ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1568/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мідім" (49010, м.Дніпро, вул. Європейська, 30)
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, МСП м. Київ-150, вул. Тверська, 5) в особі регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, буд. 7)
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - Шапка Ю.С., дов. від 26.05.2019 р.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мідім" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна Залізниця" АТ "Українська залізниця", в якому просить стягнути з відповідача на свою користь:

- пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором поставки № П/НХ-18775/НЮ від 03.05.2018 в сумі 53718,73 грн.;

- інфляційні збитки за договором поставки № П/НХ-18775/НЮ від 03.05.2018 в сумі 24011, 82 грн.;

- суму трьох процентів річних від простроченої суми за договором поставки № П/НХ-18775/НЮ від 03.05.2018 в розмірі 9128,45 грн.;

- судові витрати.

Окрім цього, позивачем подано клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3100, 00 грн.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує невиконанням відповідачем зобов`язань за Договором поставки № П/НХ-18775/НЮ від 03.05.2018 в частині своєчасної оплати за поставлений товар, внаслідок чого позивачем нараховано пеню, інфляційні збитки та 3% річних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/1568/19 з повідомленням сторін; призначено розгляд справи в судовому засіданні на 25.06.2019 о 11:00 год.

20.06.2019 через канцелярію суду представниками відповідача подано відзив на позов за вх. № 15089, в якому зазначено, що дійсно 03.05.2018 між АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" та ТОВ "МІДІМ" укладено Договір поставки № П/НХ-18775/НЮ. На виконання умов вказаного Договору позивач здійснив поставку товару партіями на загальну суму 2379762,00 грн.: 18.05.2018 на суму 321300,00 грн., 06.06.2018 на суму 171360,00 грн., 19.06.2018 на суму 257040,00 грн., 19.07.2018 на суму 1263780,00 грн., 07.11.2018 на суму 257040,00 грн., 26.12.2018 на суму 109242,00 грн. Однак, відповідно до п. 5.2.5 Договору, підтвердженням приймання товару у власність відповідача є акт прийому-передачі товару, підписаний уповноваженими представниками сторін. Також відповідач зазначає, що відповідно до п. 5.1.4. Договору, датою поставки товару вважається день підписання відповідачем або уповноваженим представником акту приймання-передачі товару, який готується позивачем та надається одночасно з товаром відповідачу, проте позивачем акт приймання - передачі товару не надався. Враховуючи вказане, відповідач вважає, що ненадання позивачем Акту прийому-передачі, як того вимагає п. 5.1.4 Договору, унеможливлює встановлення дати початку перебігу строку прострочення зобов`язання та просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Окрім того, відповідач заперечує проти відшкодування витрат на правову допомогу та вказує на те, що витрати заявлені позивачем не доведені, оскільки на підтвердження оплати за надання правничої допомоги позивачем надані копії платіжних доручень без відповідної відмітки банку.

Відзив долучений судом до матеріалів справи.

24.06.2019 від позивача до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача за вх. № 15363.

Клопотання долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 25.06.2019 постановлено протокольну ухвалу на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України про перерву в судовому засіданні до 09.07.2019 об 11:30 год.

В порядку статей 120-121 ГПК України сторони повідомлені про наступне судове засідання.

В призначене судове 09.07.2019 позивач свого представника не направив.

В судове засідання з`явився представник відповідача, який заперечував проти задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, а також приймаючи до уваги клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника за наявними матеріалами, у судовому засіданні 09.07.2019 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

03.05.2018 між Публічним акціонерним товариство "Українська залізниця" в особі Структурного підрозділу "Служба матеріально-технічного забезпечення" регіональної філії "Південна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (покупцем, відповідачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МІДІМ" (постачальником, позивачем) укладено Договір поставки № П/НХ-18775/НЮ.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується поставити і передати у зумовлені строки у власність Покупцю певну продукцію, надалі товар, відповідно до Специфікації № 1 (Додаток № 1), яка є невід`ємною частиною Договору, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору, Покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною вказаною у Специфікації № 1 (Додаток № 1).

