ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2019 р. Справа№ 910/17436/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2019 (повний текст складено 20.03.2019)

у справі №910/17436/18 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Міністерства оборони України

до концерну "Техвоєнсервіс"

про стягнення 12592,80 грн.,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Міністерство оборони України (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до концерну "Техвоєнсервіс" (далі - відповідач) про стягнення 12592,80 грн. пені, нарахованої у зв`язку із порушенням відповідачем строків виконання зобов`язань за Договором про закупівлю послуг за державні кошти №341/16/14 від 18.09.2017.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20 березня 2019 року позов задоволено частково.

З концерну "Техвоєнсервіс" стягнуто на користь Міністерства оборони України 6296 грн. 40 коп. пені.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Міністерство оборони України звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та винести нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вартість послуг за договором становила 524700 грн., тому пеня повинна нараховуватись на зазначену суму і її розмір становить 12592,80 грн., однак, судом пеня стягнута лише в сумі 6296,40 грн. без врахування умов договору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 01 червня 2019 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі було відкрито 13 травня 2019 року, апеляційна скарга має бути розглянута у строк по 13 липня 2019 року.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 18 вересня 2017 року між Міністерством оборони України, як замовником, в особі Начальника Центрального управління продовольчого забезпечення Збройних Сил України Тилу Збройних Сил України Куклюка Миколи Миколайовича та концерном "Техвоєнсервіс", як виконавцем, було укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти №341/16/14 (далі - договір), відповідно до умов п.1.1 якого виконавець зобов`язувався до 01.12.2017 року надати замовнику послуги з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів військового призначення (50630000-0) (регламентний ремонт транспортних засобів спеціального призначення автопаливозаправників АТЗ-4,0-131), (далі - Виріб) в термін за обсягом та цінами, зазначеними в специфікації надання послуг (додаток 1 до договору), який є невід`ємною частиною договору, а замовник прийняти надані послуги та оплатити їх на умовах та у порядку, визначеному цим договором.

Відповідно до п.3.1 договору ціна договору становить 492 999,84 грн. з ПДВ.

За умовами п. 4.1 договору розрахунок (розрахунки) здійснюються замовником шляхом повної (часткової) оплати наданих послуг за специфікацією надання послуг (додаток 1 до договору).

Замовник оплачує виконані та прийняті послуги за договірною ціною, встановленою сторонами і зафіксованою у протоколі (протоколах) погодження договірної ціни (додаток 2 до договору) та затвердженому замовником на підставі прийнятих фактичних витрат, пов`язаних з виконанням зобов`язань за договором з урахуванням встановленого договором рівня прибутку.

Сторонами було підписано Специфікацію до договору, згідно якої вартість послуг за договором складає 492 999,84 грн., при цьому послуги повинні були бути надані до 01.12.2017 року.

21 грудня 2017 року між сторонами було підписано Додаткову угоду №1 до договору, якою внесено зміни в п.3.1 договору щодо ціни договору, та встановлено її у розмірі 262 350,00 грн. з ПДВ.

Також, сторонами 21.12.2017 було підписано нову Специфікацію до договору, згідно якої вартість послуг за договором складає 262 350,00 грн., при цьому послуги повинні були бути надані до 01.12.2017 року.

Однак, відповідач взяті на себе зобов`язань за договором не виконав.

26 грудня 2017 року між сторонами було укладено додаткову угоду №2, у якій сторони за взаємною згодою погодились розірвати договір №341/16/14 від 18.09.2017.

У пункті 4 Додаткової угоди №2 зазначено, що розірвання договору не звільняє виконавця від сплати штрафних санкцій та відшкодування збитків за неналежне виконання умов договору до моменту його розірвання та тих, що виникають у результаті підписання цієї угоди.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензіями за вих. № 341/4/4/2251 від 14.12.2017р. та №341/4/4/2345 від 29.12.2017р. з вимогою про оплату пені в сумі 12592,80грн. за порушення строку виконання зобов`язання.

У відповідь на вказані претензії відповідач у листах за вих. №225/К/93-5 від 05.02.2018р. та № 225/К/197-1 від 15.03.2018р. погоджувався у добровільному порядку сплатити штрафні санкції в розмірі 12 592,80 грн.

Оскільки відповідач добровільно зазначені штрафні санкції не сплатив, позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 12 592,80 грн. договірної пені за 24 дні порушення строків надання послуг від суми 524700 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що пеня підлягає стягненню в сумі 6296,40 грн. від суми 262350,00 грн., яка визначена сторонами у Додатковій угоді №1.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору про закупівлю послуг за державні кошти №341/16/14, який за своєю правовою природою є господарським договором підряду, оскільки його предметом є ремонт і технічне обслуговування транспортних засобів.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, був чинним і обов`язковим для сторін.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У договорі та додатку 1 "Специфікація" сторонами була встановлена вартість послуг - 492999,84 грн. та термін надання послуг - до 01.12.2017.

Однак, 21 грудня 2017 року сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору, якою вони виклали у новій редакції п.3.1 договору та додаток 1 "Специфікація", змінивши загальну вартість послуг, встановивши її у розмірі 262350 грн. Решта положень договору залишена без змін.

Додаткова угода №1, якою сторони змінили ціну договору, є його невід`ємною частиною і не може розглядатися як окремий правочин, який визначає права та обов`язки сторін. Так само, не можуть бути застосовані і умови Договору, які сторони в подальшому змінили. Змінений зміст договору, а саме, зміна його умов, зокрема, ціна договору, призводить до зміни зобов`язання. Зміна змісту зобов`язання полягає у зміні змісту існуючих прав та обов`язків.

Зазначене відповідає приписам ст.653 ЦК України, згідно з частиною 1 якої у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк виконання відповідачем зобов`язань за договором був встановлений до 01 грудня 2017 року, однак, встановлені договором роботи з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів у встановлений строк не були виконані, отже, з 02 грудня 2017 року виконання зобов`язання є простроченим.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України (ГК України) встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до п.7.2 договору за порушення строків надання послуг з вини виконавця останнім сплачується пеня у розмірі 0,1 відсотка від ціни ненаданих послуг (з ПДВ) за кожний день прострочення поза встановлені договором строки, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вказаної вартості.

На підставі вищевикладених норм чинного законодавства та п.7.2 договору, у зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань з надання послуг у визначений договором строк, позивач просив суд стягнути з відповідача 12592,80 грн. пені, яка нарахована ним за 24 дні (з 02.12.2017 року по 25.12.2017 року - останній день дії договору, перед розірванням), виходячи із суми 524 700,00 грн. вартості послуг, з яких допущено порушення строків.

Однак, позивач ні у позовній заяві, ні у доданому до неї розрахунку позовних вимог, ні у апеляційній скарзі не навів обґрунтувань визначення для бази нарахування пені саме суми 524 700,00 грн., яка не відповідає ні ціні договору в первісній редакції - 492999,84 грн., ні ціні договору в редакції додаткової угоди №1 - 262350,00 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми пені, дійшов юридично правильного і обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, а саме, у розмірі 6296,40 грн., з урахуванням того, що вартість ненаданих послуг, згідно п. 3.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1) та специфікації до неї, становить 262 350,00 грн., а не 524 700,00 грн., як зазначено позивачем у доданому до позовної заяви розрахунку.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані позивачем докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20 березня 2019 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.07.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук