ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"01" липня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1606/19

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

господарський суд Київської області

без виклику представників сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Промоенерджі" (вх. № 151/19 від 27.06.2019) про забезпечення позову у справі № 911/1106/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промоенерджі"

08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Соборна, 152,

до Ірпінської міської ради Київської області

08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Шевченка, 2-а,

про визнання незаконним та скасування рішення

встановив:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. № 1670 /19 від 27.06.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю "Промоенерджі" до Ірпінської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до рішення Ірпінської міської ради Київської області сесії сьомого скликання № 227633VII від 18.05.2017 Товариству з обмеженою відповідальністю надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № НОМЕР_2 в користування на умовах оренди терміном на 5 років, з огляду на те, що на спірній земельній ділянці розташоване нерухоме майно, яке належить позивачу.

Проте, рішенням Ірпінської міської ради Київської області 69 сесії № 5439-69-VII земельну ділянку № НОМЕР_2 продано ОСОБА_1 , тобто, відповідачем порушено вимоги частини 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі".

Крім того, матеріали справи містять заяву (вх. № 1670/19 від 27.06.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю "Промоенерджі" про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що 18.06.2019 рішенням Ірпінської міської ради Київської області 69 сесії № 5439-69-VII земельну ділянку № НОМЕР_2 продано ОСОБА_1 , проте, згідно з свідоцтвом № 7177 від 27.12.2016, № 7178 від 09.12.2016, виданим приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушкою О.П., заявнику на праві власності належить: частина майнового комплексу, дільниця ЗБВ літери "Р1-Р7" площею 805, кв.м, склад ПММ літер "Д2", площею 13,7 кв.м, будова центрального складу літера "В", добудова центрального складу літери "Д", "Д1", загальною площею 689,2 м кв., будова заводу № 6 загальною площею 3222,7 кв.м, склад каркасно-металевий літера "Ю-2", загальною площею 381,4 кв.м, склад спецодягу "Щ,Щ1,Щ2,Ю" загальною площею 174,4 кв.м, добудова паросилового цеху літери "М13, М15" загальною площею 1086,5 кв.м, частина майнового комплексу склад-модуль літера "М14", загальною площею 859,2 кв.м, що розташовані на спірній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , тобто, враховуючи те, що заявник є власником нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці, яка продана у власність фізичній особі, наявні підстави для забезпечення позову, оскільки, вчинення ОСОБА_1 . реєстраційних дій, призведе до понесення заявником збитків у розмірі вартості нерухомого майна та у подальшому може ускладнити виконання або невиконання рішення суду.

За результатами розгляду заяви про забезпечення позову, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог частини 1 статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до частини 2 статті 139 Господарського процесуального кодексу України, якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Відповідно до частини 1 статті 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

З урахуванням позиції, що викладена у пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процессу.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до статей 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, які передбачають обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, згідно з пунктом 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Ірпінська міська рада Київської області у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками, зокрема, наданні земельних ділянок громадянам у власність та зміну цільового призначення, діє як орган через який реалізуються повноваження власника земельних ділянок та вступає з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини.

Згідно з частиною 2 статті 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи, у визначеному законом порядку, набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб. Відносини, пов`язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок є цивільно-правовими.

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому випадку, вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 911/4112/16, Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 911/4111/16.

З урахуванням наведених вимог законодавства, суд дійшов таких висновків.

За рішенням Ірпінської міської ради Київської області 69 сесії № 5439-69-VII від 18.06.2019, пунктом 3 вирішено продати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку № НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за ціною 1551492,00 грн.; пунктом 4 вирішено зарахувати суму авансового внеску в сумі 301138,41грн., до ціни продажу вказаної в пункті 3 цього рішення; пунктом 6 вирішено: зобов`язати ОСОБА_1 укласти договір купівлі - продажу земельної ділянки та здійснити оплату вартості у місячний строк з дати прийняття рішення; пунктом 8 вирішено припинити дію договору оренди земельної ділянки, укладеного з ОСОБА_1 з моменту реєстрації права власності на придбану земельну ділянку.

Предметом позову є визнання незаконним та скасування рішення Ірпінської міської ради Київської області 69 сесії № 5439-69-VII від 18.06.2019.

Предметом забезпечення позову є заборона Ірпінській міській раді Київської області вчиняти будь-які дії стосовно земельної ділянки з кадастровим номером № НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 до розгляду справи про визнання незаконним та скасування рішення Ірпінської міської ради Київської області 69 сесії № 5439-69-VII від 18.06.2019 по суті та набрання рішення по даній справі законної сили.

Оскільки, вимога про заборону вчинення будь-яких дій відносно спірної земельної ділянки стосується цивільних прав ОСОБА_1 як фізичної особи, про що суд дійшов висновку за витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що здійснений на запит суду № від 27.06.2019, про відсутність у даному реєстрі відомостей про вказану особу і те, що згідно з пунктом 4 рішення № 5439-69-VII від 18.06.2019 в рахунок оплати вартості спірної земельної ділянки вже зараховано 301138,41 грн. вказаної фізичної особи, суд, під час розгляду заяви про забезпечення позову повинен виходити із суб`єктного складу учасників спору та характеру спірних правовідносин, тобто, враховуючи те, що спірні вимоги не заявлені безпосередньо до фізичної особи, проте, за характером спірних правовідносин стосуються прав та інтересів такої фізичної особи у цивільних правовідносинах з права власності на майно - земельну ділянку, питання забезпечення позову підлягає розгляду з урахуванням інтересу такої особи та із визначенням її правового статусу у даній справі та при встановленні обставин вірного визначення підвідомчості справи, оскільки таке судове рішення впливає на права та обов`язки фізичної особи.

Відповідно до частини 2 статті 139 Господарського процесуального кодексу України, якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з частиною 7 статті 140 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до частини 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Отже, враховуючи те, що матеріали заяви про забезпечення позову містять лише загальні відомості про фізичну особу - ОСОБА_1 , якій рішенням Ірпінської міської ради Київської області 69 сесії № 5439-69-VII від 18.06.2019 вирішено продати спірну земельну ділянку, без обов`язкових відомостей щодо неї, визначених частиною 2 статті 139 Господарського процесуального кодексу України, та які надали б можливість встановлення вищенаведених судом обставин і того, що, за наявності у нього рішення ради, заявник мав достатню інформацію для встановлення та зазначення ідентифікаційних ознак ОСОБА_1 на виконання частини 2 статті 139 Господарського процесуального кодексу України, проте, зазначені вимоги заявником не виконані, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення заяви (вх. № 151/19 від 27.06.2019) про забезпечення позову без розгляду на підставі частини 7 статті 140 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 136, 137, 139, 140 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ухвалив:

Заяву (вх. № 151/19 від 27.06.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю "Промоенерджі" про забезпечення позову повернути заявнику без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 01.07.2019 та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів.

Суддя С.О. Саванчук