УХВАЛА

18 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 915/513/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Погребняк В.Я., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області

у складі судді Алексєєва А.П.

від 30.11.2018

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Разюк Г.П., Принцевської Н.М., Ярош А.І.

від 30.05.2019

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк"

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис" 06.06.2019 звернулося до Верховного Суду, через Південно-західний апеляційний господарський суд, з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 30.11.2018 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 у справі № 915/513/18.

Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 08.07.2019 визначено склад колегії суддів: Баранець О.М. - головуючий, Погребняк В.Я., Студенець В.І.

Національний банк України подав заперечення проти відкриття касаційного провадження у справі № 915/513/18 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 30.11.2018 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2019, а також просив застосувати до відповідача захід процесуального примусу у вигляді штрафу за зловживання процесуальними правами у вигляді подання необґрунтованої та безпідставної касаційної скарги, враховуючи систематичність аналогічних діянь.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис", колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо:

1) Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку; або

2) правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали Господарського суду Миколаївської області від 30.11.2018, яка залишена без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2019, у справі № 915/513/18 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" №б/н від 26.11.018 разом з додатками повернуто заявнику.

Правовою підставою для повернення зустрічної позовної заяви визначено частину шосту статті 180 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

Наведені вище положення застосовано господарським судом через те, що відповідно до частини першої статті 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 27.06.2018 позовну заяву Національного банку України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис про звернення стягнення на предмет іпотеки прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у справі № 915/513/18, підготовче засідання призначено на 26.07.2018. Запропоновано відповідачу у 15-денний строк від дня отримання цієї ухвали надати суду відзив на позов.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали суду від 27.06.2018 відповідач отримав 05.07.2018, отже строк на подання відзиву (зустрічного позову) закінчився 20.07.2018 (включно).

Зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" датована 26.11.2018, надійшла до суду 26.11.2018, тобто поза межами строку встановленого частиною першою статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

Строк подання відзиву на позовну заяву врегульовано частиною восьмою статті 165 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, положеннями цієї статті передбачено, що суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Місцевий господарський суд встановив розумний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву та подав такий відзив вчасно (а.с. 1-6 т.2). Правом подати зустрічний позов у передбачений для подання відзиву на позовну заяву строк, відповідач не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 125 Конституції України Верховний Суд є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Відповідно до положень частини шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

Обмеження, пов`язані із встановленням строків подачі зустрічного позову та можливістю продовжити цей строк до початку розгляду справи по суті, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання розумних строків розгляду справи, що є легітимною метою. За своїм змістом такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, оскільки сторона у справі, у такому випадку, не позбавлена можливості звернутися з цим позовом у загальному порядку.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, зокрема і у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" заява № 52854/99).

Не можна розглядати перегляд, як замасковану апеляцію. Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого та неспростовного характеру.

В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Використання касаційним судом оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо, виходячи з високого статусу Верховного Суду, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, оскільки у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень і застосування Судом таких повноважень не може вважатися обмеженням доступу особи до процесу правосуддя.

Виходячи з наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 30.11.2018 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 у справі № 915/513/18, оскільки правильне застосування судами попередніх інстанцій норм Господарського процесуального кодексу України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання дій Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис", пов`язаних із поданням касаційної скарги у справі № 915/513/18 на ухвалу суду першої інстанції, яка може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до пункту 2 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зловживанням процесуальними правами.

Керуючись статтями 234, 235, частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 30.11.2018 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 у справі № 915/513/18.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді В. Погребняк

В. Студенець