ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2019 року м.Дніпро Справа № 908/2572/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач),

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.;

при секретарі судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький тепло-енерго проект» на рішення господарського суду Запорізької області від 11.03.2019 року (повний текст складено 20.03.2019 року) у справі №908/2572/18 (суддя І.С.Горохов)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький тепло-енерго проект»

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.03.2019 року у справі №908/2572/18 позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький тепло-енерго проект» на користь Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» штраф в розмірі 7007,78 грн., пені в розмірі 246 290,56 грн., судовий збір в розмірі 3799,48 грн.

15.04.2019 року на виконання рішення суду видано наказ.

Рішення мотивовано доведеністю факту порушення відповідачем строків виконання робіт, передбачених умовами договору №17/2 від 02.03.2016 року про закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання, а також порушення ним вимог ст.ст.525, 526, 837 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, правом позивача стягнути пеню та штраф відповідно до п.7.2 договору.

Проведений розрахунок вказаних сум суд вважав вірним.

Не погодившись з рішенням господарського суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неналежну оцінку судом доказів.

Зазначає, що:

-господарський суд залишив поза увагою обґрунтовані заперечення відповідача щодо зміни умов договору, що свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи;

-«Графік виконання робіт» (Додаток №4 в редакції Додатка №1 до додаткової угоди №11 від 21.08.2018 року до Договору №17/2 від 02.03.2017 року) є неналежним доказом позивача щодо підтвердження факту порушення строків виконання робіт;

-пункт 7.2 Договору, на який посилається позивач в своєму позові, не передбачає відповідальність за порушення строків виконання саме етапів робіт, в зв`язку із чим предмет спору за заявленими позовними вимогами відсутній і у суду були всі законні підстави для обґрунтованої відмови в позові.

Просить апеляційний суд скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 11.03.2019 року у справі №908/2572/18 повністю і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький тепло-енерго проект» про стягнення заборгованості в розмірі 253 298,34 грн, з яких: штраф в розмірі 7007,78 грн та пеня в розмірі 246 290,56 грн - відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи апелянта та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення як необґрунтовану.

Зазначає, що судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини, на які посилався позивач у позовній заяві та відповідач у своїх запереченнях. Надані сторонами письмові докази долучені до матеріалів справи та досліджені в судовому засіданні. Скаржник підтверджує виконання робіт, щодо яких нараховано пеню та штраф, у травні, серпні та вересні 2017 року, замість визначеному у графіках кінцевому строку 30 квітня та 30 липня 2017 р. Отже, підстави, на які посилався апелянт в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Представники сторін у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

10.07.2019 року представник відповідача надав суду клопотання про відкладення розгляду справи та зазначав, що у відповідача виникла необхідність у наданні апеляційному суду додаткових доказів, які безпосередньо впливають на об`єктивний розгляд справи, оскільки спростовують факти порушення строків виконання робіт.

Беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення господарського суду, колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представників сторін.

Окремо слід зазначити, що позивач протягом строку розгляду справи судом першої інстанції мав можливість надати відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції.

Подане ним клопотання про відкладення розгляду справи є повторним. В судове засідання 24.06.2019 року представник відповідача також не з`явився, подавав клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький тепло-енерго проект» та Публічним акціонерним товариством «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Трипільської ТЕС ПАТ «Центренерго» укладено Договір № 17/2 про закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання (надалі Договір) (том 1 а.с.12-19).

Пунктом 1.1. Договору встановлено, що виконавець зобов`язується у 2016-2017 році виконати на свій ризик роботи, що зазначені у додатках до цього Договору, а замовник прийняти та оплатити роботи.

Відповідно до пункту 1.2 Договору передбачено, що роботи, повинні бути виконані у строки, зазначені у додатку до Договору. В разі відсутності в додатку строку виконання робіт, роботи виконуються протягом строку дії Договору (п. 1.2. договору).

Згідно до Кошторисної документації, загальна вартість робіт складає 343 468 216,09 грн., в тому числі ПДВ 20% - 57 244 702,68 грн.(Додаток № 2 до Договору) (том 1 а.с.27-28).

