УХВАЛА

01.07.2019Справа №910/8329/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Блажівської О.Є., розглянувши

позовну заяву Заступника військового прокурора Центрального регіону України

в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління

Товариства з обмеженою відповідальністю «Нове будівництво та реконструкція»

про визнання недійним рішення тендерного комітету та договору підряду,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України 26 червня 2019 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління, Товариства з обмеженою відповідальністю «Нове будівництво та реконструкція» про визнання недійним рішення тендерного комітету Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління, оформленого протоколом засідання тендерного комітету від 27.02.2019 №10, яким визнано переможцем закупівлі №UA-2019-01-18-003599-c Товариство з обмеженою відповідальністю «Нове будівництво та реконструкція» та про визнання недійним Договору підряду №1ж/1 на виконання робіт із будівництва «Будівництво гуртожитку, військове містечко №25, вул.Шевченко, 105, м.Чернігів» від 15.03.2019 (із змінами згідно додаткової угоди від 08.04.2019 №1/89), укладеного між Північним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нове будівництво та реконструкція».

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви з наступних підстав.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 3 цієї норми прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті

Аналіз положень частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі 910/18770/17 від 01.11.2018.

Враховуючи викладене, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може захищати інтереси держави.

Крім того, частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Натомість, в обґрунтування позовних вимог, заступником військового прокурора Центрального регіону України лише зазначено загальні норми про представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді, проте у вказаній позовній заяві, заступником військового прокурора Центрального регіону України неналежно обґрунтована наявність підстав для представництва останнього інтересів саме Міністерства оборони України. Разом з тим, заступником військового прокурора Центрального регіону України не доведено того, що Міністерство оборони України не може звернутися із вказаним позовом самостійно.

Враховуючи викладене, оскільки заявником не обґрунтовано чому позивач не може самостійно захищати свої права та законні інтереси у вказаному спорі, а також, враховуючи, що у вказаній справі відсутні передбачені законом виключні підстави, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, позовна заява і додані до неї документи підлягають поверненню заявникові.

У п.4 ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до ч.8 ст.174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Положеннями ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суд звертає увагу, що з урахуванням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правова конструкція статті 174 Господарського процесуального кодексу України дає можливість стороні розраховувати на захист своїх прав та доступ до правосуддя, незважаючи на порушення при подані позовної заяви, що стали підставою для її повернення, через передбачену законом процесуальну можливість повторного подання позовної заяви після усунення допущеного порушення.

Керуючись ст. ст. 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Повернути позовну заяву і додані до неї документи заявнику.

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст.255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Додаток: позовна заява №05/2-705 вих.-19 від 24.06.2019 із додатками.

Суддя О.Є. Блажівська