ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.07.2019 м. Ужгород Справа № 907/239/19

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.

за участю секретаря судового засідання Лазар С.Л.

у відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Автодистриб`юшн Карго Партс», м. Київ

до фізичної особи - підприємця Іванина Юрія Дмитровича смт Міжгір`я , Міжгірський район

про стягнення 3717,71 грн. (з урахуванням зміни позовних вимог)

представники:

позивача - Матюхін А.В., представник за довіреністю

відповідач - Іванина Ю.Д. , особисто

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача суми 22711,87 грн., що включає 2000,00 грн. заборгованості з оплати вартості поставленого товару за договором поставки № 841-07/2016 від 21.03.16, пені, інфляційних нарахувань та 12 % річних.

У ході судового провадження позивач, врахувавши факт оплати відповідачем на протязі квітня-травня 2019р. суми 20000,00 грн. боргу, змінив розмір позовних вимог та наполягає на стягненні з відповідача суми 3717,81 грн., що включає суму 0,10 грн. основного боргу та нараховані у зв`язку з порушенням строку виконання грошових зобов`язань суми пені - 2315,79 грн., 12 % річних - 769,05 грн., інфляційних втрат -632,87 грн., та що становить предмет даного спору.

Представник позивача наполягає на задоволенні заявлених вимог, посилаючись на їх обґрунтованість матеріалами справи.

Відповідач письмовим відзивом та усними поясненнями у засіданні суду проти позовних вимог заперечив, посилаючись на оплату заборгованості з вартості поставленого товару та погодження позивача на відтермінування оплати у зв`язку з перевіркою якості поставленого товару.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

Сторони - відповідач як покупець та позивач як постачальник - перебували в договірних відносинах на підставі договору поставки № 8461-07/2016 укладеного 21.03.16 (договір), за умовами якого постачальник зобов`язався здійснювати поставку запчастин та експлуатаційні матеріали (товар), а покупець зобов`язався приймати і оплачувати товар (п. 1.1 договору).

Договором встановлено, що оплата поставленого товару за ціною зазначеною в рахунках-фактурах та товарних накладних здійснюється покупцем у безготівковому порядку на рахунок постачальника (п.п. 1.2, 3.1 договору)

Сторони передбачили відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, покупця за порушення термінів оплати шляхом сплати постачальнику пені із розрахунку за кожен день прострочки у розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожний день прострочення та 12 % річних.

Матеріалами справи встановлено, що позивач на виконання умов договору поставив відповідачеві товар на суму 28424,10 грн. на підставі видаткової накладної від 10.01.19 із строком оплати зазначеним у ній - до 9.02.19.

Оплата вартості поставленого товару відповідачем здійснена на протязі з 10.04.19 по 31.05.19 п`ятьма платежами на загальну суму 28424,00 грн., у зв`язку з чим виникла його заборгованість перед позивачем на суму 0,10 грн., що становить суму позовних вимог у даній справі в частині основного боргу.

Обставини зазначеної поставки позивачем товару відповідачу, оплати його вартості відповідачем не у повному розмірі та не у встановлений строк та наявності у зв`язку з цим боргу відповідача перед позивачем на суму 0,10 грн. підтверджені долученими до матеріалів справи документами, не спростовані відповідачем, тому вимоги позивача в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню за приписами ст.ст. 173, 175, 193 Господарського кодексу України, оскільки суб`єкти господарювання, якими є сторони у справі, повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання пені, інфляційних втрат та 12 % річних, то суд виходить з наступного.

Приписами ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що сторони умовами договору не визначили строку оплати вартості поставленого товару, однак такий встановлений у видатковій накладній за спірною поставкою - до 9.02.19.

Оскільки відповідач першу часткову оплату вартості на суму 8424,00 грн. сплатив лише 10.04.19, а залишок заборгованості сплачував ще чотирма платежами 3.05.19, 10.05.19, 17.05.19, 31.05.19 відповідно на суми 3000,00 грн., 7000,00 грн., 5000,00 грн., 5000,00 грн. Таким чином, прострочення виконання грошових зобов`язань у даних спірних відносинах за змістом наведених вище норм цивільного законодавства мало місце з 10.02.19, відтак саме з цієї дати правомірним є нарахування пені, інфляційних нарахувань та річних відсотків у розмірі встановленому договором за прострочення виконання грошових зобов`язань.

При цьому, суд не може прийняти до уваги як таке, що не доведене доказами твердження відповідача про погодження позивача на відстрочення оплати у зв`язку з перевіркою якості поставленого товару.

За фактичних обставин справи та з огляду на приписи наведених норм цивільного законодавства позовні вимоги у даній справі в частині пені, інфляційних втрат та 12 % річних підлягають задоволенню - за зазначений позивачем період прострочення виконання грошового зобов`язання з 12.02.19 по 31.05.19 - на суми відповідно - 2315,79 грн., 632,87 грн., 769,05 грн.

Таким чином, всього до стягнення з відповідача на користь позивача у даній справі належить сума 3717,81 грн.

За змістом ст. 129 ГПК України судові витрати сплачені позивачем при поданні позову належить відшкодувати за рахунок відповідача відповідно до розміру задоволених вимог з урахуванням їх зменшення позивачем у ході судового провадження.

З огляду на викладене, керуючись, ст. ст. 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Іванина Юрія Дмитровича смт . Міжгір`я , Міжгірський район на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Автодистриб`юшн Карго Партс», м. Київ суму 3717,81 грн, включаючи: основний борг на суму 0,10 грн.; 2315,79 грн. - пеня, 769,05 грн. - 12 % річних, 632,87 грн. інфляційня втрати, та у відшкодування судових витрат - 314,46 грн.

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ушак І.Г.