СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2019 р. Справа № 922/3740/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя Крестьянінов О.О.

за участю секретаря судового засідання Крупи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (вх.№1321 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 21.03.2019 (рішення ухвалено суддею Хотенцем П.В. 14.03.2019 о 12:20 год. у приміщенні господарського суду Харківської області, повне рішення складено 28.03.2019) у справі № 922/3740/18

за позовом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків,

до Харківського приватного навчально-виховного комплексу "Благовіст" Харківської області, м. Харків,

про тлумачення змісту правочину

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року позивач - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Харківського приватного навчально-виховного комплексу "Благовіст" Харківської області, м. Харків про тлумачення змісту правочину (п.3.2 договору оренди №4950 від 22.08.2012 щодо порядку розрахунку орендної плати).

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.03.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції зазначив про відсутність в пункті 3.2 договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) №4950 від 22.08.2012 (з урахуванням додаткової угоди) незрозумілих понять, термінів, слів, які не дають змоги з`ясувати дійсні наміри сторін при підписанні договору, що є необхідною умовою для тлумачення правочину відповідно до статті 213 Цивільного кодексу України; на думку місцевого господарського суду, позовні вимоги позивача спрямовані на оспорення окремих частин правочину та на втручання та надання оцінки рішенням судів в межах справ №922/1772/15, №922/382/16, №922/4561/16; позивачем фактично порушено питання про встановлення судом ставки орендної плати, що суперечить законодавчо визначеним правилам тлумачення змісту правочину та не відноситься до компетенції суду; розмір та процентна ставка визначена саме позивачем у договорі оренди, а належність виконання відповідачем зобов`язань встановлено судом в межах справи № 922/4561/16.

Позивач із рішенням не погодився, у межах встановленого законом строку подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Управління комунального майна та приватизації щодо тлумачення п.3.2 договору оренди №4950 від 22.08.2012 щодо порядку проведення розрахунку орендної плати по договору оренди на нежитлові приміщення площею 1456,43 кв.м., з урахуванням додаткової угоди від 22.08.2015 та рішень господарського суду у справах №922/1772/15, №922/382/16, №922/4561/16.

Апелянт зазначає, що до договору вносилися зміни згідно з додатковою угодою; спори сторін стосовно умов договору та його виконання неодноразово розглядалися судами різних інстанцій; для Управління комунального майна та приватизації незрозумілим залишається п.3.2 договору з урахуванням додаткової угоди та рішень судів, якими по-різному дана оцінка застосування ставки орендної плати, що призводить до незрозумілості порядку проведення розрахунку відповідної плати за договором. Заявник скарги зазначає, що між сторонами існує спір стосовно змісту п.3.2 договору оренди та невизначеність щодо порядку проведення розрахунку орендної плати, тому, на думку позивача, суд може постановити рішення про тлумачення змісту договору без зміни його умов.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.04.2019 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Геза Т.Д.) відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою та призначено її до розгляду на 04.06.2019.

У судовому засіданні 04.06.2019, в яке представники учасників справи не з`явилися, розгляд справи було відкладено на 20.06.2019.

19.06.2019 у зв`язку з відпусткою судді Гези Т.Д. було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Крестьянінов О.О.

Ухвалою суду від 20.06.2019 розгляд справи було відкладено на 16.07.2019.

15.07.2019 у зв`язку з відпусткою судді Бородіної Л.І. було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.

16.07.2019 відповідач надав клопотання (вх.№6619), в якому просить розглянути справу за відсутності представника Харківського приватного навчально-виховного комплексу "Благовіст" Харківської області.

В судовому засіданні 16.07.2019 представник позивача підтримав апеляційну скаргу та викладенні в ній доводи, просив її задовольнити та скасувати оскаржуване рішення і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Представник позивача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

За таких обставин колегія суддів, дослідивши матеріали справи та заслухавши представника позивача, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

22.08.2012 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (позивачем, орендодавцем) та Харківським приватним навчально-виховним комплексом "Благовіст" Харківської області (відповідачем, орендарем) було укладено договір оренди нежитлового приміщення (будівлі) № 4950, далі - договір (а.с.21).

Згідно з п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 1456,43 кв.м. (майно), яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 146-В та знаходиться на балансі Управління освіти адміністрації Московського району Харківської міської ради (балансоутримувача). Право на оренду майна отримано орендарем на підставі наказу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради № 2565 від 25.07.2012.

Відповідно до пункту 1.2. договору майно передається в оренду з метою розміщення приватного навчального закладу.

Згідно з пунктом 3.1. договору вартість об`єкту оренди визнається на підставі висновку про вартість майна і складає 2998315 грн. станом на 02.07.2012.

Відповідно до пункту 3.2. договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку плати за оренду майна, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова та пропорції її розподілу, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 № 566/11.

Орендна плата за базовий місяць - липень 2012 року розраховується згідно з додатком до цього договору і складає 24935,99 грн. без ПДВ.

Ставка орендної плати складає 10%.

Згідно з пунктом 3.7. договору орендна плата перераховується: 30% на поточний рахунок балансоутримувача; 70 % до міського бюджету.

Відповідно до пункту 2.1. договору набуття орендарем права користування майном настає після підписання сторонами цього договору та акту-приймання передачі майна.

22.08.2012 сторони договору оренди склали акт прийому - передачі нежитлового приміщення (а.с.28).

13.09.2012 Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Харківський приватний навчально-виховний комплекс "Благовіст" Харківської області як сторони договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) № 4950 від 22.08.2012 уклали додаткову угоду № 1 до вказаного договору оренди (а.с.29).

Згідно з пунктом 1 даної угоди пункти 1.2. та 3.2. договору викладено в новій редакції. А саме у п.1.2. зазначено, що майно передається в оренду з метою використання: приватний навчальний заклад - 53,5 кв.м., дитячий клуб - 113,6 кв.м., дошкільний навчальний заклад - 1289,33 кв.м. У п. 3.2. зазначено, що ставка орендної плати складає 10%, 5%, 1%.

Відповідно до додаткової угоди, що набула чинності з 22.08.2015 (а.с.30), пункти 3.1., 3.2. та 10.1. договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) № 4950 від 22 серпня 2012 року були викладені у наступній редакції:

"3.1. Вартість об`єкту оренди визначається на підставі висновку про вартість майна і складає 5967810,00 грн. станом на 18.08.2015.

3.2. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку плати за оренду майна, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова та пропозиції її розподілу, затвердженої рішенням Харківської міської ради від 23.12.2011 № 566/11.

Орендна плата за базовий місяць - липень 2015 року становить 8168,93 грн. без ПДВ.

Ставка орендної плати складає 10%, 5%, 1%".

"10.1. Цей договір діє до 22.07.2018".

Рішенням 12 сесії 6 скликання Харківської міської ради № 566/11 від 23.12.2011 затверджено Методику розрахунку орендної плати за майно, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова та пропорції її розподілу, якою встановлено розмір орендних ставок за використання нерухомого майна, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова.

Із матеріалів справи також вбачається, що судами різних інстанцій розглядалися декілька справ за участі сторін договору стосовно вказаного договору та додаткових угод до нього.

У справі № 922/1772/15 прокурор Московського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся з позовом до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Харківського приватного навчально-виховного комплексу "Благовіст" Харківської області, в якому просив визнати недійсною додаткову угоду №1 від 13.09.2012 до договору оренди № 4950 від 22.08.2012, укладеного між відповідачами у справі. Рішенням господарського суду Харківської області від 09.06.2015 позов задоволено. Харківський апеляційний господарський суд постановою від 03.08.2015 вказане рішення місцевого господарського суду скасував, прийняв нове рішення, яким у позові відмовив. Постановою Вищого господарського суду України від 05.11.2015 (а.с.32) касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області задоволено, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.08.2015 у справі №922/1772/15 скасовано, рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2015 у цій справі залишено в силі.

У справі № 922/382/16 заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Управління освіти адміністрації Московського району Харківської міської ради звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому після уточнень просив стягнути з Харківського приватного НВК "Благовіст" заборгованість з орендної плати за договором оренди №4950 від 22.08.2012 в розмірі 1483149,24 грн., а саме: на користь Управління освіти адміністрації Московського району Харківської міської ради 306367,35 грн., на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради 1176781,89 грн., з яких: 790572,61 грн. заборгованість з орендної плати, 386209,28 грн. - пеня.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.04.2016 (а.с.37) позов задоволено частково. Стягнуто з Харківського приватного НВК "Благовіст" на користь Управління освіти адміністрації Московського району Харківської міської ради заборгованість з орендної плати у сумі 306367,35 грн. Стягнуто з Харківського приватного НВК "Благовіст" на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради заборгованість з орендної плати у сумі 790572,61 грн. (за 2015 рік). В решті позову відмовлено. Вказане рішення залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.08.2016 (а.с.42). У касаційному порядку судові рішення у справі №922/382/16 не переглядалися.

