921 від 28.12.2016р. на суму 1 503,26грн.; №ОД-0000033 від 04.01.2017р. на суму 3 238,13грн.; №ОД-0000034 від 04.01.2017р. на суму 947,45грн.; №ОД-0000035 від 04.01.2017р. на суму 1 244,06грн.; №ОД-0000036 від 04.01.2017р. на суму 2 434,61грн.; №ОД-0000047 від 04.01.2017р. на суму 7 457,29грн.; №ОД-0000048 від 04.01.2017р. на суму 3 710,74грн.; №ОД-0000049 від 04.01.2017р. на суму 1 912,96грн.; №ОД-0000050 від 04.01.2017р. на суму 1 531,80грн.; №ОД-0000084 від 05.01.2017р. на суму 372,00грн.; №ОД-0000085 від 05.01.2017р. на суму 803,66грн.; №ОД-0000088 від 05.01.2017р. на суму 3 552,17грн.; №ОД-0000089 від 05.01.2017р. на суму 1 661,54грн.; №ОД-0000090 від 11.01.2017р. на суму 1 355,98грн.; №ОД-0000091 від 11.01.2017р. на суму 710,50грн.; №ОД-0000092 від 11.01.2017р. на суму 766,15грн.; №ОД-0000272 від 23.01.2017р. на суму 377,82грн.; №ОД-0000273 від 23.01.2017р. на суму 518,02грн.; №ОД-0000274 від 23.01.2017р. на суму 2 006,66грн.; №ОД-0000275 від 23.01.2017р. на суму 2 345,40грн.; №ОД-0000282 від 23.01.2017р. на суму 1 864,48грн.; №ОД-0000283 від 23.01.2017р. на суму 1 723,68грн.; №ОД-0000286 від 23.01.2017р. на суму 1 549,22грн.; №ОД-0000287 від 23.01.2017р. на суму 228,02грн.; №ОД-0000289 від 23.01.2017р. на суму 2 137,99грн.; №ОД-0000290 від 23.01.2017р. на суму 496,37грн.; №ОД-0000370 від 26.01.2017р. на суму 869,98грн.; №ОД-0000371 від 26.01.2017р. на суму 818,93грн.; №ОД-0000372 від 26.01.2017р. на суму 2 499,44грн.; №ОД-0000373 від 26.01.2017р. на суму 189,07грн.; №ОД-0000374 від 26.01.2017р. на суму 2 120,99грн.; №ОД-0000379 від 26.01.2017р. на суму 5 116,66грн.; №ОД-0000380 від 26.01.2017р. на суму 2 282,04грн.; №ОД-0000381 від 26.01.2017р. на суму 1 412,35грн.; №ОД-0000382 від 26.01.2016р. на суму 2 034,42грн.; №ОД-0000383 від 26.01.2017р. на суму 1 040,66грн.; №ОД-0000411 від 27.01.2017р. на суму 2 052,95грн.; №ОД-0000412 від 27.01.2017р. на суму 1 557,14грн.; №ОД-0000420 від 27.01.2017р. на суму 433,19грн.; №ОД-0000421 від 27.01.2017р. на суму 442,15грн.; №ОД-0000608 від 10.02.2017р. на суму 1 440,01грн.; №ОД-0000609 від 10.02.2017р. на суму 913,46грн.; №ОД-0000619 від 13.02.2017р. на суму 3 381,10грн.; №ОД-0000620 від 13.02.2017р. на суму 1 430,42грн.; №ОД-0000621 від 13.02.2017р. на суму 1 645,20грн.; №ОД-0000622 від 13.02.2017р. на суму 1 697,40грн.; №ОД-0000623 від 13.02.2017р. на суму 1 035,04грн.; №ОД-0000624 від 13.02.2017р. на суму 530,86грн.; №ОД-000062 від 13.02.2017р. на суму 388,00грн.; №ОД-0000626 від 13.02.2017р. на суму 461,81грн.; №ОД-0000627 від 13.02.2017р. на суму 2 729,74грн.; №ОД-0000628 від 13.02.2017р. на суму 805,03грн.; №ОД-0000629 від 13.02.2017р. на суму 2 651,23грн.; №ОД-0000630 від 13.02.2017р. на суму 1 919,16грн.; №ОД-0000633 від 13.02.2017р. на суму 3 102,55грн.; №ОД-0000634 від 13.02.2017р. на суму 1 301,40грн.; №ОД-0000752 від 20.02.2017р. на суму 2 517,01грн.; №ОД-0000753 від 20.02.2017р. на суму 2 174,54грн.; №ОД-0000756 від 20.02.2017р. на суму 1 873,98грн.; №ОД-0000757 від 20.02.2017р. на суму 1 154,88грн.; №ОД-0000834 від 23.02.2017р. на суму 1 030,79грн.; №ОД-0000835 від 23.02.2017р. на суму 645,12грн.; №ОД-0000851 від 24.02.2017р. на суму 685,99грн.; №ОД-0000852 від 24.02.2017р. на суму 884,30грн.; №ОД-0000866 від 27.02.2017р. на суму 2 276,32грн.; №ОД-0000867 від 27.02.2017р. на суму 683,62грн.; №ОД-0000976 від 07.03.2017р. на суму 936,07грн.; №ОД-0000984 від 07.03.2017р. на суму 2 845,90грн.; №ОД-0001003 від 09.03.2017р. на суму 1 964,02грн.; №ОД-0001004 від 09.03.2017р. на суму 1 406,45грн.; №ОД-0001007 від 09.03.2017р. на суму 2 485,14грн.; №ОД-0001008 від 09.03.2017р. на суму 442,15грн.; №ОД-0001040 від 09.03.2017р. на суму 6 759,43грн.; №ОД-0001041 від 09.03.2017р. на суму 2 399,18грн.; №ОД-0001085 від 10.0.2017р. на суму 3 811,94грн.; №ОД-0001086 від 10.03.2017р. на суму 2 138,11грн.; №ОД-0001075 від 13.03.2017р. на суму 5 072,87грн.; №ОД-0001076 від 13.03.2017р. на суму 1 625,11грн.; №ОД-0001077 від 13.03.2017р. на суму 267,01грн.; №ОД-0001078 від 13.03.2017р. на суму 602,93грн.; №ОД-0001079 від 13.03.2017р. на суму 3 510,97грн.; №ОД-0001080 від 13.03.2017р. на суму 3 328,54грн.

