ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08.07.2019м. Дніпро№ 904/477/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко Н.Е., за участю секретаря судового засідання Сироти М.О. розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про розстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2019

У справі:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ АЗІМУТ", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД", м. Дніпро

про стягнення заборгованості 135 280,84 грн., з яких: заборгованість у сумі 125 502,00 грн., пеня у сумі 9 778,84 грн. (за договором поставки №18097т від 27.08.2018)

Без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2019 у справі № 904/477/19 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім АЗІМУТ" основний борг у розмірі 125 502,00 грн., пеню в розмірі 9 778,84 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2029,21 грн.

16.05.2019 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2019 у справі № 904/477/19 видано наказ.

31.05.2019 від Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД" до суду надійшла заява про розстрочення виконання рішення суду, в якій останній просить суд, розстрочити виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2019 у справі № 904/477/19 на строк 6 (шість) календарних місяців.

Заява обґрунтована тим, що станом на даний час заявник не може виконати рішення суду у повному обсязі, так як не має у своєму розпорядженні загальної суми 137310,06 грн., які можна було б спрямувати одноразовим платежем на виконання рішення суду. Окрім цього, відповідач звертає увагу суду на те, що штат працівників останнього складає 928 осіб. Станом на 23.05.2019 сума нарахованої та невиплаченої заробітної плати за половину квітня 2019 складає 2 650 500,00 грн.; відрахування до пенсійного фонду - 800 000,00 грн. сплата за користування електроносіями - 1 065 000,00 грн.; податок на додану вартість - 2 610 000,00 грн., податок на землю та нерухоме майно - 1 294 000,00 грн.

03.06.2019 листом Господарського суду Дніпропетровської області повідомлено Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД" про те, що вищевказана заява буде розглянута після повернення справи з Центрального апеляційного господарського суду.

21.06.2019 від представника позивача надійшла до суду відповідь на заяву про розстрочення виконання рішення суду, в якій позивач заперечує проти задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення, посилаючись на відсутність доказів на підтвердження надзвичайних (виключених) обставин, відсутність доказів можливості виконання рішення суду до 30.11.2019, а також доказів намагань відповідача розрахуватися із позивачем.

26.06.2019 справа № 904/477/19 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.06.2019 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2019 у справі № 904/477/19 повернуто без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2019 вказану заяву прийнято судом та призначено її розгляд у судовому засіданні на 08.07.2019 без виклику представників сторін.

08.07.2019 від представника відповідача на електронну пошту суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, у зв`язку із звільненням представника заводу - адвоката.

Розглянувши подані документи і матеріали, господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно із нормами частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може зокрема розстрочити виконання рішення.

За правилами частини 2 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частин 3, 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для відстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

При цьому положення чинного господарського процесуального законодавства України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання.

Заявник посилається на скрутне фінансове становище підприємства та наявність заборгованості що складає 308 719 545,00 грн., а також дебіторської заборгованості, що становить 26 967 423,00 грн. Таким чином, на думку відповідача такі об`єми кредиторської та дебіторської заборгованості значно ускладнюють господарську діяльність підприємства відповідача.

Відтак, наявні підстави вважати, що в результаті безперешкодного продажу активів, відповідач буде мати реальну можливість ухилитися від виконання судового рішення, що є недопустимим, а отже вказані доводи відповідача господарський суд відхиляє.

Суд констатує, що заборгованість виникла у листопаді 2018 року і відповідачем не вжито жодних заходів для її погашення, крім того, відповідачем не надано доказів, яким саме чином він буде сплачувати заборгованість, у разі задоволення судом заяви про розстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2019.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За положеннями частини другої ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2012 у справі № 18-рп/2012 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012р. у справі № 11-рп/2012). Виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави (рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 р.).

Сукупний аналіз рішень Європейського суду у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України" достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Тобто, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконати судового рішення, винесеного на її користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що є порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом, з чим погодився і Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11.03.2011 року № 2-рп/2011.

Господарський суд бере до уваги, що правова позиція Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що рішення національних судів мають виконуватися.

У відповідності до приписів частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд вважає, що вимоги про розстрочення виконання судового рішення є безпідставними та недоведеними і в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 74, 86, 232-235, 254-259, 326, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (49038, місто Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, 7; ) про розстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2019 у справі № 904/477/19 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення (частина 1 статті 235 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено - 08.07.2019.

Суддя Н.Е. Петренко