ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2019м. ДніпроСправа № 904/1952/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В. розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІДІМ", Дніпропетровська область, м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", Дніпропетровська область, м. Дніпро

про стягнення 99 572,20 грн.

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МІДІМ" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 99 572,20 грн., з яких: 64 218,18 грн. - пеня, 5 373,89 грн. - 3% річних, 29 980,13 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № ПР/НХ-18577/НЮ від 26.06.2018 в частині своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Задоволено клопотання позивача та визначено строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження: 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

11.06.2019 відповідач подав до суду відзив, в якому зазначив, що згідно з п. 6.4. договору покупець здійснює оплату поставленого товару після пред`явлення постачальником рахунка-фактури на оплату товару протягом 30 банківських днів з дати поставки, але не раніше реєстрації податкової накладної. Отже, враховуючи зазначений пункт договору обов`язок щодо оплати поставленого товару у відповідача виникає з моменту реєстрації постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Але при цьому позивачем під час здійснення розрахунку штрафних санкцій зазначений пункт договору взято до уваги не було, у зв`язку з чим розрахунок, наведений у позові, не відповідає дійсності. У зв`язку із чим просить суд відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «МІДІМ» у стягненні пені у розмірі 15 451,65 грн., стягненні 3% річних у розмірі 1 438,16 грн. Також у відзиві відповідач зазначив, що позивач та відповідач не є рівноправними суб`єктами господарських та цивільних правовідносин, таким чином при прийнятті рішення по цій справі просить зменшити розмір неустойки вдвічі.

Разом із відзивом відповідач подав до суду клопотання про зменшення неустойки, в якому зазначив, що при зниженні обсягів перевезень та значному зростанні вартості матеріалів та паливно-енергетичних ресурсів, які становлять третину у складі операційних витрат регіональної філії, залізниця має забезпечувати баланс доходів та витрат і, як наслідок, змушена переходити до жорсткого регулювання всіх видів ресурсів. В умовах дефіциту фінансових ресурсів, маючи гостру потребу у коштах для підтримання належного технічного стану основних засобів та виконання вимог щодо забезпечення безпеки руху поїздів, а також для оновлення рухомого складу, 2019 рік залізниця почала зі значними сумами заборгованості. Так, заборгованість по залучених коштах на кінець 2018 року становила 5 575,7 млн грн., з яких 1 632,1 млн грн. - за довгостроковими кредитами, 2 621,2 млн грн. - за єврооблігаціями, що емітовані Шортлайн Пі Ел Сі в інтересах АТ «Укрзалізниця» та 1 322,4 млн грн. - заборгованість за договорами фінансового лізингу, з яких 1 317,2 млн грн. - заборгованість за 15 локомотивів, які передані на баланс залізниці у грудні 2018 року, відповідно до укладеного на рівні АТ «Укрзалізниця» договору фінансового лізингу на придбання 30 локомотивів виробництва Дженерал Електрик Компани . У лютому 2019 року надійшло ще 7 локомотивів та заборгованість зросла на 614,7 млн грн. Кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги на початок 2019 року становила 311,5 млн грн., з яких 143,4 млн грн. це заборгованість по капвкладеннях, 72,1 млн грн - за ремонти рухомого складу та інших основних засобів, 65,7 млн грн. - за ТМЦ. Хоча з початку 2019 року заборгованість і зменшено на 100,5 млн грн вона залишається значною - 211 млн грн. Дебіторська заборгованість на кінець 2018 року становила 71,6 млн грн., у т. ч. чиста балансова - 38,5 млн грн (+3,8 млн грн. з початку року), резерв сумнівних боргів - 33,1 млн грн (+1,3 млн грн.). Крім того на позабалансовий рахунок у 2018 році віднесено 5,6 млн грн. дебіторської заборгованості, з яких 5 млн, грн. авансових внесків з податку на прибуток, що сплачені при виплаті дивідендів та не підлягають поверненню платнику податків. Незважаючи на скрутне фінансове становище, залізниця продовжує своєчасно виконувати розрахунки із заробітної плати та податкових зобов`язань. Регіональна філія є платником податків до бюджетів всіх рівнів та державних фондів соціального страхування, що дозволяє також вирішувати і соціальні питання жителів регіонів, де розташовані підрозділи залізниці. За 2018 рік регіональною філією сплачено 1 931,9 млн грн, з яких 253,1 млн грн. надійшло до держбюджету, 883,4 млн грн. - до цільових фондів та 795,4 млн грн. до місцевих бюджетів, з яких 220,5 млн грн. плати за землю. При цьому слід зауважити, що у 2019 році значно зросте навантаження на фінансовий стан регіональної філії внаслідок відміни пільг для залізничного транспорту на загальнодержавному рівні та збільшення органами місцевого самоврядування ставок податку для земель відсотків нормативної грошової оцінки землі), які використовуються для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту. Так, у грудні 2018 року сплачено 20 млн грн. земельного податку, а у лютому 2019 року - 70 млн грн. В цілому у 2019 році плата за землю становитиме 860 млн. грн. (зросте майже вчетверо до 2018 року). Залізниця несе основний тягар у такому важливому соціальному питанні, як надання безплатних послуг з перевезення пільгових категорій громадян. У 2017 році залізницею перевезено 6,2 млн пасажирів, яким надано пільги на загальну суму 114,2 млн грн., у 2018 році - 5,7 млн пасажирів на 126,1 млн грн. Однак залізниця не отримує у потрібному обсязі компенсацію нарахованих, але не отриманих за пільгові перевезення доходів. Що стосується надання пільг дітям віком від 6 до 14 років, то законодавчо не визначено хто саме має компенсувати і внаслідок цього за 2017 рік недоотримано 13,8 млн грн., за 2018 рік - 16,4 млн грн. За перевезення студентів від Міносвіти недоотримано 25,2 млн грн. у 2017 році та 30,5 млн грн. у 2018 році. Крім того, протягом 2018 року залізницею перевезено 3,7 млн пасажирів, пільгові перевезення яких мають відшкодовуватися місцевими органами влади, на загальну суму 79,2 млн грн. Але розпорядниками бюджетних коштів в межах наявних бюджетних субвенцій та відповідно до укладених договорів прийнято до обліку та компенсовано лише 24,6 млн грн. Тобто у 2018 році некомпенсованими місцевими органами влади залишились 54,6 млн грн., або 68,9% нарахувань (у 2017 році - 46,6 млн грн., або 63,8% нарахувань). Крім того, Придніпровська залізниця внесена до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Зазначений перелік затверджений Постановою КМУ від 04.03.2015 № 83.Стратегічне значення для економіки держави забезпечує економічну незалежність країни, її державність. Так, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.2015 № 891 залізничний транспорт здійснює військові залізничні перевезення. Таким чином, в умовах, коли стан автомобільних доріг в Україні залишає бажати кращого, а також можливості в будь-який момент оголошення нового військового стану, позбавлення оборотних грошових коштів АТ «Українська залізниця» як стратегічного та надійного перевізника військових вантажів підриває безпеку держави. Позовна заява не містить доказів про наявність у позивача збитків внаслідок прострочення оплати поставленого товару. Враховуючи вищенаведене, додаткові, не передбачені бюджетом залізниці на 2019 рік, витрати погіршать фінансовий стан регіональної Філії, збільшать загрозу неможливості здійснювати перевезення у обсягах, які б задовольнили потреби економіки та населення України, забезпечувати безпеку руху поїздів. На підставі наведеного відповідач просить суд зменшити розмір неустойки вдвічі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МІДІМ" (постачальник) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (покупець) було укладено договір поставки № ПР/НХ-18577/НЮ (далі - договір).

Предметом договору є поставка постачальником покупцю запасних частин до вантажних вагонів (далі - товар) згідно зі специфікацією №1 (додаток №1). Рік виготовлення - 2018 (п. 1.1. договору).

Найменування, кількість товару зазначені у специфікації №1 (додаток № 1) (п. 1.2. договору).

Виробник товару: ТОВ «НВП «РІЧ», м. Дніпро, Україна (п. 1.3. договору).