Про факт проведення позивачем господарських операцій з постачання продукції відповідачу свідчать подані позивачем роздруківки електронних податкових накладних (Том 2 а.с.188-258, Том 3 а.с.1-207, Том 4 а.с.1-31).

До справи позивачем подано акт звірки взаємних розрахунків (з врахуванням заборгованості за попередні періоди сальдо на 30.11.2016р.) визначивши заборгованість ТОВ Горяц-Т на суму 378 927,23грн., акт за період з 01.12.2016р. по 01.02.2019р. дебет 238 313,77, кредит 106 443,32грн. із зазначенням сальдо на 01.12.2016р. в сумі 368 927,23грн.

Відповідач подав до справи платіжні доручення №15001 від 20.01.2017р. на суму 15 000грн., №14465 від 13.12.2016р. на суму 10 000грн., №162 від 13.02.2017р. на суму 10 000грн., №297 від 17.02.2017р. на суму 10 000грн., №3299 від 09.12.2016р. на суму 15 000грн., №3095 від 06.03.2017р. на суму 10 000грн., №3045 від 27.12.2016р. на суму 10 000грн., №3122 від 04.01.2017р. на суму 10 000грн., №3296 від 03.02.2017р. на суму 10 000грн про сплату вартості отриманого товару загалом на суму 100 000грн.

До справи позивачем подано угоду про залік взаємних зустрічних вимог від 06.07.2017р., підписання та дійсність якого підтверджено відповідачем.

Факт повернення товару від ТОВ Горяц-Т до ТОВ Фірма Дісна на суму 1 443,32грн., визнано обома сторонами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представників сторін, їх мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення чи відмови у позові, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами по справі договір поставки є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Як вбачається з наявних у суду матеріалів справи, на виконання умов договору поставки №619/10 від 01.00.2010р. позивач поставив відповідачу товар у період з 09.12.2016р. по 13.03.2017р. (включно) на загальну суму 238 313,77грн.