Пунктом п. 3.1. Додатку № 1 до Договору (том 1 а.с.20-26) встановлено, що розрахунки замовником здійснюються в наступному порядку: попередня оплата у розмірі не більше 40% від загальної вартості робіт (відповідно до п. 2 цього Додатку), що в сумі становить не більше 137 387 286,43 грн., в тому числі ПДВ 20% - 22 897 881,07 грн., здійснюється замовником для придбання виконавцем матеріалів та обладнання за кожним етапом Графіку виконання робіт, у кожному випадку - за рішенням замовника з врахуванням наявності фінансових можливостей у замовника.

Оплата не менше 50% від загальної вартості робіт (відповідно до п. 2 цього додатку), що становить не менше 171 734 108,05 грн., в тому числі ПДВ 20% - 28 622 351,34 грн., здійснюється замовником поетапно з урахуванням суми попередньої оплати протягом 45 календарних днів з дати підписання сторонами відповідного Акту прийому-передачі виконаних робіт (Акт приймання виконаних будівельних робіт (Типова форма № КБ-2в) та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (Типова форма № КБ-3) та за умови своєчасної реєстрації виконавцем податкової накладної/розрахунку коригування до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, складених виконавцем у відповідності до таких Актів прийому-передачі виконаних робіт та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт згідно з чинним законодавством України.

Оплата 10% від загальної вартості робіт (відповідно до п. 2 цього Додатку), що становить 34 346 821,61 грн. в тому числі ПДВ 20% - 5 724 470,27 грн., здійснюється замовником протягом 45 днів після видачі інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката про відповідність закінченого будівництва за проектом «Будівництво сіркоочистки димових газів на енергоблоці № 2 Трипільської ТЕС» проектній документації, що підтверджує його готовність до експлуатації.

Пунктом 5.4. Договору встановлено, що здавання, приймання виконаних робіт за Договором оформляється шляхом підписання сторонами двостороннього Акту прийому-передачі виконаних робіт протягом 5 робочих днів з моменту одержання замовником повідомлення виконавця про готовність результатів робіт до приймання.

Відповідно до п. 6.1.1. Договору виконавець зобов`язаний забезпечити виконання робіт у строки, встановлені цим Договором.

Згідно п.6.1.7 Договору по завершенню кожного з етапів виконання робіт (по завершенню всього комплексу робіт) виконавець зобов`язаний представляти замовникові акти прийому-передачі виконаних робіт.

Отже, положення Договору спростовують доводи апелянта про відсутність погодження сторін щодо певних строків виконання етапів робіт.

Відповідно до Додатку №4 до Договору сторони погодили Графік виконання робіт (том 1 а.с.84-85).

Пунктом 3 Додаткової угоди №9 від 27.06.2017 року сторони вирішили змінити Додаток №4 (Графік виконання робіт) до Договору та викласти його в новій редакції (том 1 а.с.90).

21.08.2018 року сторони уклали Додаткову угоду №11 до Договору №17/2 від 02.03.2017 року, пунктом першим якої змінили Додаток №4 до Договору (Графік виконання робіт) (том 1 а.с.91-96).

В позовній заяві позивач стверджував, що відповідачем при виконанні договору були допущені порушення встановлених строків виконання робіт, а саме: споруда рукавних фільтрів № 1 та № 2. Внутрішні стіни - кінцевий строк виконання 30.04.2017 року (фактичний строк виконання - 15.05.2017 року); споруда рукавних фільтрів №1 та № 2. Внутрішній пояс перекриття - кінцевий строк виконання 30.04.2017 року (фактичний строк виконання - 15.05.2017 року); оздоблювальні роботи Рукавного фільтру - кінцевий строк виконання 30.07.2017 року (фактичний строк виконання - 31.08.2017 року та 29.09.2017 року); монтаж обладнання компресорної - кінцевий строк виконання 31.03.2018 року.

Факт порушення позивач підтверджував даними, що зазначені в Актах приймання виконаних будівельних робіт № 2-1-77/5 від 15.05.2017 року а.с.108-111 том 1), № 2-1-78/2 від 15.05.2017 року (а.с.113-116 том 1 ), № 2-1-5/5 (79) від 31.08.2017 року (а.с.118 121 том 1) та № 2-1-5/6 (80) від 29.09.2017 року (том 1 а.с.123-125).

Аналізуючи в цій частині доводи апелянта, вимоги позивача, колегія суддів зазначає наступне:

- згідно позиції : споруда рукавних фільтрів № 1 та № 2. Внутрішні стіни - кінцевий строк виконання, який зазначено в Додатковій угоді №11 до Договору №17/2 від 02.03.2017 року 30.04.2017 року, як вірно зазначив позивач (том 1 а.с.92);

- згідно позиції: споруда рукавних фільтрів №1 та № 2. Внутрішній пояс перекриття - кінцевий строк виконання, який зазначено в Додатковій угоді №11 до Договору №17/2 від 02.03.2017 року - 30.04.2017 року, що вірно зазначено позивачем (том 1 а.с.92);

- згідно позиції - оздоблювальні роботи Рукавного фільтру - кінцевий строк виконання, який зазначено в Додатковій угоді №11 до Договору №17/2 від 02.03.2017 року (номер етапу 1.18) - 30.07.2017 року, що вірно зазначено позивачем (том 1 а.с.92);

- згідно позиції - монтаж обладнання компресорної - кінцевий строк виконання, який зазначено в Додатковій угоді №11 до Договору №17/2 від 02.03.2017 року (номер етапу 1.34) - 31.03.2018 року, як вірно зазначено позивачем (том 1 а.с.92);

Отже, всі вказані позивачем доводи щодо порушення відповідачем строків виконання певних етапів робіт, узгоджуються з тим графіком, що зазначав апелянт. Тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідач у відзиві на позовну заяву (том 2 а.с.1-3) зазначав, що відповідачем було порушено строки виконання не етапів робіт, а підетапів робіт, що не впливає на кінцевий строк виконання основних етапів робіт за договором.

Такі ж доводи були наведені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає помилковим тлумачення скаржником таким чином умов договору, оскільки Договір не відокремлює етапи чи підетапи робіт, а містить посилання необхідність виконання відповідачем робіт та сплату робіт замовником.

Крім того, положення п.6.1.7 Договору, якими передбачено, що по завершенню кожного з етапів виконання робіт (по завершенню всього комплексу робіт) виконавець зобов`язаний представляти замовникові акти прийому-передачі виконаних робіт, самі акти, підписані сторонами при передачі вказаних позивачем робіт, також спростовують доводи скаржника про необхідність тлумачити положення п.7.1 договору як настання відповідальності за порушення строку виконання робіт в цілому, відповідно до п.1 Додатку №1 до Договору.

Приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Аналогічні вимоги передбачено ст.193 Господарського кодексу України.

Положеннями ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Судом вірно вказано в оскаржуваному рішенні, що пунктом 7.1. договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

Пунктом 7.2 Договору сторони погодили, що у разі невиконання, або несвоєчасного виконання робіт з виконавця стягується пеня у розмірі 2 відсотків вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад двадцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Колегія суддів поділяє висновок оскаржуваного рішення про те, що матеріалами справи підтверджено факт несвоєчасного виконання робіт відповідачем, що свідчить про порушення ним умов договору і є підставою для застосування відповідальності (стягнення штрафу та пені) відповідно до умов п. 7.2. договору.

Відповідно до ст. ст. 549, 551 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме i нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмiр встановлюється договором або актом цивiльного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Проведені позивачем розрахунки та період прострочення скаржник в апеляційній скарзі не спростовує. Доводи щодо відсутності підстав для стягнення зазначених позивачем сум апелянтом не підтвердив.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький тепло-енерго проект» на рішення господарського суду Запорізької області від 11.03.2019 року у справі №908/2572/18.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 276 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький тепло-енерго проект» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 11.03.2019 року у справі №908/2572/18 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у двадцятиденний термін з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст складено 19.07.2019 року.

Головуючий суддя: Т.А.Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков