ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"05" липня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1215/19
Господарський суд Одеської області, м. Одеса у складі:

судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Тіщенко Д.І.,

розглянувши справу №916/1215/19

за позовом Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (50079, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19) про стягнення 125 947,00грн., в порядку ст.ст.247-252 ГПК України без виклику сторін,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Північний гірничо-збагачувальний комбінат звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця 125 947,00грн.

Підставою для подання позову позивач визначив неналежне виконання укладеної між сторонами угоди на перевезення вантажу в частині допущення відповідечем прострочення термінів доставки вантажу, визначених ст.ст.41, 116 Статуту залізниць України та Правил обчислення термінів доставки вантажу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.05.2019р. прийнято позовну заяву (вх.№1239/19) до розгляду та відкрити провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.ст.247-252 ГПК України без виклику сторін.

20.05.2019р. від Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" надійшло клопотання (вх.№9894/19) про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Заявник керуючись ч.ч5, 7 ст.252 ГПК України, з метою повного та всебічного встановлення обставин справи вважає за необхідне звернутися до суду з клопотанням про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 21.05.2019р. у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (вх.№9894/19 від 20.05.2019р.) про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін відмовлено, у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (вх.№2-2338/19 від 20.05.2019р.) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

21.05.2019р. за вх.№10021/19 відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій на 50% до розміру 52 477,95грн.

21.05.2019р. за вх.№10022/19 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у позовних вимогах у сумі 20 991,10грн.

31.05.2019р. за вх.№10875/19 позивач надав до суду відповідь на відзив відповідача.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Одеської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст.248 ГПК України.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

Як вказує позивач, у січні 2019 року позивачем на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями „Трансінвестсервіс за залізничною накладною №46066536 відправлялись вагони з вантажем - окатиші залізорудні. Станцією призначення вантажу за вищевказаними накладними Чорноморська (експ. Для ТІС) Регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця.

Позивач зазначає, що під час здійснення перевезення за вищевказаною накладною мало місце порушення відповідачем термінів доставки вантажів на адресу вантажоодержувачів. Нормативний час доставки за кожною накладною та кількість днів прострочення зазначені у розрахунку суми штрафу, який наданий до позовної заяви. Під час здійснення вказаних перевезень відповідачем допущено прострочення термінів доставки, визначених ст.ст. 41, 116 Статуту Залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що підтверджується електронними цифровими підписами одержувача в графі 53 зазначених накладних, відомостями в графі 52 "видача вантажу" та графі 51 "прибуття вантажу". Загальна сума штрафу за прострочення терміну доставки за накладною №46066536 становить 125 947,00грн.

Як стверджує позивач, власником та вантажовідправником вантажів є позивач. Вантажоодержувачами вантажів є Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями „Трансінвестсервіс, яке відповідно до відмітки на накладній передало право на пред`явлення претензій та позовів позивачу у встановленому законодавством порядку, що засвідчено переуступними підписами на залізничній накладній.

Позивач вказує, що як підтверджується календарними штемпелями на накладній, доданої до позовної заяви, вантаж відповідачем доставлено вантажоодержувачам із порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст.41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, у зв`язку із чим позивачем нараховано штраф за несвоєчасну доставку вантажу на загальну суму 125 947,00грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що Встановлений ст. 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин) - 10%, на три доби (більше ніж на 72 години) - 20% і на чотири доби (більше ніж на 96 годин) - 30%. Позивачем в розрахунку заявлені суми штрафу які складаються не тільки з провізної плати а ще з додаткових зборів. Згідно ст. 116 Статуту залізниць України штраф за несвоєчасну доставку вантажів розраховується саме від провізної плати, яка зазначається в п. 31 залізничної накладній або у відомості вагонів також вказується провізна плата для кожного вагона окремо.

Як вказує відповідач, по накладній №46066536 провізна плата для 53 вагонів 349 853,00грн. у сумі і 30% штрафу, загальна сума штрафу буде: 349 853,00x0,3 = 104 955,90грн., а не 125 947,00грн., як у позивача (штраф зменшується на 20 991,10грн.).

Відповідач стверджує, що відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України, штраф за несвоєчасну доставку вантажів розраховується від провізної плати.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог на суму 20 991,10грн.

Крім того, відповідач під час розгляду справи звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру штрафу на 50% до розміру 52 477,95грн.

В обґрунтування свого клопотання відповідач посилається на те, що матеріали справи не містять доказів, що позивач поніс збитків внаслідок затримки доставки вантажу.

У своїй відповіді на відзив відповідача позивач зазначає, що під час підготовки розрахунку розміру штрафних санкцій, внаслідок технічної помилки, за базу нарахування неустойки було взято невірний розмір провізної плати. У зв`язку з чим позивачем проведено перерахунок розміру неустойки за несвоєчасну доставку вантажу та подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог. Згідно з розрахунком, доданим до заяви про зменшення розміру позовних вимог, штраф за прострочення доставки вантажу складає 104 955,90грн.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій

на 50% до розміру 52 477,95грн., позивач вказує, що порушення відповідачем термінів доставки вантажів та порожніх вагонів є систематичним, про що свідчить велика кількість судових справ, предметом розгляду яких є стягнення неустойки з АТ Укрзалізниця за порушення термінів доставки. А, отже, випадок порушення зобов`язань відповідачем, що є предметом розгляду у даній справі, не є винятковим.