Так, у відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

При цьому, поставлений позивачем товар було отримано уповноваженою особою відповідача, про що свідчать підписи на прийнятих видаткових накладних №ОД-0005629 від 09.12.2016р. на суму 3 794,94; №ОД-0005630 від 09.12.2016р.; №ОД-0005636 від 09.12.2016р.; №ОД-0005637 від 09.12.2016р.; №ОД-0005644 від 09.12.2016р.; №ОД-0005645 від 09.12.2016р.; №ОД-0005646 від 09.12.2016р.; №ОД-0005647 від 09.12.2016р.; №ОД-0005648 від 09.12.2016р.; №ОД-0005649 від 09.12.2016р.; №ОД-0005662 від 13.12.2016р.; №ОД-0005663 від 13.12.2016р.; №ОД-0005751 від 16.12.2016р.; №ОД-0005752 від 16.12.2016р.; №ОД-0005772 від 20.12.2016р.; №ОД-0005773 від 20.12.2016р.; №ОД-0005785 від 21.12.2016р.; №ОД-0005786 від 21.12.2016р.; №ОД-0005787 від 21.12.2016р.; №ОД-0005788 від 21.12.2016р.; №ОД-0005789 від 21.12.2016р.; №ОД-0005790 від 21.12.2016р.; №ОД-0005819 від 21.12.2016р.; №ОД-0005820 від 21.12.2016р.; №ОД-0005837 від 22.12.2016р.; №ОД-0005838 від 22.12.2016р.; №ОД-0005851 від 22.12.2016р.; №ОД-0005852 від 22.12.2016р.; №ОД-0005863 від 22.12.2016р.; №ОД-0005864 від 22.12.2016р.; №ОД-0005853 від 23.12.2016р.; №ОД-0005858 від 23.12.2016р.; №ОД-0005861 від 23.12.2016р.; №ОД-0005862 від 23.12.2016р.; №ОД-0005918 від 28.12.2016р.; №ОД-0005919 від 28.12.2016р.; №ОД-0005920 від 28.12.2016р.; №ОД-0005921 від 28.12.2016р.; №ОД-0000033 від 04.01.2017р.; №ОД-0000034 від 04.01.2017р.; №ОД-0000035 від 04.01.2017р.; №ОД-0000036 від 04.01.2017р.; №ОД-0000047 від 04.01.2017р.; №ОД-0000048 від 04.01.2017р.; №ОД-0000049 від 04.01.2017р.; №ОД-0000050 від 04.01.2017р.; №ОД-0000084 від 05.01.2017р.; №ОД-0000085 від 05.01.2017р.; №ОД-0000088 від 05.01.2017р.; №ОД-0000089 від 05.01.2017р..; №ОД-0000090 від 11.01.2017р.; №ОД-0000091 від 11.01.2017р.; №ОД-0000092 від 11.01.2017р.; №ОД-0000272 від 23.01.2017р.; №ОД-0000273 від 23.01.2017р.; №ОД-0000274 від 23.01.2017р.; №ОД-0000275 від 23.01.2017р.; №ОД-0000282 від 23.01.2017р.; №ОД-0000283 від 23.01.2017р.; №ОД-0000286 від 23.01.2017р.; №ОД-0000287 від 23.01.2017р.; №ОД-0000289 від 23.01.2017р.; №ОД-0000290 від 23.01.2017р.; №ОД-0000370 від 26.01.2017р.; №ОД-0000371 від 26.01.2017р.; №ОД-0000372 від 26.01.2017р.; №ОД-0000373 від 26.01.2017р.; №ОД-0000374 від 26.01.2017р.; №ОД-0000379 від 26.01.2017р.; №ОД-0000380 від 26.01.2017р.; №ОД-0000381 від 26.01.2017р.; №ОД-0000382 від 26.01.2016р.; №ОД-0000383 від 26.01.2017р.; №ОД-0000411 від 27.01.2017р.; №ОД-0000412 від 27.01.2017р.; №ОД-0000420 від 27.01.2017р.; №ОД-0000421 від 27.01.2017р.; №ОД-0000608 від 10.02.2017р.; №ОД-0000609 від 10.02.2017р.; №ОД-0000619 від 13.02.2017р.; №ОД-0000620 від 13.02.2017р.; №ОД-0000621 від 13.02.2017р.; №ОД-0000622 від 13.02.2017р.; №ОД-0000623 від 13.02.2017р.; №ОД-0000624 від 13.02.2017р.; №ОД-000062 від 13.02.2017р.; №ОД-0000626 від 13.02.2017р.; №ОД-0000627 від 13.02.2017р.; №ОД-0000628 від 13.02.2017р.; №ОД-0000629 від 13.02.2017р.; №ОД-0000630 від 13.02.2017р.; №ОД-0000633 від 13.02.2017р.; №ОД-0000634 від 13.02.2017р.; №ОД-0000752 від 20.02.2017р.; №ОД-0000753 від 20.02.2017р.; №ОД-0000756 від 20.02.2017р.; №ОД-0000757 від 20.02.2017р.; №ОД-0000834 від 23.02.2017р.; №ОД-0000835 від 23.02.2017р.; №ОД-0000851 від 24.02.2017р.; №ОД-0000852 від 24.02.2017р.; №ОД-0000866 від 27.02.2017р.; №ОД-0000867 від 27.02.2017р.; №ОД-0000976 від 07.03.2017р.; №ОД-0000984 від 07.03.2017р.; №ОД-0001003 від 09.03.2017р.; №ОД-0001004 від 09.03.2017р.; №ОД-0001007 від 09.03.2017р.; №ОД-0001008 від 09.03.2017р.; №ОД-0001040 від 09.03.2017р.; №ОД-0001041 від 09.03.2017р.; №ОД-0001085 від 10.0.2017р.; №ОД-0001086 від 10.03.2017р.; №ОД-0001075 від 13.03.2017р.; №ОД-0001076 від 13.03.2017р.; №ОД-0001077 від 13.03.2017р.; №ОД-0001078 від 13.03.2017р..; №ОД-0001079 від 13.03.2017р.; №ОД-0001080 від 13.03.2017р.

Виходячи з вищенаведеного та враховуючи положення п. 2.1 договору, суд доходить до висновку про належне виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем по договору згідно вищевказаних накладних, що повністю узгоджується з умовами укладеного сторонами договору.

Більш того, слід зазначити, що у випадку поставки позивачем неналежної якості відповідач був наділений правом на відмову в отриманні такого товару, натомість товар було прийнято без зауважень, про що свідчать наявні підписи уповноваженої особи відповідача на вказаних приймальних видаткових накладних.

При цьому, судом приймаються до уваги, факт повернення товару від ТОВ Горяц-Т до ТОВ Фірма Дісна на суму 1 443,32грн., який визнано обома сторонами та як доказ взято до уваги угоду про залік взаємних зустрічних вимог від 06.07.2017р., підписання та дійсність якого підтверджено відповідачем.

Також, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач оплатив частково поставлений позивачем товар, що підтверджують платіжні доручення №15001 від 20.01.2017р. на суму 15 000грн., №14465 від 13.12.2016р. на суму 10 000грн., №162 від 13.02.2017р. на суму 10 000грн., №297 від 17.02.2017р. на суму 10 000грн., №3299 від 09.12.2016р. на суму 15 000грн., №3095 від 06.03.2017р. на суму 10 000грн., №3045 від 27.12.2016р. на суму 10 000грн., №3122 від 04.01.2017р. на суму 10 000грн., №3296 від 03.02.2017р. на суму 10 000грн., що загалом становить 100 000грн.

Окрім того, суд дійшов до висновку, що підтвердженням виконання договору свідчить і податкові накладні (Том 2 а.с.188-258, Том 3 а.с.1-207, Том 4 а.с.1-31), в яких відображено наступне: постачальник (продавець) ТОВ Фірма Дісна; отримувач (покупець) ТОВ Горяц-Т; сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку на додану вартість, найменування товарів/послуг продавця.

Дані податкові накладні зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідним квитанціями, що знаходяться в матеріалах справи.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отримання відповідачем поставленого товару є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору, а також чинного законодавства на підставі видаткових накладних.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Так, за умовами п.п.4.1., 4.3. договору поставки №619/10 від 01.10.2010р. оплату кожної окремої партії товару (визначеної у накладній) за цим договором покупець здійснює шляхом перерахування 100% вартості цієї партії товару на поточний рахунок постачальника протягом ____календарних дні з моменту її отримання/реалізації. Покупець не оплачує товар, що підлягає поверненню (неякісний, бракований, зі строками придатності, які сплили або реалізації/ зі строками придатності або реалізації згідно п.3.13. цього договору).

