СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2019 р. Справа №905/2385/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М. , суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі судового засідання Шило А.М.,

за участю представників:

позивача - Баришкевича О.П., голова, наказ №1 від 11.06.2003,

відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Агрос» (вх.№1633Д/1 від 23.05.2019) на рішення Господарського суду Донецької області від 22.04.2019 (м. Харків, суддя Матюхін В.І, повний текст рішення складено 02.05.2019) у справі №905/2385/18,

за позовом Селянського (фермерського) господарства «Джерело», с. Світле, Добропільський р-н, Донецька обл,

до Селянського (фермерського) господарства «Агрос», смт. Святогорівка, Добропільський р-н, Донецька обл,

про стягнення помилково перерахованих коштів у сумі 276459,00 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Селянське (фермерське) господарство «Джерело» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Селянського (фермерського) господарства «Агрос» з позовом про стягнення помилково перерахованих коштів у сумі 276 459,00грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 22.04.2019 позовні вимоги Селянського (фермерського) господарства «Джерело» до Селянського (фермерського) господарства «Агрос» про стягнення 276 459,00 грн. задоволено. Стягнуто з Селянського (фермерського) господарства «Агрос» на користь Селянського (фермерського) господарства «Джерело» 276459,00 грн. грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, 4146,89 грн. на відшкодування витрат з оплати судового збору.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 22.04.2019; прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову; розподілити судові витрати.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що наявність усної угоди про компенсування витрат, яка породила обов`язок позивача сплатити на користь відповідача грошові кошти у розмірі витрат останнього у зв`язку із участю в земельних торгах (аукціоні), укладання якої не оспорюється відповідачем, виключає застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України. Також апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не надав оцінки доводам відповідача стосовно необхідності долучення доказів до матеріалів справи, не навів належного мотивування причин невизнання причин пропуску строку на подання доказів поважними та, керуючись суто формальними вимогами процесуального закону, лише узагальнено зазначив в рішенні про неврахування судом доказів відповідача, чим не забезпечив дотримання принципу змагальності господарського судочинства.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.05.2019 апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Агрос» на рішення Господарського суду Донецької області від 22.04.2019 у справі №905/2385/18 залишено без руху з підстав ненадання доказів сплати в належному порядку 6220,33 грн. судового збору. Встановлено апелянту десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги.

18.06.2019, в строк, наданий для усунення недоліків, до Східного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх.№5771) до якої надано оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 6220,35 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.06.2019 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 12.07.2019. Призначено справу до розгляду на 15.07.2019.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2019, у зв`язку з відпусткою судді Россолова В.В. для розгляду справи №905/2385/18 визначено наступний склад колегії суддів: суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М., суддя Хачатрян В.С.

Від Селянського (фермерського) господарства «Агрос» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№6469 від 11.07.2019), в якому відповідач просить відкласти розгляд справи, у зв`язку з тим, що представник апелянта на дату слухання справи буде перебувати у щорічній відпустці, що підтверджується наказом адвокатського об`єднання №11-1-1 від 10.07.2019, копія якого додана до клопотання.

Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин, або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно частини 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Колегія суддів виходить з того, що у відповідних випадках учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Однак, заявником клопотання не доведено неможливість заміни представника та не зазначено яким чином неявка представника відповідача унеможливить розгляд даної справи, враховуючи те, що свою незгоду із судовим рішенням було викладено у тексті апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав ухвалу суду про призначення справи до розгляду - 25.06.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи.

Відповідно до частини 1 статті 285 Господарського процесуального кодексу України рішення суду апеляційної інстанції вручаються (видаються або надсилаються) в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.

Згідно статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Враховуючи, що учасники розгляду були повідомлені належним чином, явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, а наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

В судовому засіданні 15.07.2019 представник позивача просив в задоволенні скарги відповідача - відмовити.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

14.05.2018 Селянським (фермерським) господарством «Джерело» з власного рахунку № НОМЕР_1 в Краматорській філії АТ КБ «Приватбанк» перераховано на рахунок селянського (фермерського) господарства «Агрос» № НОМЕР_2 в Краматорській філії АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в сумі 276459,00 грн., що підтверджується копією відповідного платіжного доручення №455 від 14.05.2018. Факт отримання спірних коштів відповідачем визнано.

В призначенні платежу вказано: «Повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, згідно договору №4 від 19.04.2018 без ПДВ».

Як зазначає позивач, договір №4 від 19.04.2018, в тому числі у спрощений спосіб, між сторонами не укладався, як і не існувало між сторонами на момент проведення платежу жодних правовідносин, на підставі яких у позивача існував би обов`язок по перерахуванню (поверненню) відповідачу грошових коштів.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача була надіслана вимога №7 від 19.09.2018 про повернення на рахунок СФГ «Джерело» коштів у сумі 276459,00 грн., яка отримана відповідачем, згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, 24.09.2018.

Оскільки, як зазначає позивач, відповідачем вказана вимога залишена без відповіді та задоволення, позивач був змушений звернутись з даним позовом до суду за захистом свої порушених прав з вимогою про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 276459,00 грн., набутих без достатньої правової підстави, посилаючись на ст.1212 Цивільного кодексу України.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами 83 ЦК України.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Повернення майна на пiдставi статті 1212 ЦК України можливе лише за наявності ознаки безпідставності такого набуття. Так, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Судами встановлено, що спірний платіж здійснено відповідно до платіжного доручення №455 від 14.05.2018, а саме з рахунку позивача здійснено перерахування грошових коштів у розмірі 276459,00 грн. на рахунок відповідача з призначенням платежу «Повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, згідно договору №4 від 19.04.2018».

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст.202, ст.205 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).

Згідно з приписами ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких договорів у формі єдиного письмового документу сторонами не складалося, зокрема договір №4 від 19.04.2018, відсутні й розписка позичальника або інший документ, який би посвідчував передавання грошової суми.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірні грошові кошти є отриманими відповідачем без достатньої правової підстави в розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Посилання апелянта на те, що існувала усна угода про компенсування витрат, яка породила обов`язок позивача сплатити на користь відповідача грошові кошти у розмірі витрат останнього у зв`язку із участю в земельних торгах (аукціоні) не є доказами в розумінні ст.ст.73-74 ГПК України для підтвердження обставин існування договору, посилаючись на який було здійснено спірне перерахування грошових коштів.

Щодо посилань апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства при неврахуванні доказів, наданих відповідачем, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 21.01.2019 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 18.02.2019. Ухвалено, що відповідач у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвал про відкриття провадження у справі має надати (надіслати) суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

12.02.2019 до суду надійшов відзив від відповідача, який був долучений до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 18.02.2019 було відкладено підготовче засідання на 04.03.2019.

Ухвалою суду від 04.03.2019 було відкладено підготовче засідання до 21.03.2019.

21.03.2019 підготовче засідання відкладено на 08.04.2019.

03.04.2019 від відповідача надійшли письмові пояснення, які були долучені до матеріалів справи.

08.04.2019 до Господарського суду Донецької області була надана заява про долучення доказів до матеріалів справи. Відповідач просив суд визнати поважними причини неподання доказів у встановлений строк та встановити додатковий строк для подання доказів, посилаючись на те, що відповідач звернувся за правовою допомогою лише 20.03.2019.

08.04.2019 підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до розгляду на 22.04.2019.

Приписами ч.ч.2, 3 ст.80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що:

- позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви;

- відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Як вбачається зі змісту ч.8 ст.80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно приписів ст.119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Згідно приписів ст.177 Господарського процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Як зазначено в ч.1 ст.194 Господарського процесуального кодексу України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Таким чином, з огляду на те, що додані до пояснень відповідача від 05.04.2019 року докази надані з порушенням вимог ч.3 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження у справі закрито ухвалою від 08.04.2019, господарський суд першої інстанції вірно встановив, що докази у квітні 2019 року подані сторонами поза межами встановленого законом і судом строків і, як наслідок, до розгляду судом не приймаються.

Колегія суддів підкреслює, що чинний процесуальний кодекс не містить можливості продовження строків, визначених ч.1 ст. 195 ГПК України. Натомість відповідач не обґрунтував неможливості укладення договору на правову допомогу раніше ніж 20.03.2019, тоді як сама справа була порушена - 21.01.2019.

Таким чином, колегія суддів встановила, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення, у зв`язку з чим підстав для задоволення скарги - колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, п.1, ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Агрос» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 22.04.2019 (у справі №905/2385/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.07.2019.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.М. Дучал

Суддя В.С. Хачатрян