Щодо доводів відповідача про надмірність розміру неустойки позивач зазначає, що розмір неустойки розраховано позивачем, виходячи з розміру провізної плати, як це передбачено п. 116 Статуту залізниць України. До прикладу, позивачем на користь відповідача за спірними накладними було сплачено 349 853,00грн. провізної плати без урахування додаткових платежів та зборів. Водночас, розмір неустойки, нарахованої позивачем за прострочення доставки вантажу складає 104 955,90грн.

Позивач зазначає, що вантаж за спірною накладною перевозився залізницею з метою подальшого експортування продукції позивача. Порушення відповідачем строків доставки вантажу зумовлює порушення строків виконання обов`язків позивача щодо постачання готової продукції до своїх замовників, що негативно впливає на фінансовий стан комбінату, та в кінцевому випадку призводить до упущеної вигоди підприємством, створює негативний імідж як для позивача так і для компаній Групи МЕТІНВЕСТ в цілому.

Крім того, позивач просить суд врахувати, що розмір неустойки за порушення термінів доставки вантажу не є договірним, тобто його встановлено не за домовленістю сторін, а врегульовано на законодавчому рівні, а саме п. 116 Статуту Залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998р.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. За приписами ст.5 цього Кодексу здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Аналогічні положення щодо регулювання правовідносин в галузі перевезення передбачені і у ч. 5 ст. 306 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України „Про залізничний транспорт визначено, що законодавство Про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України „Про транспорт, Закону України „Про залізничний транспорт, Статуту залізниць України та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування… є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту залізниць України).

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

У ст. 23 Статуту залізниць України встановлено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Згідно з п.22 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до п. 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами обчислення термінів доставки вантажів, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктом 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Пунктом 1.1. Правил визначено терміни, в які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1. наведеного пункту, у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками у великотоннажних контейнерах термін доставки вантажу обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 200км.

Пунктом 2.1. Правил визначено, що обчислення терміну доставки починається з двадцять четвертої години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Відповідно до п. 2.10. Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

За вимогами Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644 ( зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за №862/5083) , оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної і дорожньої відомості. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці, або дата подачі вагона під вивантаження, якщо вона здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування (пункт 8 Правил).

Відповідно до п. 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької цільності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Приймаючи до уваги, що під час здійснення відповідачем перевезення за накладною №46066536 було допущено прострочення термінів доставки, визначених ст.ст. 41, 116 Статуту Залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що підтверджується електронними цифровими підписами одержувача в графі 53 зазначених накладних, відомостями в графі 52 "видача вантажу" та графі 51 "прибуття вантажу" тобто мало місце порушення відповідачем термінів доставки вантажів на адресу вантажоодержувачів, що стало підставою для нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у загальному 104 955,95грн., як встановлено розрахунком суду, та уточненнями позивача у відповіді на відзив (вх.№10875/19 від 31.05.2019р.), у зв`язку з чим позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача у справі про зменшення розміру штрафних санкцій на 50% до розміру 52 477,95грн., у зв`язку із відсутністю доказів того, що позивач поніс збитки внаслідок затримки доставки вантажу, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом та договором.

За приписами положень ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, штрафні санкції застосовуються до учасника господарських відносин як міра відповідальності за допущене ним порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, зменшення розміру санкцій є правом, а не обов`язком суду. Крім того, саме по собі посилання на ненадання позивачем доказів наявності спричинених йому збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань, не є підставою для зменшення штрафних санкцій, адже, судом має бути надано оцінку іншим обставинам, які можуть мати наслідком зменшення штрафних санкцій, як то ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно частини третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідачем жодного обґрунтування або доказу на підтвердження наявності обставин які можуть мати наслідком зменшення штрафних санкцій до матеріалів справи не надано.

З урахуванням зазначеного, у суду відсутні підстави для зменшення штрафних санкцій.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат про стягнення з відповідача Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця 125 947,00грн. штрафу за прострочення доставки вантажу, обґрунтовані частково, враховуючи допущені помилки позивачем у розрахунку штрафних санкцій, оскільки за базу нарахування неустойки було взято невірний розмір провізної плати, у зв`язку із чим за розрахунком суду, вірним розрахунком є 349 853,00грн.(провізна плата) х 30% (розмір неустойки) = 104 955, 90грн., а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в цій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з зазначеним, суд покладає на відповідача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1600,83грн.

Керуючись ст.ст. 13, 76, 86, 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити частково.

2.Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (50079, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, ) 104 955 (сто чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять)грн. 90 коп. штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, 1600 (одна тисяча шістсот)грн. 83 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 05 липня 2019р.

Суддя О.В. Цісельський