Як встановлено судом, договір поставки №619/10 від 01.10.2010р. не містить визначення терміну чи строку виконання зобов`язань із оплати отриманого відповідачем від позивача товару.

Між тим, ч.2 ст.530 ЦК України, передбачає, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, позивач в порядку ч.2 ст.530 ЦК України звернувся до відповідача з вимогою №219 від 12.06.2018р. про оплату суми боргу, між тим, остання вручена відповідачу 20.06.2018р., а тому в строк до 27.06.2018р. відповідач зобов`язаний був оплатити товар, однак свої зобов`язання відповідач виконав частково, що стало підставою для звернення позивача до суду.

При цьому докази, які б підтверджували факт повної сплати відповідачем поставленого позивачем товару за вказаним видатковими накладними згідно умов договору поставки №619/10 від 01.10.2010р. на суму 131 870,45грн. (238 313,77грн. 106 443,32, з яких: 100 000,00грн. (оплата підтверджена відповідачем) 5 000,00грн. (сума, яка підтверджена угодою про залік взаємних зустрічних вимог від 06.07.2017р.) 1 443,32грн. (повернення товару від ТОВ Горяц-Т до ТОВ Фірма Дісна), визнано обома сторонами).

Відтак, сторонами суду не надано доказів оплати відповідачем поставленого позивачем товару на загальну суму 131 870,45грн. та відсутність такого боргу не спростовано відповідачем, про що свідчать наявні у суду матеріали справи.

Так, несплатою позивачу у повному обсязі вартості отриманого товару за вказаними видатковими накладними відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання за договором №619/10 від 01.10.2010р., що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відтак, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 131 870,45грн.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 368 244,11грн., суд відзначає, що наявні матеріали справи не містять жодних первинних бухгалтерських документів (зокрема, товарно-транспортних накладних, видаткових накладних, тощо), які б підтвердили поставку позивачем товару на відзначену суму та виниклу заборгованості відповідача у визначеному розмірі.

Судом не приймається надані як доказ наявності у відповідача заборгованості у розмірі 368 244,11грн. подані до матеріалів справи акт звірки взаємних розрахунків (з врахуванням заборгованості за попередні періоди сальдо на 30.11.2016р.) визначивши заборгованість ТОВ Горяц-Т на суму 378 927,23грн., акт за період з 01.12.2016р. по 01.02.2019р. дебет 238 313,77, кредит 106 443,32грн. із зазначенням сальдо на 01.12.2016р. в сумі 368 927,23грн., з огляду на наступне.

Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату (в нашому випадку, з боку відповідача - акт на а.с.20 Тому 1-го підписано бухгалтером ТОВГоряц-Т). Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/1389/18 від 05.03.2019р.).

Так, подані позивачем акти звірки взаємних розрахунків до уваги судом не приймається як доказ, оскільки, зокрема акт на а.с. 22-24 Тому 1-го підписаний в односторонньому порядку ТОВ Фірма Дісна, позаяк, не може ані прямо, ані побічно підтверджувати будь-які обставини.

Таким чином, за необґрунтованості та недоведеності не підлягає судом задоволенню позовна вимога позивача в частині стягнення з відповідача 368 244,11грн. заборгованості.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Таким чином, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Дісна, обґрунтовані частково, відповідають фактичним обставинам справи, про те, підлягають частковому задоволенню у зв`язку із доведеністю наявного у відповідача перед позивачем боргу лише на суму 131 870,45грн.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 5600,11грн., які підлягають відшкодуванню платнику у порядку ст.129 ГПК України за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 978,05грн.

Керуючись ст.ст. 13, 76, 86, 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Горяц-Т (65005, м. Одеса, вул. Балківська, буд. 143, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Дісна (01103, м. Київ, б-р Дружби Народів, буд. 14-16, приміщення 500, ) заборгованість за договором поставки з відстроченням платежу №619/10 від 01.10.2010р. у розмірі 131 870 (сто тридцять одна тисяча вісімсот сімдесят) грн. 45коп. та витрати на оплату судового збору у розмірі 1 978 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят вісім) грн. 05 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 23 липня 2019р.

Суддя О.В. Цісельський