УХВАЛА

16.07.2019Справа № 910/9253/19

Суддя Мандичев Д.В., розглянувши

Заяву Головного управління ДФС у м.Києві

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство з іноземними інвестиціями "НАФТОТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство з іноземними інвестиціями "НАФТОТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ", у зв`язку з неможливістю останнього погасити заборгованість.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника. До складу цих вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Частиною першою статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами.

Згідно із пунктом 41.2 статті 41 Податкового кодексу України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95-99 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з абзацом першим пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Механізм виконання судових рішень про стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, який передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. Відповідно до пункту 12.4 зазначеної Інструкції, судове рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, до банку не подається. Натомість реквізити відповідного судового рішення зазначаються в самому інкасовому дорученні.

Абзацами другим та третім пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Виходячи з вимог ст. 95 ПК Украі?ни, ч. 3 ст. 10, ч. 7 ст. 11 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання и?ого банкрутом", доказами на підтвердження безспірності грошових вимог ініціюючого кредитора - органу доходів і зборів, є рішення суду про стягнення грошових коштів в рахунок погашення податкового боргу, що набрало законноі? сили; інкасові доручення для примусового стягнення коштів в дохід бюджету в рахунок погашення податкового боргу; докази вжиття відповідних заходів до отримання відповідноі? заборгованості за процедурою, визначеною Податковим кодексом Украі?ни.

Аналогічноі? правовоі? позиціі? дотримується ВСУ у Постанові від 29.04.2015 у справі No908/2229/17.

Відповідно до ЗУ "Про виконавче провадження" та Податкового кодексу Украі?ни, примусове виконання рішення суду про стягнення грошових коштів в рахунок погашення податкового боргу платника податків-юридичноі? особи за законом покладено виключно на контролюючі органи (органи доходів і зборів) за визначеною Податковим кодексом Украі?ни процедурою, без залучення до неі? органів державноі? виконавчоі? служби.

Перебіг 3-місячного строку, передбаченого ч. 3 ст. 10 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання и?ого банкрутом", починається з моменту прии?няття банком платника (боржника) інкасових доручень для примусового стягнення грошових коштів в рахунок погашення податкового боргу, оформлених стягувачем (контролюючим органом) на підставі рішення суду, що набрало законноі? сили.

Отже, строк невиконання боржником податкового зобов`язання для визначення неплатоспроможності боржника починається з моменту прии?няття банком платника (боржника) інкасового доручення для примусового стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу,

Спеціальним податковим законодавством, окрім стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, передбачено и? інші заходи погашення податкового боргу за рахунок маи?на боржника (на підставі відповідного судового рішення), а саме: продаж маи?на платника податків, яке перебуває у податковіи? заставі; стягнення готівкових коштів; стягнення дебіторськоі? заборгованості платника податків.

При цьому, передбачении? законодавством широкии? арсенал відповідних заходів надає органу доходів і зборів, поряд із заставними кредиторами, переваги в отриманні задоволення своі?х грошових вимог перед іншими кредиторами боржника.

Зокрема, згідно з п. 95.22. ст. 95 ПК Украі?ни, контролюючии? орган звертається до суду щодо стягнення з дебіторів платника податку, що має податковии? борг, сум дебіторськоі? заборгованості, строк погашення якоі? настав та право вимоги якоі? переведено на контролюючі органи, в рахунок погашення податкового боргу такого платника податків.

Тільки вжиття всіх наведених вище заходів в сукупності, якщо вони не призвели до погашення податкового боргу, може бути передумовою для ініціювання органом доходів і зборів справи про банкрутство боржника на загальних підставах.

Разом з тим, ініціюючим кредитором не надано доказів вжиття ним заходів до переведення на себе прав вимоги боржника до третіх осіб, як не надано доказів відсутності у боржника дебіторськоі? заборгованості відповідно до и?ого звітності як платника податків.

Таким чином, з огляду на викладені обставини, у суду відсутні правові підстави вважати подану заяву такою, що відповідає змісту вимог, зазначених у Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у зв`язку з чим вона підлягає поверненню заявнику без розгляду.

З огляду на викладене вище, керуючись ст. 15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд -

УХВАЛИВ:

Заяву Головного управління ДФС у м. Києві про порушення справи про банкрутство повернути без розгляду.

Повернення заяви про порушення провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду у встановленому порядку.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена.

Суддя Д.В. Мандичев