Згідно п. 4.2. Договору, Покупець оплачує Постачальнику кожну партію товару впродовж 10 банківських днів з дати поставки Товару Покупцю, при умові надання Постачальником рахунку-фактури, документів якості на поставлений Товар, але не раніше реєстрації Постачальником податкової накладної на кожну партію товару.

Відповідно до п. 5.1.5. Договору, Товар за даним Договором може постачатися партіями.

На виконання умов вищевказаного Договору, позивачем здійснена поставка товару, що підтверджується: видатковою накладною № 4 від 14.05.2018 на суму 321300,00 грн., видатковою накладною № 8 від 30.05.2018 на суму 171360, 00 грн.. видатковою накладною № 15 від 08.06.2018 на суму 257040,00 грн., видатковою накладною № 19 від 10.07.2018 на суму 1263780,00 грн.

Відповідач за поставлений товар з позивачем розрахувався, проте, як стверджує позивач, з порушенням строків оплати.

Так, за видатковою накладною № 4 від 14.05.2018 оплата за якою повинна була відбутися 25.05.2018 здійснена в сумі 321300,00 грн. 04.06.2018. Прострочення складає 7 днів.

За видатковою накладною № 8 від 30.05.2018 оплата за якою повинна відбутися 12.06.2018 здійснена відповідачем в сумі 171360,00 грн. 27.06.2018. Прострочення складає 15 днів.

За видатковою накладною № 15 від 08.06.2018 оплата за якою повинна відбутися 22.06.2018 здійснена відповідачем в сумі 257040,00 грн. 11.07.2018. Прострочення складає 20 днів.

За видатковою накладною № 19 від 10.07.2018 оплата за якою повинна була відбутися 23.07.2018 здійснена в сумі 1263780,00 грн. 11.10.2018. Прострочення складає 80 днів.

На підставі вказаного, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача за несвоєчасне виконання зобов`язань за Договором поставки № П/НХ-18775/НЮ від 03.05.2018 пеню в сумі 53718,73 грн., інфляційні збитки в сумі 24011,82 грн., 3 % річних в сумі 9128,45 грн.

Надаючи правову кваліфікацію вимогам позивача, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. (Аналогічна норма міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу України.). До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін .

Згідно зі ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 11 статті 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Факт отримання товару відповідачем підтверджується матеріалами справи, а саме: видатковою накладною № 4 від 14.05.2018 на суму 321300,00 грн., видатковою накладною № 8 від 30.05.2018 на суму 171360, 00 грн.. видатковою накладною № 15 від 08.06.2018 на суму 257040,00 грн., видатковою накладною № 19 від 10.07.2018 на суму 1263780,00 грн.

Окрім цього, факт отримання товару відповідачем не заперечується.

Разом з цим, у відзиві на позов відповідач зазначає, що відповідно до п. 5.2.5 Договору підтвердженням приймання товару у власність покупцем є акт прийому-передачі товару, підписаний уповноваженими представниками сторін, а відповідно до п. 5.1.4. Договору, датою поставки товару вважається день підписання відповідачем або уповноваженим представником акту приймання-передачі товару, який готується позивачем та надається одночасно з товаром відповідачу, проте позивачем акт приймання - передачі товару не надався, що унеможливлює встановлення дати початку перебігу строку прострочення зобов`язання.

На вказане слід зазначити, що посилання відповідача на не надання актів приймання-передачі товару, не звільняє відповідача від обов`язку оплатити отриманий товар, оскільки матеріали справи містять докази фактичного отримання товару відповідачем, в той час як підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Відсутність певного документа за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.04.2015 у справі № 3-77гс15).

Крім того, ненадання зазначеного відповідачем акту приймання-передачі товару не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити переданий йому товар (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 22.01.2019 у справі №904/887/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов`язань з боку відповідача щодо своєчасної оплати товару за Договором поставки № П/НХ-18775/НЮ від 03.05.2018, оскільки оплата була здійснена з простроченням строків, встановлених п. 4.2. Договору.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 7.3 Договору поставки № П/НХ-18775/НЮ від 03.05.2018, за несвоєчасну оплату покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми неоплаченої вартості товару.

З наявного в матеріалах справи розрахунку пені вбачається, що позивачем розрахунок пені здійснено з урахуванням положень зазначених норм законодавства та умов Договору, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 53718,73 грн. підлягають задоволенню.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім суми 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 9128,45грн. та інфляційних втрат у розмірі 24011,82 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем та визнаються судом такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду подано клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3100,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ч. 3. ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Положеннями ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3100,00 грн. позивач надав до суду: копію договору № 24 про надання правової допомоги від 26.11.2018, акт приймання - передачі наданих послуг від 24.05.2019, детальний опис робіт (наданих послуг) та здійснення витрат виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги у справі від 24.05.2019, копію рахунку - фактури № 2401 від 26.11.2018 на суму 500,00 грн., копію рахунку-фактури № 2402 від 04.02.2019 на суму 2600,00 грн., копію платіжного доручення № 272 від 10.12.2018 на суму 500,00 грн. (призначення платежу: оплата рах. № 2401 від 26.11.2018 за правову допомогу зг. дог. № 24 від 26.11.2018), копію платіжного доручення № 410 від 23.05.2019 на суму 2600,00 грн. (призначення платежу: оплата рах. № 2402 від 04.02.2019 за правову допомогу зг. дог. № 24 від 26.11.2018).

Однак, заперечуючи щодо відшкодування витрат на правову допомогу, відповідачем було зазначено, копії платіжних доручень не містять печатки банку, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 1.5 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" документ за операцією із застосуванням електронних платіжних засобів - документ, що підтверджує виконання операції із використанням електронного платіжного засобу, на підставі якого формуються відповідні документи на переказ чи зараховуються кошти на рахунки.

При сплаті он-лайн платник має можливість отримати (роздрукувати) лише документ, який підтверджує здійснення ним операції про безготівкове перерахування відповідної суми. Такий документ не містить підпису та відбитку печатки банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Подані до суду копії платіжних доручень містять відмітку банку щодо проведення перерахування коштів за правову допомогу, окрім того, платіжні доручення про сплату правової допомоги завірені належним чином адвокатом Хілько А.С., саме на користь якого перераховано кошти на підставі рахунків-фактур та Договору на правову допомогу № 24 від 26.11.2018.

Надані документи досліджені судом та визнаються належними доказами понесених Товариством з обмеженою відповідальністю "Мідім" витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3100,00 грн.

Згідно з ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Доказів неспівмірності заявлених витрат до суду надано не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

З огляду на викладенні положення процесуального законодавства, враховуючи те, що позов було задоволено, витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 3100, 00 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн. - суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 212, 509, 525, 526,530, 549, 610-612, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, статтями 193, 216, 230, 231 Господарського кодексу України та статтями 1-5, 10, 11, 12, 41-46, 73-80, 86, 123, 126, 129, 165, 196, 201, 208-210, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, МСП м. Київ-150, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, буд. 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МІДІМ" (49010, м. Дніпро, вул. Європейська, 30, ):

- пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором поставки № П/НХ-18775/НЮ від 03.05.2018 в сумі 53718,73 грн.;

- інфляційні збитки за договором поставки № П/НХ-18775/НЮ від 03.05.2018 в сумі 24011, 82 грн.;

- суму трьох процентів річних від простроченої суми за договором поставки № П/НХ-18775/НЮ від 03.05.2018 в розмірі 9128,45 грн.;

- витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн.;

- витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3100,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "МІДІМ" (49010, м. Дніпро, вул. Європейська, 30, );

Відповідач: Акціонерне товариство "Українська залізниця" (03150, МСП м. Київ-150, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, буд. 7, ).

Повне рішення складено "11" липня 2019 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/1568/19