У справі №922/4682/16 Управління освіти адміністрації Московського району Харківської міської ради звернулося з позовом, в якому просило стягнути з Харківського приватного навчально-виховного комплексу "Благовіст" Харківської області 422621,14 грн., з яких: заборгованість з орендної плати - 131025,72 грн. за період із 01.01.2016 по 31.12.2016, заборгованість зі сплати податку на додану вартість (далі - ПДВ) - 87350,52 грн. за період із 01.01.2016 по 31.12.2016, сума ПДВ, яка нараховується на 100 % орендної плати і складає 204244,90 грн. за період з 08.2012 по 12.2015. Рішенням господарського суду Харківської області від 16.01.2017, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017, позов задоволено повністю. Постановою Вищого господарського суду України від 12.07.2017 (а.с. 51) касаційну скаргу Харківського приватного навчально-виховного комплексу "Благовіст" Харківської області задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 та рішення господарського суду Харківської області від 16.01.2017 у справі №922/4682/16, у частині вирішення спору про стягнення податку на додану вартість скасовано, в цій частині прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено. В іншій частині постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 залишено без змін (а.с.51).

У справі №922/4561/16 за позовом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, до Харківського приватного навчально-виховного комплексу "Благовіст" Харківської області, Управління освіти адміністрації Московського району Харківської міської ради, про розірвання договору, виселення, стягнення грошових коштів в розмірі 245379,52 грн. (за 2016 рік) рішенням господарського суду Харківської області від 08.11.2017 (а.с.56) у позові відмовлено у повному обсязі. Вказане рішення залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 (а.с.62) та постановою Верховного Суду від 12.07.2018 (а.с.71).

У зазначеній справі № 922/4561/16 судами встановлено, що позивачем не доведено наявності заборгованості у відповідача (Харківського приватного навчально-виховного комплексу "Благовіст" Харківської області) з орендної плати, яка б давала підстави для розірвання договору оренди та виселення відповідача із займаного ним приміщення, відтак права позивача не порушені.

Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, посилаючись на той факт, що до договору вносилися зміни згідно з додатковою угодою; спори сторін стосовно умов договору та його виконання неодноразово розглядалися судами різних інстанцій; для Управління комунального майна та приватизації незрозумілим залишається п.3.2 договору з урахуванням додаткової угоди та рішень судів, якими по-різному дана оцінка застосування ставки орендної плати, що призводить до незрозумілості порядку проведення розрахунку відповідної плати за договором, звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою у даній справі №922/3740/18 до відповідача - Харківського приватного навчально-виховного комплексу "Благовіст" Харківської області, про тлумачення змісту правочину (п.3.2 договору оренди №4950 від 22.08.2012 щодо порядку розрахунку орендної плати).

Розглянувши наявні матеріали справи, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову (з наведених вище підстав).

Надаючи оцінку вказаному висновку місцевого господарського суду згідно з підпунктом б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, колегія суддів погоджується з ним з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 759, 762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

У статті 632 ЦК України зазначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 213 Цивільного кодексу України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Правила тлумачення змісту правочину визначені в частинах 3, 4 статті 213 ЦК України, згідно з якими при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною 3 статті 213 ЦК України, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює наявні умови угоди.

Оскільки метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який становить права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину.

Відповідне узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 916/1171/18.

Зі змісту укладеного договору оренди вбачається, що у відповідності до вимог статті 181 ГК України сторони досягли згоди і визначилися між собою за всіма істотними умовами щодо предмету договірного зобов`язання, майна, що передається в оренду, а також розміру орендної плати та строку оренди.

Зазначений правочин укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими представниками юридичних осіб, які мають необхідний обсяг дієздатності, без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплений відтисками печаток підприємств, зареєстрований у встановленому законом порядку.

Наведене свідчить про відсутність у пункті 3.2 договору оренди з урахуванням додаткових угод незрозумілих понять, термінів, слів, які не дають змоги з`ясувати дійсні наміри сторін при підписанні договору - що є необхідною умовою для тлумачення правочину відповідно до статті 213 ЦК України.

При цьому розмір орендної плати з використанням відповідної процентної ставки визначено саме позивачем у договорі оренди, а належність виконання відповідачем зобов`язань встановлено судами в межах справи № 922/4561/16.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у справі № 922/4561/16 судами встановлено, що є дійсною та ніким не скасована додаткова угода, що набула чинності 22.08.2015, відповідно до якої договір діє до 22.07.2018 року з встановленими ставками орендної плати 10%, 5%, 1%.

До зазначеної додаткової угоди додано розрахунок орендної плати до договору за базовий місяць - липень 2015 року (а.с.31), який скріплено підписами та печатками сторін та затверджено заступником начальника Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Зазначеним розрахунком орендної плати визначено, що ставка орендної плати за приміщення 1 - складає 10%, приміщення 2 - 5%, приміщення 3 - 1%, а також визначено площі приміщень, відповідно до яких застосовуються ставки орендної плати.

Розрахунок за базовий місяць липень 2015 року здійснено виходячи з наступного: за приміщення 1-5967810, 00/12/1456,43 X 53,50 X 10% X1,000 =1826,83 грн.; за приміщення 2-5967810, 00/12/1456,43 X 113,60 X 5% X1,000 =1939,51 грн.; за приміщення 3-5967810, 00/12/1456,43 X 1289,33 X 1% X1,000 =4402,59 грн., що в сумі складає 8168,93 грн.

Наведене свідчить про те, що саме позивачем здійснено розрахунок орендної плати із зазначенням у формулі розміру орендованого приміщення та процентної ставки.

Тобто, укладаючи додаткову угоду від 22.08.2015, зміст якої передбачає розмежування розмірів ставок орендної плати (10 %, 5%, 1%), та визначаючи кінцеву суму базового місяця за липень 2015 року, сторони належним чином узгодили умови розрахунків, які не підлягають подвійному тлумаченню.

З огляду на визначеність базової суми для розрахунку розміру орендної плати Харківський приватний навчально-виховний комплекс "Благовіст" Харківської області правомірно здійснював подальший розрахунок таких сум, спираючись на розмір базового місяця (липень 2015 року) у сумі 8168,93 грн. Даний факт встановлено судами в межах справи №922/4561/16, а саме, в судових рішеннях у вказаній справі, що набрали законної сили, зазначено, що орендар зобов`язаний сплачувати орендні платежі за ставкою, визначеною сторонами у договорі оренди нежитлового приміщення (будівлі) № 4950 від 22.08.2012 та додаткової угоди від 22.08.2015 виходячи з розміру за базовий місяць (липень 2015 року) - 8168,93 грн., індексуючи її в подальшому за кожний місяць користування.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги фактично спрямовані на оскарження окремих частин правочину, на втручання та надання оцінки постановам та рішенням судів в межах справ №922/1772/15, №922/382/16, №922/4561/16, і що позивачем фактично порушено питання про встановлення судом ставки орендної плати - що суперечить законодавчо визначеним правилам тлумачення змісту правочину та не відноситься до компетенції суду.

Тобто судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не доведено обставин, наявність яких відповідно до положень чинного законодавства є підставою для тлумачення договору.

В ході апеляційного провадження позивач вказував, що зазначені в судових рішеннях в інших справах висновки щодо порядку розрахунку орендної плати не можуть бути використані у правовідносинах сторін, оскільки вони викладені в мотивувальній частині відповідних рішень, а також посилався на те, що додаткову угоду №1 від 13.09.2012 до договору оренди № 4950 від 22.08.2012, в якій сторони узгодили порядок сплати орендної плати, було визнано недійсною за результатами судового розгляду справи № 922/1772/15.

Однак вказані твердження колегія суддів не визнає належними аргументами, оскільки позивачем не мотивовано неможливості здійснення нарахування орендної плати у відповідності до чинної додаткової угоди від 22.08.2015, а також неможливості подальшої зміни (у разі необхідності) умов договору шляхом укладення нової додаткової угоди.

Представник позивача у судовому засіданні 16.07.2019 зазначав, що здійснення відповідних дій, на думку Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, може зайняти певний час, а тому було вирішено звернутися до суду з позовом про тлумачення змісту правочину.

Дані аргументи, на думку колегії суддів, також не можуть бути визнані належними доводами, оскільки, як було встановлено вище, позивачем не доведено наявності умов для тлумачення правочину відповідно до статті 213 ЦК України, а саме, тих положень правочину (стосовно ставок орендної плати), які були визначені самим позивачем.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи позовної заяви та апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки змісту судових рішень в інших справах (а не безпосередньо правочину, про тлумачення якого просить позивач). Відповідне суперечить законодавчо визначеним правилам тлумачення змісту правочину та не відноситься до компетенції суду.

Позивачем в обґрунтування апеляційної скарги покладено ті самі доводи, які були наведені в позовній заяві і яким місцевий господарський суд надав належну правову оцінку в оскаржуваному рішенні.

В ході апеляційного провадження позивачем не наведено обставин, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та задоволені позову.

За результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду колегією суддів також не було встановлено наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.03.2019 у справі №922/3740/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.07.2019

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов