РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.06.2019Справа № 910/17050/18

За позовомОб`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12";
До Акціонерного товариства "Київенерго";
Простягнення 606 662,33 грн.
Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивачаСемко В.Ю., адвокат;
Від відповідача не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" звернулось до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 606 662,33 грн. надмірно сплачених коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність переплати за спожиту енергію за період з квітня 2015 року по квітень 2016 року в сумі 606 662,33 грн., оскільки постанова НКРЕ № 613 від 03.03.2015, на підставі якої здійснювалось нарахування відповідачем вартості теплової енергії у спірний період, була визнана нечинною в судовому порядку з моменту прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.01.2019 відкрито провадження у справі № 910/17050/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.01.2019, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив (суддя Якименко М.М.).

В установлений строк відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у позові повністю, вважаючи позовні вимоги неправомірними та необґрунтованими, оскільки позовні заява не містить норм матеріального права яка порушена відповідачем, що виключає підстави для судового захисту за заявленим позовом. Також відповідач вказує на невірність розрахунку позивача і наявність у нього заборгованості та припинення дії договору сторін, з якого виник спір.

У підготовчому засіданні 29.01.2019 судом було відмовлено у задоволенні заяви позивача про витребування доказів та оголошено перерву до 26.02.2019.

В установлений строк від позивача надійшла відповідь на відзив з наведеними у ньому запереченнями на твердження, покладені відповідачем в основу відзиву на позов та додатковими документами на підтвердження мотивів позову.

25.02.2019 позивач подав до суду уточнену позовну заяву (зменшення розміру позовних вимог), за якою просить стягнути з відповідача 572 704,18 грн. надмірно сплачених коштів та 8 590,56 грн. судового збору. Таке зменшення було мотивоване уточненням розрахунку, з якого було вилучено суму в розмірі 29 209,07 грн., сплачену відповідачу за теплову енергію Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації як відшкодування субсидії та пільг.

Вказана заява була прийнята судом до провадження.

У підготовчому засіданні 26.02.2019, вчинивши всі передбачені процесуальним законодавством дії за ст.ст. 182-183 Господарського процесуального кодексу України, суд на місці постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 20.03.2019.

У подальшому, внаслідок повторного автоматизованого розподілу справ між суддями через припинення здійснення повноважень суддею Якименком М.М., справу № 910/17050/18 було передано на розгляд судді Мандриченку О.В.

Згідно з ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2019 справу № 910/17050/18 прийнято до свого провадження суддею Мандриченком О.В., підготовче засідання призначено на 18.04.2019.

16.04.2019 до суду надійшла уточнена позовна заява (зменшення розміру позовних вимог), що є ідентичною до тієї, що була подана 25.02.2019.

Вказана заява прийнята судом до розгляду як така, що відповідає вимогам процесуального законодавства.

У підготовчому засіданні 18.04.2019 було оголошено перерву до 23.04.2019.

23.04.2019 у підготовчому засіданні представник відповідача надав відзив на уточнену позовну заяву, згідно з якої уточненні позовні вимоги заперечуються через їх необґрунтованість, відсутність обґрунтованого розрахунку.

Відповідно до ухвали від 23.04.2019 підготовче провадження було закрито, справу призначено до розгляду по суті на 21.05.2019.

14.05.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на уточнену позовну заяву з викладенням незгоди позивача з правовою позицією відповідача.

21.05.2019 під час розгляду спору по суті представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, стягнувши з відповідача кошти, які були перераховані на його користь в рахунок оплати послуг за договором № 510325 на постачання теплової енергії у гарячій воді, оскільки оплачені послуги не надавалися і не споживалися. На підтвердження заявлених вимог суду подано договір на постачання теплової енергії у гарячій воді з додатками, розрахунки сум переплати, акти приймання-передавання товарної продукції за квітень 2015-квітень 2016, акти звірки від 30.04.2015, 29.02.2016, 31.05.2015, оборотно-сальдову відомість за квітень 2015-травень 2016, платіжні доручення, листування з відповідачем тощо.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на відсутність підстав для повернення заявлених до стягнення коштів, припинення договору сторін, відсутність нормативного обґрунтування позовних вимог, невірність розрахунку позовних вимог в цілому.

Суд зазначає, що в ході розгляду справи було встановлено, що відповідач у справі змінив найменування та місцезнаходження, а саме: за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань найменування відповідача Акціонерне товариство "Київенерго", тобто без вказівки на організаційно-правову форму. За відомостями вказаного реєстру найменування відповідача - Акціонерне товариство "Київенерго", ідентифікаційний код - 00131305, місце знаходження - 85612, Донецька обл., Марї`нський район, м. Курахове, вул. Енергетиків, 34.

Статтею 27 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

Отже, оскільки найменування відповідача було змінено, розгляд справи відбувається з урахуванням таких змін.

Щодо правил підсудності, суд зазначає про відсутність підстав для передачі справи на розгляд до іншого суду за місцезнаходженням відповідача, оскільки станом на час вирішення питання про відкриття провадження у справі його місцезнаходженням було місто Київ.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оглянувши оригінали документів, копії яких долучено до матеріалів справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2005 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" в особі структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго" (за тестом договору - постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" (за текстом договору - споживач) було укладено договір № 510325 про постачання теплової енергії у гарячій воді, за умовами якого та відповідно до чинного законодавства України відповідач зобов`язався виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а позивач зобов`язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у договорі.

Строк дії договору сторонами було погоджено у п. 4.1, де вказано, що договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.11.2005. За умовами п. 4.3 договору він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до його закінчення про його припинення не буде заявлено однією зі сторін.

Згідно з додатком № 2 до договору облік споживання теплової енергії абонентом проводиться як за приладами обліку, так і розрахунковим способом, залежно від встановлення у споживача будинкових комерційних приладів обліку.

Не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим споживач забезпечує оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА та до 25-го числа сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями на рахунок постачальника.

Відповідно до укладеної сторонами додаткової угоди від 06.09.2016, за якою найменування постачальника було змінено з Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" на Публічне акціонерне товариство "Київенерго", договір № 510325 від 01.9.2005 було викладено у новій редакції, яка серед іншого, передбачала таке:

- договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2016 та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до його закінчення про його припинення не буде заявлено однією зі сторін (п. 4.1, п. 4.3);

- постачальник зобов`язується щомісячно оформляти для споживача величину фактично спожитої теплової енергії, визначену у гігакалоріях (облікову картку) та її вартість за кожним особовим рахунком споживача за розрахунковий період (місяць), рахунок-фактуру, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця з урахуванням кінцевого сальдо рахунків на його початок, акт звіряння розрахунків, акт приймання-передавання товарної продукції (п. 2.2.2);

- споживач зобов`язується забезпечувати своєчасне надходження коштів на рахунок постачальника або на транзитний рахунок Головного інформаційно-обчислювального центру КМДА від мешканців за спожиту теплову енергію та на рахунок постачальника коштів від орендарів (п. 2.3.5).

Спір у справі виник внаслідок того, що, як стверджує позивач, відповідач відмовився повернути йому грошові кошти в сумі 606 662,23 грн., як оплату за договором, внесену за період квітня 2015 року - квітня 2016 року у більшому розмірі внаслідок зміни тарифу, що застосовується для розрахунку вартості теплової енергії (у зв`язку зі зменшенням позовних вимог ця сума становить 572 704,18 грн.). Позивач вказує, що вартість спожитої ним теплової енергії за цей час становить 2142,80471 Гкал, а її вартість, виходячи з ціни 295,17 грн. за одну Гкал дорівнює 758 989,99 грн., а не 1 365 652,32 грн. як було нараховано відповідачем за тарифом 531,10 грн. за одну Гкал. На переконання позивача, відповідач має повернути йому різницю цих сум за вирахуванням коштів, які були перераховані відповідачу Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації як відшкодування субсидій та пільг у сумі 29 209,07 грн.

Відповідач проти позову заперечує через відсутність нормативного обґрунтування позову, неправильність і необґрунтованість розрахунку та припинення дії договору.

Судом встановлено, що 20.09.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією від 18.09.2018 № 61 з вимогою негайно повернути переплату за спожиту теплову енергію, що виникла у зв`язку з застосуванням невірного тарифу для розрахунку її вартості. Вказана претензія отримана відповідачем 27.06.2018, проте залишена без реагування, а тому Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" звернулося до суду з позовом про стягнення 606 662,33 грн. попередньої плати, зменшивши позовні вимоги до 572 704,18 грн.

Як підтверджується наявними у справі матеріалами, а саме актами приймання-передавання товарної продукції та актами звіряння розрахунків, які суд вважає належними і допустимими доказами у справі, у спірний період позивач спожив 2142,80471 Гкал , що за тарифом 531,10 грн. становить 1 365 652,32 грн., а за тарифом 295,17 грн. - 758 989,99 грн., а саме:

- у квітні 2015 року позивачем було спожито 163,43 Гкал, з них 122,68 Гкал за тарифом 531,10 грн., що становить 78 186,42 грн., а за тарифом 295,17 грн. - 43 453,75 грн. (суд зауважує, що в цілому за квітень 2015 позивачу було поставлено 163,43 Гкал теплової енергії, проте з огляду на строки установлення тарифів, до зарахування у спірний період підлягають лише 122,68 Гкал);

- у травні 2015 року спожито 73,236 Гкал, що за тарифом 531,10 грн. становить 46 674,77 грн., а за тарифом 295,17 грн. - 29 940,48 грн.;

- у червні 2015 року спожито 35,6 Гкал, що за тарифом 531,10 грн. становить 22 688,59 грн., а за тарифом 295,17 грн. - 12 609,66 грн.;

- у липні 2015 року спожито 21,45 Гкал, що за тарифом 531,10 грн. становить 13 670,52 грн., а за тарифом 295,17 грн. - 7 597,68 грн.;

- у серпні 2015 року спожито 16,5 Гкал, що за тарифом 531,10 грн. становить 10 515,78 грн., а за тарифом 295,17 грн. - 5 844,37 грн.;

- у вересні 2015 року спожито 11,42871 Гкал, що за тарифом 531,10 грн. становить 7 283,75 грн., а за тарифом 295,17 грн. - 4 048,09 грн.;

- у жовтні 2015 року спожито 122,19 Гкал, що за тарифом 531,10 грн. становить 77 874,13 грн., а за тарифом 295,17 грн. - 43 280,18 грн.;

- у листопаді 2015 року спожито 245 Гкал, що за тарифом 531,10 грн. становить 156 143,40 грн., а за тарифом 295,17 грн. - 86 779,89 грн.;

- у грудні 2015 року спожито 331,6 Гкал, що за тарифом 531,10 грн. становить 211 335,31 грн., а за тарифом 295,17 грн. - 117 454,04 грн.;

- у січні 2016 року спожито 429,76 Гкал, що за тарифом 531,10 грн. становить 273 894,65 грн., а за тарифом 295,17 грн. - 152 222,71 грн.;

- у лютому 2016 року спожито 336,06 Гкал, що за тарифом 531,10 грн. становить 214 177,76 грн., а за тарифом 295,17 грн. - 119 033,80 грн.;

- у березні 2016 року спожито 331,26 Гкал, що за тарифом 531,10 грн. становить 211 118,63 грн., а за тарифом 295,17 грн. - 117 333,61 грн.;

- у квітні 2016 року спожито 66,04 Гкал, що за тарифом 531,10 грн. становить 42 088,61 грн., а за тарифом 295,17 грн. - 23 391,64 грн.

