ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2019 р. м. Київ Справа№ 911/2366/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Браславець Ю.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" на рішення Господарського суду Київської області від 07.03.2019 (повний текст підписано 13.03.2019)

у справі №911/2366/18 (суддя Антонова В.М.)

за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа"

Фізичної особи-підприємця Кравцової Людмили Вікторівни

про стягнення 9571,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Кравцової Людмили Вікторівни про стягнення 9571,12 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем зобов`язань з оплати теплової енергії, спожитої на підставі договору на постачання та споживання теплової енергії № 861 від 08.01.2009.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.03.2019 у справі №911/2366/18 позов задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Кравцової Людмили Вікторівни на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" 6026,45 грн. основної заборгованості, 235,34 грн. пені, 281,73 грн. 3% річних, 1036,75 грн. інфляційних втрат та 1395,49 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано частковою доведеністю позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням в частині відмови у задоволенні позову, позивач 29.03.2019 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати частково та задовольнити позов повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального (ст.ст. 164, 174, 176, ГПК України) права.

Апелянт зазначає, що позивачем було відправлено поштою як додаток до позовної заяви документи, в тому числі рахунки - фактури та акти приймання - передачі теплової енергії за січень, лютий та березень 2017, всього 18 актів та 18 рахунків - фактур за всі місяці, тобто за весь період виникнення та стягнення боргу з боржника з листопада 2015 по квітень 2018, а саме за опалювальні періоди 2015-2016, 2016-2017, 2017-2018 (в опалювальні періоди входять місяці жовтень, грудень, січень, лютий, березень).

Апелянт вказує, що судом в описовій частині зазначено лише 16 актів приймання - передачі та рахунків - фактур, при цьому не вбачається дослідження актів та рахунків - фактур за січень 2017 та березень (березень - лютий) 2017 на загальну суму 1617,52 грн., що слугувало підставою для відмови в цій частині позовних вимог.

На переконання скаржника, суд повинен був залишити позовну заяву без руху з посиланням на ст. 164 ГПК України, оскільки Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" не додано до позовної заяви всіх наявних у нього доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Крім того, на його думку, судом не було дотримано вимоги п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 ГПК України, згідно з якими завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу та визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів. Тобто, судом під час підготовчого провадження не було визначено обставин справи, які підлягають встановленню, та не зібрано відповідні докази, що є також порушенням норм процесуального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача 11.04.2019 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2019 у справі №911/2366/18 відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

08.01.2009 між Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" (теплопостачальна організація) та Фізичною особою-підприємцем Кравцовою Людмилою Вікторівною (споживач) було укладено договір на постачання та споживання теплової енергії № 861 (далі - договір) з додатками, предметом якого є надання споживачеві теплової енергії у вигляді опалення та підігріву води (п. 1), яку споживач зобов`язався приймати на межі балансової належності з найменшими витратами та оплачувати теплову енергію за встановленими тарифами, затвердженими міськими органами самоврядування (п. 2).

Відповідно до додатку №7 до договору, адреса об`єкта теплопостачання: м. Біла Церква , вул. Шевченка, буд. 146 . Характеристика об`єкта: стоматкабінет.

Пунктом 2.3 договору сторони погодили, що приймання-передача теплової енергії, поставленої теплопостачальною організацією споживачу, оформлюється щомісячним актом приймання-передачі теплової енергії. Теплопостачальна організація складає та передає контролером чи надсилає простим листом на адресу споживача пакет розрахункових документів (акт приймання-передачі теплової енергії, рахунок-фактуру - щомісячно, акт звірки взаєморозрахунків - щоквартально) в двох примірниках, по одному для кожної із сторін. Споживач зобов`язаний на протязі 3-х робочих днів після отримання пакету документів підписати, скріпити печаткою та передати на адресу теплопостачальної організації один примірник акту приймання-передачі, акту звірки взаєморозрахунків або письмово надати обґрунтовані заперечення. У разі відсутності письмових заперечень акти вважаються погодженими і підлягають відображенню у бухгалтерському обліку обох сторін.

У разі не повернення або відсутності обґрунтованої відмови у підписанні споживачем акту приймання-передачі теплової енергії, акту звірки взаєморозрахунків теплопостачальній організації в строк, передбачений п. 2.3 даного договору, то дані документи вважаються погодженими і підписаними та є підставою для проведення розрахунків між сторонами (п. 2.4 договору).

Відповідно до п.п. 6.4, 6.5 договору встановлено, що оплата за спожиту теплову енергію здійснюється споживачем в термін до 15 числа місяця наступного за розрахунковим.

При наявності заборгованості за попередні періоди, проведена споживачем оплата першочергово зараховується в рахунок погашення боргу, що виник раніше, незалежно від призначення платежу.

Згідно з п. 10.1 договору, останній набирає чинності з моменту укладення і діє в частині постачання теплової енергії протягом 1 (одного) року і вважається щорічно поновленим, якщо за місяць до закінчення його дії не надійде заява від однієї із сторін про розірвання договору, але не раніше дати закінчення опалювального періоду, а в частині проведення остаточних розрахунків - до повного здійснення останніх.

Беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов`язань, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору в опалювальний період з листопада 2015 по вересень 2018, теплопостачальною організацією було надано споживачу послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 6146,72 грн., що підтверджується відповідними рахунками-фактури та підписаними представниками обох сторін актами приймання - передачі робіт/послуг, копії яких долучено до матеріалів справи, а саме:

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за листопад 2015 на суму 377,82 грн.;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за грудень 2015 на суму 455,12 грн.;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за січень 2016 на суму 641,66 грн.;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за лютий 2016 на суму 398,26 грн.;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за березень 2016 на суму 380,15 грн.;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за квітень 2016 на суму 36,06 грн.;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за жовтень 2016 на суму 192,91 грн.;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за листопад 2016 на суму 371,02 грн.;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за грудень 2016 на суму 461,44 грн.;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за жовтень 2017 на суму 153,31 грн.;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за листопад 2017 на суму 482,83грн.;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за грудень 2017 на суму 501,38 грн.;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за січень 2018 на суму 606,02 грн.;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за лютий 2018 на суму 526,14 грн.;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за березень 2018 на суму 487,94 грн.;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за квітень 2018 на суму 74,66 грн.

Крім того, судом встановлено, що станом на 01.11.2015 споживач мав перед теплопостачальною організацією переплату у розмірі 120,27 грн. за спожиту у минулі роки теплову енергію, що підтверджується довідкою про заборгованість споживача, внаслідок чого загальний розмір боргу споживача за період з листопада 2015 по вересень 2018 склав 6026,45 грн. (6146,72 грн. - 120,27 грн.).

Позивач вказує, що споживач свої зобов`язання щодо здійснення своєчасних розрахунків за отримані послуги з теплопостачання у строк, встановлений п. 6.4 договору, не виконав.

16.07.2018 споживач направив теплопостачальній організації заяву, згідно з якої просив дозволу сплатити заборгованість у розмірі 9040,97 грн. до 01.10.2018.

Однак ні у вказаний в заяві строк, ні на дату звернення теплопостачальної організації до суду з даним позовом, заборгованість за отримані згідно з договором послуги з постачання та споживання теплової енергії споживачем сплачена не була.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться в ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про законність та обґрунтованість вимог теплопостачальної організації щодо стягнення 6026,45 грн., несплачених споживачем в рахунок оплати боргу за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2015 по вересень 2018.

Задовольняючи позов частково, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про недоведеність вимоги теплопостачальної організації щодо наявності підстав для стягнення із споживача заборгованості з теплопостачання за період з січня по березень 2017 на суму 1617,52 грн., оскільки ні рахунків-фактур, ні актів приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за вищевказані місяці до позовних матеріалів додано не було, що позбавило суд можливості за відсутності первинних документів, що підтверджують факт надання послуг, підтвердити розмір боргу споживача у сумах, що вказані теплопостачальною організацією в довідці про заборгованість ФОП Кравцової Л.В. з оплати послуг з теплопостачання за спірний період.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, визнання споживачем заборгованості перед теплопостачальною організацією станом на 16.07.2018 в сумі 9040,97 грн. не є для суду визначальним фактом в частині встановлення розміру заборгованості споживача за надані йому згідно з договору послуги, оскільки наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, суд встановлює на підставі даних, які, в свою чергу, встановлюються такими засобами доказування: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків (ст. 73 ГПК України).

За неналежне виконання споживачем зобов`язань за договором, теплопостачальна організація просить стягнути зі споживача також 235,82 грн. пені за період з 16.11.2017 по 15.05.2018.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання, що включає у себе його виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.6 договору сторони погодили, що за порушення строків оплати спожитої теплової енергії, зазначених в п. 6.4 даного договору, споживач сплачує на користь теплопостачальної організації крім суми заборгованості, пеню за кожний день прострочення оплати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

З розрахунку позивача вбачається, що пеня нарахована з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно з якою нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснивши перерахунок розрахунку пені за період з 16.11.2017 по 15.05.2018, колегією суддів встановлено, що в межах визначеного позивачем періоду нарахування пені, її обґрунтовано заявлена сума складає 235,34 грн., відповідно у стягненні 0,48 грн. решти пені слід відмовити.