Товар повинен бути поставлений постачальником не пізніше 60 робочих днів з дати укладання договору (п. 4.1. договору).

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару (п. 4.2. договору).

Товар постачається на склад: структурного підрозділу «Дніпровський Головний матеріально-технічний склад» регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», 52520, Дніпропетровська обл., Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Харківська 1а на умовах DDР (згідно з Інкотермс 2010) (п. 4.3. договору).

Представник покупця під час прийняття товару зобов`язаний звірити його відповідність кількості товару, вказаним у видатковій накладній, рахунку-фактурі і/або товаро-транспортній накладній, перевірити наявність і відповідність документів, що підтверджують якість товару згідно з умовами договору, розписатися за отримання товару та видати представнику постачальника доручення на отримання даної партії товару (п. 4.4. договору).

Ціна постачальника на запасні частини до вантажних вагонів визначається торгами (п. 5.1. договору).

Загальна сума договору складає 1 577 901,60 грн. з урахуванням ПДВ 20% 262 983,60 грн. та зазначається у звіті про результати здійснення процедури торгів (п. 5.2. договору).

Ціни в накладних і в рахунках-фактурах вказуються в національній валюті України (п. 5.3. договору).

Постачальник передає у власність покупцю товар, а покупець сплачує товар, визначений в кількості та за цінами, які зазначені у специфікації №1 (додаток №1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною, на умовах поставки на склад покупця DDP (Інкотермс у редакції 2010 року) (п. 6.1. договору).

Ціни на товар встановлюються в національній валюті України (п. 6.2. договору).

Розрахунок за поставлений товар здійснюється таким чином: 100% перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 6.3. договору).

Покупець здійснює оплату поставленого товару після пред`явлення постачальником рахунка-фактури на оплату товару протягом 30 банківських днів з дати поставки, але не раніше реєстрації податкової накладної. Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару (п. 6.4. договору).

Усі платіжні документи за договором оформлюються з дотриманням законодавства. постачальник надсилає покупцю рахунок протягом 3 (трьох) банківських днів з дня поставки товару (п. 6.5. договору).

Покупець зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість поставленого товару у відповідності до розділу 6 даного договору; приймати поставлені товари згідно з актом приймання-передачі товару (п. 9.1.1. та п. 9.1.2. договору).

За невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за даним договором винна сторона несе відповідальність згідно з умовами цього договору (п. 10.1. договору).

Покупець за даним договором несе таку відповідальність: у разі порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня (п. 10.2. договору).

Термін дії договору - з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2018 (п. 14.1. договору).

Сторони підписали Додаток № 1 до договору «Специфікацію» (а.с. 15), в якій визначили товар, що підлягає поставці на загальну суму 1 577 901,60 грн.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 1 577 901,60 грн., на підтвердження чого надав підписані сторонами та скріплені їх печатками видаткові накладні:

- № 22 від 19.07.2018 про поставку відповідачу товару на суму 1 399 992,00 грн. з ПДВ (а.с. 16);

- № 27 від 31.07.2018 про поставку відповідачу товару на суму 177 909,60 грн. з ПДВ (а.с. 17).

Вказані видаткові накладні підписані сторонами без жодних зауважень чи заперечень.

Відповідно до п. 6.4. договору покупець здійснює оплату поставленого товару після пред`явлення постачальником рахунка-фактури на оплату товару протягом 30 банківських днів з дати поставки, але не раніше реєстрації податкової накладної. Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Господарський суд зазначає, що відповідно до Витягу з реєстру податкових накладних № 2171:

- податкова накладна на здійснення господарської операції з поставки товару за видатковою накладною № 22 від 19.07.2018 на суму 1 399 992,00 грн. зареєстрована продавцем 26.07.2018;

- податкова накладна на здійснення господарської операції з поставки товару за видатковою накладною № 27 від 31.07.2018 на суму 177 909,60 грн. зареєстрована продавцем 07.08.2018.

Таким чином, відповідно до п. 6.4. договору, відповідач повинен був сплатити за поставлений товар:

- за видатковою накладною № 22 від 19.07.2018 грошові кошти у розмірі 1 399 992,00 грн. у строк до 30.08.2018 включно (19.07.2018 + 30 банківських днів та враховуючи те, що податкова накладна зареєстрована 26.07.2018, тобто раніше аніж настав строк оплати);

- за видатковою накладною № 27 від 31.07.2018 грошові кошти у розмірі 177 909,60 грн. у строк до 11.09.2018 включно (31.07.2018 + 30 банківських днів та враховуючи те, що податкова накладна зареєстрована 07.08.2018, тобто раніше аніж настав строк оплати).

Однак, як стверджує позивач, відповідач сплатив за поставлений товар із прострочення встановленого договором строку, а саме:

- за видатковою накладною № 22 від 19.07.2018, оплата за якою повинна була відбутися 31.08.2018, відповідач сплатив грошові кошти у розмірі 1 399 992,00 грн. лише 11.10.2018, прострочення складає 42 днів;

- за видатковою накладною № 27 від 31.07.2018, оплата за якою повинна була відбутися 12.09.2018, відповідач сплатив грошові кошти у розмірі 88 954,80 грн. лише 17.10.2018 та в сумі 88 954,80 грн. - 19.10.2018.

Відповідач подав до суду платіжні доручення:

- № 1273227 від 10.10.2018 про сплату позивачу грошових коштів у розмірі 699 996,00 грн., з призначенням платежу: «оплата згідно угоди № ПР/НХ-18577/НЮ від 26.06.2018 рах. 23 за клин тяговий»;

- № 1275877 від 11.10.2018 про сплату позивачу грошових коштів у розмірі 699 996,00 грн., з призначенням платежу: «оплата згідно угоди № ПР/НХ-18577/НЮ від 26.06.2018 рах. 23 за клин тяговий»;

- № 1287682 від 17.10.2018 про сплату позивачу грошових коштів у розмірі 88 954,80 грн., з призначенням платежу: «оплата згідно угоди № ПР/НХ-18577/НЮ від 26.06.2018 рах. 26 за клин тяговий»;

- № 1292693 від 19.10.2018 про сплату позивачу грошових коштів у розмірі 88 954,80 грн., з призначенням платежу: «оплата згідно угоди № ПР/НХ-18577/НЮ від 26.06.2018 рах. 26 за клин тяговий».

Відповідно до п. 10.2. договору покупець за даним договором несе таку відповідальність: у разі порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем було оплачено товар із порушенням встановленого договором строку, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 31.08.2018 по 19.10.2018 у розмірі 64 218,18 грн., 3% річних за загальний період з 31.08.2018 по 19.10.2018 у розмірі 5 373,89 грн. та інфляційні втрати у розмірі 29 980,13 грн. за загальний період з серпня 2018 року по вересень 2018 року.

Позивач стверджує, що з метою досудового врегулювання спору, звернувся до відповідача із претензією від 28.11.2018, в якій вимагав сплатити заборгованість. Однак відповідач відповідь на претензію не надав, заборгованість не сплатив, що і стало причиною звернення до суду.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України)

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч.ч.4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського Кодексу України).

Договором передбачено стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом здійснено перевірку розрахунку позивача та встановлено, що розмір пені та 3% річних розраховано не правильно, а саме при розрахунку позивачем не враховано здійснену відповідачем часткову оплату 10.10.2018 на суму 699 996,00 грн. та не враховано приписи п. 1.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", згідно якого день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Відповідно до здійсненого господарським судом розрахунку, до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 62 146,96 грн. та 3 % річних у розмірі 5 201,48 грн.

Щодо нарахованого розміру інфляційних втрат, господарський суд зазначає наступне.

Позивач нараховує інфляційні втрати за загальний період з серпня 2018 року по вересень 2018 року.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (абз. 3 п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Як вказано вище, відповідно до п. 6.4. договору відповідач повинен був сплатити за поставлений товар:

- за видатковою накладною № 22 від 19.07.2018 грошові кошти у розмірі 1 399 992,00 грн. у строк до 30.08.2018, відповідач повністю сплатив за поставлений товар за цією накладною 11.10.2018;

- за видатковою накладною № 27 від 31.07.2018 грошові кошти у розмірі 177 909,60 грн. у строк до 11.09.2018 включно, відповідач повністю сплатив за поставлений товар за цією накладною 19.10.2018.

Враховуючи викладене, з урахуванням приписів п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013 інфляційні втрати:

- на заборгованість за видатковою накладною № 22 від 19.07.2018 підлягає нарахуванню за вересень 2018 року;

- на заборгованість за видатковою накладною № 27 від 31.07.2018 не підлягає нарахуванню у зв`язку із відсутністю повного місяця.

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 24.04.2019 по справі №910/5625/18 сказав наступне.

«Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

…в розрахунок інфляційних втрат не може включатися заборгованість менше місяця.»

За розрахунком господарського суду, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у загальному розмірі 26 599,85 грн.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що має місце прострочення виконання зобов`язання є правомірними та такими, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 93 948,29 грн., з яких: 62 146,96 грн. - пеня, 5 201,48 грн. - 3% річних, 26 599,85 грн. - інфляційні втрати.

Відповідач подав до суду клопотання про зменшення неустойки, в якому зазначив, що при зниженні обсягів перевезень та значному зростанні вартості матеріалів та паливно-енергетичних ресурсів, які становлять третину у складі операційних витрат регіональної філії, залізниця має забезпечувати баланс доходів та витрат і, як наслідок, змушена переходити до жорсткого регулювання всіх видів ресурсів. В умовах дефіциту фінансових ресурсів, маючи гостру потребу у коштах для підтримання належного технічного стану основних засобів та виконання вимог щодо забезпечення безпеки руху поїздів, а також для оновлення рухомого складу, 2019 рік залізниця почала зі значними сумами заборгованості. Додаткові, не передбачені бюджетом залізниці на 2019 рік, витрати погіршать фінансовий стан регіональної Філії, збільшать загрозу неможливості здійснювати перевезення у обсягах, які б задовольнили потреби економіки та населення України, забезпечувати безпеку руху поїздів. На підставі наведеного відповідач просить суд зменшити розмір неустойки вдвічі.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.

Дослідивши матеріали справи, оскільки розмір штрафних санкцій не є надмірно великим та відповідачем не надано доказів винятковості випадку для зменшення розміру штрафних санкцій, господарський суд не вважає за можливе зменшити розмір штрафних санкцій.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 700,00 грн.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, відповідачем долучено до матеріалів справи договір про надання правової допомоги № 20 від 26.11.2018 укладений між позивачем та адвокатом Хілько Антоном Сергійовичем (а.с. 29), ордер серія ЗП № 085142 від 26.11.2018 (а.с. 30), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗП 001815 від 27.09.2018 (а.с. 31), детальний опис робіт та здійснених витрат виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги у справі від 07.05.2019 (а.с. 32), рахунки-фактури № 2001 від 26.11.2018 на суму 500,00 грн. (а.с. 33), № 2002 від 31.01.2019 на суму 2 200,00 грн. (а.с. 34), платіжні доручення: № 276 від 10.12.2018 про сплату ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 500,00 грн. (а.с. 35), № 380 від 02.05.2019 про сплату ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 2 200,00 грн. (а.с. 36).

Згідно із ч. 4, 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідного клопотання відповідачем не було подано.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, відповідно до положень п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: на позивача - 152,55 грн. (5,65 %), на відповідача - 2 547,45 грн. (94,35 %).

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: на позивача - 108,54 грн. (5,65 %), на відповідача - 1 812,46 грн. (94,35 %).

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, ідентифікаційний код ВП 40081237) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МІДІМ" (49010, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Європейська, буд. 30, ідентифікаційний код 41565393) 93 948,29 грн., з яких: 62 146,96 грн. - пеня, 5 201,48 грн. - 3% річних, 26 599,85 грн. - інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 812,46 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 547,45 грн., про що видати наказ.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя І.В. Мілєва