Як встановлено судом з приєднаних до матеріалів справи платіжних документів, із призначенням платежу за періоди з квітня 2015 року по квітень 2016 року позивач перерахував відповідачу 1 336 443,25 грн.

Розраховуючи суму заявленої до стягнення переплати, позивач вираховує її як різницю між нарахуваннями відповідача за тарифом 531,10 грн. та нарахуваннями за тарифами 295,17 грн. без прив`язки до сум, які сплачувалися Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" кожного місяця.

Проаналізувавши правові позиції сторін та дослідивши наявні докази, суд вважає позовні вимоги правомірними та такими, що підлягають задоволенню, зважаючи на таке.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З умов укладеного сторонами письмового двостороннього правочину слідує, що за своєю правовою природою він є договором постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами ч. 2 ст. 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

У ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною 6 та ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України унормовано, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно зі ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб`єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Фактичними обставинами справи підтверджується, що нарахування вартості теплової енергії за спірний період відповідач здійснював за тарифами, встановленими постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго", а саме у розмірі 531,10 грн. за одну Гкал.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про теплопостачання" до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, при регулюванні господарської діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання, крім систем з теплоелектроцентралями, ТЕС, АЕС, іншими когенераційними установками та установками, що використовують нетрадиційні або поновлювані джерела енергії, належать, серед іншого розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання; затвердження в установленому порядку ліцензійних умов провадження господарської розроблення методології (порядку) формування тарифів на теплову енергію у сфері теплопостачання для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією; встановлення тарифів на теплову енергію суб`єктам природних монополій у сфері теплопостачання, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією.

Згідно зі ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб`єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством. Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи повинні враховувати повну собівартість теплової енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі якщо тимчасово тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, то орган, яким установлено цей тариф, повинен передбачити механізми компенсації цієї різниці в порядку, встановленому законодавством. Збитки теплоенергогенеруючих та теплопостачальних організацій внаслідок надання пільг з оплати за спожиту теплову енергію окремим категоріям споживачів повністю відшкодовуються за рахунок джерел фінансування, визначених законами України, які передбачають відповідні пільги.

Постановою від 03.03.2015 № 613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго" відповідно до Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", Указу Президента України від 10.09.2014 № 715 "Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" та постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) постановила:

"1. Установити ПАТ "Київенерго" тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні:

- тариф на теплову енергію - 531,10 грн./Гкал (без ПДВ) за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії - 482,21 грн./Гкал (без ПДВ); тариф на транспортування теплової енергії - 46,77 грн./Гкал (без ПДВ); тариф на постачання теплової енергії - 2,12 грн./Гкал (без ПДВ);

2. Установити ПАТ "Київенерго" структуру тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення згідно з додатками 1, 2, 3, 4.

3. Визнати такою, що втратила чинність, постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23.04.2014 № 465 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго".

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі № 826/15733/15 визнано нечинною з моменту прийняття постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго".

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляд інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вказувалося вище, нарахування вартості спожитої теплової енергії здійснювалось відповідачем на підставі тарифу, встановленого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 (531,10 грн. за одну Гкал).

Однак, зважаючи на те, що вказана постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг визнана судом нечинною з моменту її прийняття, підстави для визначення вартості спожитої теплової енергії за квітень 2015 року по квітень 2016 року за тарифом 531,10 грн. відсутні.

При цьому, судом встановлено, що 23.04.2014 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг було прийнято постанову № 465, відповідно до якої тариф для ПАТ "Київенерго" на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії становить 295,17 грн. за одну Гкал, Ця постанова набирала чинності з 01.07.2014.

Строку чинності тарифів, вказаних у постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23.04.2014 № 465, не встановлено.

З урахуванням викладеного, для визначення вартості спожитої відповідачем теплової енергії за період з квітня 2015 року по квітень 2016 буде вірним застосування вищезазначеного тарифу, а тому враховуючи обсяги спожитої теплової енергії, згідно облікових карток, суд дійшов висновку, що вартість спожитої позивачем теплової енергії у квітні 2015 року в обсязі 122,68 Гкал має становити 43 453,75 грн., що на 34 732,67 грн. менше, ніж розрахував відповідач, у травні 2015 року в обсязі 73,236 Гкал має становити 25 940,48 грн., що на 20 734,29 грн. менше, ніж розрахував відповідач, у червні 2015 року в обсязі 35,6 Гкал має становити 12 609,66 грн., що на 10 078,93 грн. менше, ніж розрахував відповідач, у липні 2015 року в обсязі 21,45 Гкал має становити 7 597,68 грн., що на 6 072 грн. менше, ніж нарахував відповідача, у серпні 2015 року в обсязі 16,5 Гкал має становити 5 844,37 грн., що на 4 671,41 грн. менше, ніж нарахував відповідач, у вересні 2015 року в обсязі 11,4871 має становити 4 048,09 грн., що на 3 235,66 грн. менше, ніж нарахував відповідач, у жовтні 2015 року в обсязі 122,19 грн. має становити 43 280,18 грн., що на 34 593,95 грн. менше, ніж нарахував відповідач, у листопаді 2015 року в обсязі 245 Гкал має становити 86 779,08 грн., що на 69 363,42 грн. менше, ніж нарахував відповідач, у грудні 2015 року в обсязі 331,6 Гкал має становити 117 454,04 грн., що на 93 881,27 грн. менше, ніж нарахував відповідач, у січні 2016 року в обсязі 429,76 Гкал має становити 152 222,71 грн., що на 121 671,94 грн. менше, ніж нарахував відповідач, у лютому 2016 року в обсязі 336,06 Гкал має становити 119 033,80 грн., що на 95 143,96 грн. менше, ніж нарахував відповідач, у березні 2016 року в обсязі 331,26 Гкал має становити 117 333,61 грн., що на 93 785,02 грн. менше, ніж нарахував відповідач, у квітні 2016 року в обсязі 66,04 Гкал має становити 23 391,64 грн., що на 18 696,97 грн. менше, ніж нарахував відповідач. Всього - 758 989,99 грн., що на 606 662,33 грн. менше, ніж визначив відповідач.

З наявних у справі платіжних документів (31-не платіжне доручення) слідує, що позивач оплачував вартість отриманої теплової енергії у період з квітня 2015 року по квітень 2016 року виходячи із тарифу, встановленого постановою НКРЕКП № 613 від 03.03.2015. Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було сплачено за отриману теплову енергію у вказаний період 1 336 443,25 грн., з яких 57 883,36 грн. з призначенням платежу за спірним договором за квітень 2015 року, 59 656,74 грн. за травень 2015 року, 9 017,00 грн. за липень 2015 року, 7 313,00 грн. за серпень 2015 року, 85 158,70 грн. за жовтень 2015 року, 155 942,58 грн. за листопад 2015 року, 198 364,49 грн. за грудень 2015 року, 325 354,32 грн. за січень 2016 року, 205 000,00 грн. за лютий 2016 року, 191 753,06 грн. за березень 2016 року та 41 000,00 грн. за квітень 2016 року.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з наведеного, у сторін по справі відсутній обов`язок виконувати рішення про встановлення тарифів на теплову енергію, які суперечать Конституції та Законам України, з часу прийняття цих рішень. Нарахування ж відповідачем оплати за теплову енергію на підставі тарифів, встановлених цими рішеннями, примушує позивача робити те, що не передбачено законодавством.

Таким чином, з огляду на вищевикладене та враховуючи те, що суду не надано доказів погодження між сторонами в письмовому вигляді (зміна умов договору) змінення тарифів, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про необхідність здійснення нарахування йому плати за теплову енергію, спожиту протягом квітня 2015 року - квітня 2016 року за тарифами згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23.04.2014 № 465, що складає у вказаному періоді суму 758 989,99 грн. виходячи з кількості спожитої теплової енергії.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вказувалося вище, з претензією про негайне повернення надмірно сплачених сум внаслідок зміни тарифів на теплову енергію позивач звернувся до відповідача 20.06.2018. Відповідач отримав вказану претензію 27.06.2018 та у строки, встановлені у ст. 530 Цивільного кодексу України, кошти не перерахував.

З аналізу нарахованих сум (навіть за тарифом 531,10 грн. за одну Гкал) та перерахованих коштів вбачається, що позивач оплачував поставлену теплову енергію з чітко визначеним призначенням платежу (договір, місяць), проте сплачені суми не відповідали нарахуванням за кожен з цих місяців. Відомостей про те, як відповідач зараховував отримані кошти з відповідним призначенням платежу за спірний період матеріали справи не містять. У зв`язку з цим, розглядаючи заявлений позов, суд керується загальними показниками - загальним додатками сум нарахування - 1365 652,32 грн. за тарифом 531,10 грн. та 758 989,99 грн. за тарифом 295,17 грн., а також сум оплати - 1 336 443,25 грн.

Як повідомив позивач та не заперечив відповідач, 29 209,07 грн. за спірний період в якості оплати вартості теплішої енергії за спірний період замість Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" були сплачені відповідачеві Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації як відшкодування субсидій та пільг, а тому позовні вимоги з 606 662,33 грн. було зменшено до 572 704,18 грн.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, надмірно отриманою відповідачем у спірний період є сума в розмірі 577 453,26 грн. Заявленою до стягнення є сума в розмірі 572 704,18 грн., а тому, оскільки суд не вправі виходити за межі позовних вимог, позов підлягає задоволенню за розрахунком позивача.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На переконання суду, позивач довів належними і допустимими засобами доказування фактичні обставини справи, безпідставність бездіяльності відповідача, який не повернув суму, що становить переплату за спожите теплову енергію у зв`язку зі змінами тарифів та наявність підстав для захисту майнових прав Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12".

Заперечення відповідача проти позову в частині розрахунку судом враховано та обґрунтовано чому саме позовні вимоги задоволено за розрахунком позивача.

Щодо заперечень відповідача стосовно недостатнього нормативного обґрунтування позовних вимог, то суд зазначає, що відповідно до ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. що порушення майнових прав позивача дійсно мало місце з боку відповідача та потребує захисту в судовому порядку на підставі загальних положень законодавства про зобов`язання. У той час як відхилення позову лише з підстав недостатнього нормативного обґрунтування не відповідатиме ст. 5 Господарського процесуального кодексу України та порушуватиме принцип верховенства права.

Щодо посилань відповідача на припинення дії договору, суд зауважує, що належних і допустимих доказів припинення дії договору до матеріалі справи приєднано не було. Незважаючи на це, припинення дії договору, у разі якщо це мало місце, не надає відповідачеві правових підстав для утримання у себе заявлених до стягнення сум.

Таким чином, зважаючи на викладене вище, позовні вимоги задовольняються повністю.

У зв`язку із задоволенням позову судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Питання щодо повернення переплаченої суми судового збору може бути вирішу нене судом у разі надходження відповідного звернення від позивача.

Керуючись ст.ст. 73-80, 129, 236-241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (85612, Донецька обл., Марї`нський район, м. Курахове, вул. Енергетиків, 34, ідентифікаційний код 00131305) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Башта на Давидова 12" (02154, м. Київ, бульв. І.Шамо, 12, ідентифікаційний код 33345063) 572 704 (п`ятсот сімдесят дві тисячі сімсот чотири) грн. 18 коп. боргу та 8 590 (вісім тисяч п`ятсот дев`яносто) грн. 56 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.06.2019.

Суддя О.В. Мандриченко