ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2019 справа № 914/734/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Волоцюги М.А., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Дизайн-Принт Україна», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробнича компанія «Перша приватна броварня «Для людей - як для себе», м. Львів

про стягнення 73 837,10 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

Обставини розгляду справи.

17.04.2019 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Дизайн-Принт Україна», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробнича компанія «Перша приватна броварня «Для людей - як для себе», м. Львів про стягнення 73 837,10 грн.

Ухвалою суду від 19.04.2019 позовну заяву було залишено без руху.

10.05.2019 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Дизайн-Принт Україна» надійшла заява про усунення недоліків (вх. №18910/19 від 10.05.2019).

Ухвалою від 13.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, засідання призначено на 03.06.2019.

Ухвалою від 03.06.2019 судове засідання було відкладено на 20.06.2019.

В судовому засіданні 20.06.2019 було оголошено перерву до 01.07.2019.

01.07.2019 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Дизайн-Принт Україна» надійшла заява про уточнення до позовної заяви, у якій позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 66 563,81 грн (вх. №26828/19 від 01.07.2019).

Нормами ГПУ України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «уточнення» позовних вимог. У разі надходження такої заяви (клопотань) суд, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

З огляду на те, що вказаною заявою позивач фактично зменшує розмір позовних вимог, суд розцінює заяву про уточнення до позовної заяви, що надійшла 01.07.2019, як заяву про зменшення позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на те, що перше засідання у даній справі відбулося 03.06.2019, наступне - 20.06.2019, а заява про зменшення позовних вимог подана Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Дизайн-Принт Україна» 01.07.2019, така заява підлягає залишенню судом без розгляду.

Сторонам роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем 13.06.2018 було укладено договір поставки №13/06/18, на виконання умов якого відповідачу було передано у власність товар. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості товару виконав несвоєчасно. У зв`язку з порушенням строків оплати вартості товару, відповідачу нараховано штрафну санкцію в сумі 73 837,10 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача, становить 73 837,10 грн.

В судовому засіданні 20.06.2019 представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю у зв`язку із безпідставністю вимог позивача. Також представник відповідача зазначив, що рішенням Господарського суду Львівської області від 14.03.2019 у справі №914/2162/18 в задоволенні вимоги про стягнення пені згідно п. 5.1. договору було відмовлено.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

13.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Дизайн-Принт Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю торгово-виробнича компанія «Перша приватна броварня «Для людей - як для себе» було укладено договір поставки № 13/06/2018.

За цим договором постачальник (позивач) зобов`язався поставляти, а покупець (відповідач) приймати та оплачувати товар. Перелік, найменування, асортимент, кількість, ціна товару та інші умови поставки вказуються сторонами в додатках (специфікаціях) до даного договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору, постачальник поставляє товар покупцеві на адресу, визначену у відповідному додатку (специфікації) та передає товар на підставі довіреності уповноваженого представника покупця і видаткової накладної, складеної сторонами.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 369 838, 80 грн, що підтверджується видатковою накладною №265 від 22.06.2018 на суму 246 174,00 грн та видатковою накладною №358 від 05.09.2018 на суму 123 664,80 грн.

Згідно п. 4.2. договору, оплата за цим договором здійснюється на умовах відтермінування платежу в 30 (тридцять) календарних днів, що відраховується з моменту отримання товару покупцем, що засвідчується підписанням уповноваженим представником покупця та скріпленням печаткою покупця відповідної видаткової накладної.

Як зазначив позивач, відповідач свої зобов`язання перед позивачем щодо оплати вартості товару виконав з порушенням строків, встановлених п. 4.2. договору, зокрема:

- 04.03.2019 здійснив оплату 30 000,00 грн;

- 06.03.2019 - 30 000,00 грн;

- 11.03.2019 - 30 000,00 грн;

- 12.03.2019 - 30 000,00 грн;

- 13.03.2019 - 30 000,00 грн;

- 14.03.2019 - 30 000,00 грн;

- 15.03.2019 - 159 838,80 грн.

Судом також встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 14.03.2019 у справі №914/2162/18 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробнича компанія «Перша приватна броварня «Для людей - як для себе» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Дизайн-Принт Україна» 249 838,80 грн основного боргу, 9 258,26 грн інфляційних втрат, 2 703,02 3% річних та 3 927,00 грн судового збору. Провадження у справі в частині стягнення 120 000,00 грн основного боргу було закрито, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили 11.04.2019.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості товару, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 73 837,10 грн штрафної санкції, нарахованої згідно п. 5.1. договору.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до пункту 5.1. договору, у випадку прострочення платежу, передбаченого відповідною специфікацією, покупець виплачує постачальнику штраф в розмірі 0,1% від простроченої суми, за кожний день прострочення.

Позивачем відповідно до вимог цього пункту договору нараховано та заявлено до стягнення за період часу з 22.07.2018 по 14.03.2019 неустойку у вигляді штрафної санкції в сумі 73 837,10 грн.

Однак, виклавши в договорі умову про сплату неустойку у вигляді штрафної санкції в такій редакції, сторонами не враховано положення ст. 549 ЦК України.

Частиною 2 ст. 549 ЦК України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, розмір погодженої сторонами в п. 5.1. договору штрафної санкції, обрахованої від простроченої суми, за кожний день прострочення, не відповідає поняттю «штраф». Таким чином, передбачена сторонами у пункті 5.1 договору відповідальність покупця за прострочення платежів у вигляді штрафу в розмірі 0,1% від простроченої суми, за кожний день прострочення, за своєю правовою природою є пенею, а не штрафом.

Наведене не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо своєчасної оплати вартості товару, позивачем заявлено позов про стягнення неустойки, різновид якої має другорядне значення. Умовами договору передбачено можливість стягнення лише одного з різновидів неустойки, тобто, стягнення неустойки згідно п. 5.1. договору у вигляді пені виключає можливість стягнення штрафу.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Як зазначено у п. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Судом також встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 14.03.2019 у справі №914/2162/18 відмовлено в стягненні пені у сумі 27 841,27 грн, нарахованої за період часу з 21.07.2018 по 14.11.2018 у зв`язку із простроченням оплати вартості товару, поставленого згідно видаткової накладної №265 від 22.06.2018 та пені у сумі 5 000,77 грн, нарахованої за період часу з 04.10.2018 по 14.11.2018 у зв`язку із простроченням оплати вартості товару, поставленого згідно видаткової накладної №358 від 05.09.2018.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу

Пунктом 2 частини першої статті 175 ГПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

З огляду на, що рішенням Господарського суду Львівської області від 14.03.2019 у справі №914/2162/18, яке набрало законної сили, відмовлено позивачу в стягненні з відповідача пені, нарахованої за період часу з 21.07.2018 по 14.11.2018, провадження у даній справі підлягає закриттю в частині стягнення з відповідача пені за період часу з 22.07.2018 по 14.11.2018 в сумі 33 626,44 грн. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Частиною 1 ст. 231 ГК України встановлено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки НБУ.

Як вбачається з розрахунку суми позову, позивачем нараховано пеню на суму заборгованості із розрахунку 0,1% від простроченої суми, за кожний день прострочення, однак, не враховано обмеження - не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Оскільки судом встановлено, що згідно п. 5.1. договору в позивача виникає право на нарахування пені, судом відповідно до вимог ч.ч. 1, 6 ст. 232 ГК України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» проведено перерахунок суми, яка була нарахована позивачем як штрафна санкція. Відповідно до проведеного перерахунку розмір пені повинен становити 29 673,65 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення частково, складає 29 673,65 грн пені. В частині стягнення 33 626,44 грн пені провадження слід закрити. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, що його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Беручи до уваги те, що судом закрито провадження в частині стягнення 33 626,44 грн пені, судовий збір підлягатиме поверненню позивачеві за ухвалою суду у випадку подання відповідного клопотання.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробнича компанія «Перша приватна броварня «Для людей - як для себе», м. Львів, вул. Джорджа Вашингтона, 10 (ідентифікаційний код 31978272) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Дизайн-Принт Україна», м. Київ, вул. Кропивницького, буд. 18, кв. 24 (ідентифікаційний код 37045749) 29 673,65 грн пені, 772,05 грн судового збору.

3. В частині стягнення 33 626,44 грн пені провадження закрити.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 01.07.2019 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 08.07.2019.

Суддя Мазовіта А.Б.