РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.07.2019Справа № 910/3576/19

За позовом Приватного підприємства «Август Груп»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 426 359,47 грн.

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Борт П.С.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Август Груп» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення 426359,47 грн. на підставі договору № 949/АТ-14 віл 19.06.2014р. надання транспортних послуг від 19.06.2014р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором про надання транспортних послуг в частині оплати наданих послуг.

Ухвалою від 08.04.2019р. судом було відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 24.04.2019р.

24.04.2019р. судом було відкладено підготовче засідання на 22.05.2019р.

22.05.2019р. судом було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 11.06.2019р.

У зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. 11.06.2019р. на лікарняному, судове засідання не відбулось.

Ухвалою від 18.06.2019р. судове засідання призначено на 09.07.2019р.

Представник позивача у судовому засіданні 09.07.2019р. надав усні пояснення по суті спору, згідно яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 09.07.2019р. не з`явився, проте, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням №801.

Наразі, з огляду на неявку вказаного учасника судового процесу, суд зазначає таке.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Отже, за висновками суду, неявка відповідача не перешкоджає розгляду спору у судовому засіданні 09.07.2019р.

В судовому засіданні 09.07.2019р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представника позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

19.06.2014р. між Приватним підприємством «Август Груп» (перевізник) та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (замовник) було укладено договір №949/АТ-14 надання транспортних послуг, відповідно до п.2.1 якого перевізник надає послуги з перевезення пасажирів та вантажів Публічного акціонерного товариства «Київенерго» для організації та ведення виробничо-господарської діяльності замовника. За умовами п.2.2 замовник зобов`язується прийняти і своєчасно оплатити надані послуги в повному обсязі.

Згідно п.2.11.1 договору №949/АТ-14 від 19.06.2014р. для підтвердження обсягу послуг на підставі подорожніх листів та талонів перевізник три рази на місяць, подекадно (до 12 числа - за першу декаду, до 22 числа - за другу декаду, до 1 числа місяця, наступного за звітним - за третю декаду) надає замовнику документ звірки про надані послуги з додатком первинних документів встановленого зразка. Перевізник до 3 числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику зведений реєстр звітів про надані послуги, в розрізі одиниць техніки за звітний період.

Пунктом 3.1 договору №949/АТ-14 від 19.06.2014р. передбачено, що загальна сума договору складає 25 877 050,98 грн., в тому числі, податок на додану вартість 4 312 841,83 грн.

Тариф по кожному транспортному засобу складається з вартості машино/години та планового пробігу транспортного засобу, вартості паливно-мастильних матеріалів, зафіксованого на дату підписання договору. Додаток №3. Коригування тарифу проводиться додатковою угодою до договору, що є невід`ємною частиною даного договору (п.п.3.2, 3.4 договору №949/АТ-14 від 19.06.2014р.).

У п.3.5 договору №949/АТ-14 від 19.06.2014р. вказано, що розрахунки за договором здійснюються шляхом перерахування замовником коштів у національній грошовій одиниці на поточний рахунок перевізника. Передплата перераховується за п`ять календарних днів до початку звітного місяця в розмірі 30% вартості послуг від запланованого план-графіком обсягу на звітний місяць, розрахунок за фактично надані послуги згідно акта наданих послуг та вирахуванням вартості передплати за звітний місяць, з відстрочкою платежу 60 календарних днів з дня отримання рахунку-фактури та акта наданих послуг, за умови підписання сторонами двостороннього акта наданих послуг за звітний місяць.

Цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2017р.

Додатковою угодою №8 від 04.12.2017р. сторонами внесено зміни до п.9.1 договору №949/АТ-14 від 19.06.2014р. та погоджено, що останній діє до 31.12.2018р. включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного завершення.

У додатку №3 до договору №949/АТ-14 від 19.06.2014р. контрагентами затверджено тарифи на транспортне забезпечення, до яких вносились зміни відповідними додатковими угодами протягом строку дії договору.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №949/АТ-14 від 19.06.2014р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Як свідчать представлені до матеріалів справи документи, у квітні 2018р. Приватним підприємством «Август Груп» було надано, а Публічним акціонерним товариством «Київенерго» прийнято послуги з перевезення пасажирів та вантажів в межах договору №949/АТ-14 від 19.06.2014р. на загальну суму 393 272,68 грн., про що сторонами складено та підписано акт надання послуг №305 від 30.04.2018р. Вказаний акт підписано представниками обох сторін та скріплено печатками учасників господарських правовідносин без жодних зауважень та заперечень.

Проте, за поясненнями позивача, які з боку відповідача не заперечено, Публічним акціонерним товариством «Київенерго» надані у квітні 2018р. послуги оплачено не було.

Приватним підприємством «Август Груп» було скеровано на адресу відповідача претензію №02/08/18 від 02.08.2018р. про погашення заборгованості в сумі 393 272,68 грн.

У відповідь на вказану претензію відповідачем листом №42АУ/23/1989 від 29.08.2019р. запевнено про намір сплатити заборгованість.

Однак, за твердженнями позивача, Публічним акціонерним товариством «Київенерго» надані у квітні 2018р. послуги так і не було оплачено, що і стало підставою для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та звернення до суду з розглядуваним позовом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Як вказувалось судом, у п.3.5 договору №949/АТ-14 від 19.06.2014р. зазначено, що розрахунки за договором здійснюються шляхом перерахування замовником коштів у національній грошовій одиниці на поточний рахунок перевізника. Передплата перераховується за п`ять календарних днів до початку звітного місяця в розмірі 30% вартості послуг від запланованого план-графіком обсягу на звітний місяць, розрахунок за фактично надані послуги згідно акта наданих послуг та вирахуванням вартості передплати за звітний місяць, з відстрочкою платежу 60 календарних днів з дня отримання рахунку-фактури та акта наданих послуг, за умови підписання сторонами двостороннього акта наданих послуг за звітний місяць.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку, що строк оплати наданих позивачем у квітні 2018р. послуг з перевезення в межах договору №949/АТ-14 від 19.06.2014р., настав.

Слід зауважити, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Проте, всупереч викладеного вище, відповідачем належних та допустимих у розумінні ст.ст.76,77 Господарського процесуального кодексу України доказів виконання в повному обсязі своїх обов`язків за договором №949/АТ-14 від 19.06.2014р. в частині оплати перевезень за квітень 2018р не надано.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, та належних і допустимих у розумінні ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів належного виконання своїх обов`язків за договором №949/АТ-14 від 19.06.2014р. не надав, господарський суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Приватного підприємства «Август Груп» до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в частині стягнення основного боргу в розмірі 393 272,68 грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наразі, з огляду на порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором №949/АТ-14 від 19.06.2014р., позивачем було нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 5624,34 грн., інфляційні втрати в розмірі 27 462,45 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку нарахувань, які передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, який було здійснено позивачем, суд дійшов висновку, що останній є арифметично вірним, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (85612, Донецька обл., Мар`їнський район, місто Курахове, вул.Енергетиків, будинок 34, ) на користь Приватного підприємства «Август Груп» (02095, м.Київ, вул.Княжий Затон, будинок 2/30, ) основний борг в сумі 393 272,68 грн., 3% річних в сумі 5624,34 грн., інфляційні втрати в розмірі 27 462,45 грн. та судовий збір в розмірі 6395,39 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 15.07.2019р.

Суддя Спичак О.М.