При нарахуванні пені позивачем було допущено помилку в частині визначення початку періоду нарахування пені за несвоєчасне погашення споживачем боргу, який виник на підставі акту приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за березень 2018 на суму 487,94 грн., а саме без врахування положень ч. 5 ст. 254 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, позивач просить стягнути зі споживача 1036,75 грн. інфляційних втрат за період з 16.12.2015 по 23.10.2018, а також 654,58 грн. 3% річних за аналогічний період.

Здійснивши перерахунок 3% річних по кожному акту приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії окремо за період з моменту виникнення заборгованості по визначену у розрахунку дату - 23.10.2018, з урахуванням приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України та за виключенням із наведеного у розрахунку боргу періоду споживання теплової енергії, який не підтверджений документально, колегія суддів погоджується з висновками суду, що обґрунтовано заявлена сума 3% річних складає 281,73 грн., відповідно у стягненні 372,85 грн. 3% річних слід відмовити.

Щодо інфляційних нарахувань у сумі 1036,75 грн., судом зазначено, що відповідно до роз`яснення президії Вищого арбітражного суду України від 12.05.1999 № 02-5/223 "Про деякі питання, пов`язані з застосуванням індексу інфляції" позивач, який бажає стягнути збитки з урахуванням індексу інфляції, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (називається ще індексом інфляції) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які придбаває населення для невиробничого споживання.

Цей показник розраховується на основі споживчого набору товарів продовольчого та непродовольчого призначення і послуг. Зазначений набір товарів (послуг) є єдиним для всіх регіонів країни та ґрунтується на структурі споживчих грошових витрат домогосподарств міських поселень.

Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (зокрема, у газеті "Урядовий кур`єр"). Ці показники, повідомлені засобами масової інформації з посиланням на Держкомстат України, є офіційними та можуть використовуватися для проведення перерахунків грошових сум.

Відповідно до рекомендації Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ №6.2.-97 від 04.04.1997, у випадку, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається з внесків, зроблених в різні періоди, кожний внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду, результати підсумовуються. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід вважати, що сума внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Враховуючи вищезазначені рекомендації Верховного Суду України та проаналізувавши наданий позивачем розрахунок суми, на яку збільшився розмір боргу внаслідок інфляційних процесів, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що обґрунтовано заявленою до стягнення сума інфляційних втрат становить 1303,31 грн.

При розрахунку інфляційних нарахувань позивачем не було враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції має визначатися з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав би бути здійснений, а не на конкретну дату місяця (постанова пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14).

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено про відсутність підстав для врахування у наведеному позивачем розрахунку сум інфляції боргу за спожиту споживачем теплову енергію за період з січня по березень 2017, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують надання споживачу вказаних послуг та наявність у нього заборгованості з їх оплати за вищевказаний період.

Допущення позивачем вищезазначених недоліків при розрахунку інфляційних втрат не вплинули на правомірність вимог про стягнення зі споживача їх суми у розмірі 1036,75 грн., оскільки згідно з розрахунком суду, проведеним з урахуванням виявлених недоліків, розмір інфляційних втрат складає більшу суму.

Враховуючи, що заявлення в суді вимоги про стягнення зі споживача інфляційних нарахувань у зменшеному розмірі є правом сторони, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача 1036,75 грн. інфляційних втрат.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Твердження апелянта про обов`язок суду залишити позовну заяву без руху з посиланням на ст. 164 ГПК України, оскільки Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" не додано до позовної заяви всіх наявних у нього доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ст. 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що в додатках до позовної заяви позивачем не було долучено акти наданих послуг та рахунки - фактури за січень - березень (березень - лютий) 2017, у зв`язку з чим судом правомірно не було задоволено позовні вимоги на суму 1617, 52 грн., оскільки у відповідності до положень чинного ГПК України суд не збирає докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та у пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З огляду на викладене, в діях місцевого господарського суду не вбачається порушення норм процесуального права (ст.ст. 164, 174, 176 ГПК України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" на рішення Господарського суду Київської області від 07.03.2019 у справі №911/2366/18.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" на рішення Господарського суду Київської області від 07.03.2019 у справі №911/2366/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 07.03.2019 у справі №911/2366/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/2366/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 23.07.2019.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко