ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.06.2019 Справа № 905/67/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В.

при секретарі судового засідання Барбаш Д.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ) в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» (49038, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108, )

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» (85400, Донецька область, місто Селидове, вулиця Миру, будинок 34; )

про стягнення штрафу в сумі 28 470,00 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» про стягнення штрафу в сумі 28 470,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на невірне зазначення відповідачем маси відправленого вантажу за накладною № 50915644 від 27.07.2018, що підтверджується комерційним актом №476906/884 від 31.07.2018.

Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з огляду на те, що інформація, викладена у комерційному акті від 31.07.2018 №476906/884 є достовірною, вантаж завантажено у вагон № 62051552 вантажовідправником, маса вантажу визначена відправником на вагонних вагах, а у графі 55 залізничної накладної № 50915644 правильність внесених відомостей вантажовідправника підтверджено його представником, що не заперечується відповідачем, а комерційний акт підписаний уповноваженими особами відповідно до п. 10 Правил складання актів.

Представник відповідача під час розгляду даної справи неодноразово надсилав пояснення та заперечення на позовну заяву, в яких проти задоволення позовних вимог заперечував з посиланням на те, що зважування спірного вагону на станції призначення проводилось на 100-Т тензометричних динамічних вагах, в комерційному акті № 476906/884 від 30.07.2018 в графі Д не зазначена інформація як саме проводилося переважування, не вказано, що зважування проводилось в статиці, з зупинкою та розчепленням, комерційний акт підписано неналежними особами у розумінні п. 8, 10, 12 Правил складання актів.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» (вантажовідправник), зі станції Новогродівка Донецької залізниці на станцію Енергодар Придніпровської залізниці, відвантажило на адресу ДТЕК Запорізька ТЕС (вантажоодержувач) за залізничною накладною № 50915644, вантаж вугілля кам`яне, не поіменоване в алфавіті. При оформленні залізничної накладної № 50915644 відповідачем у вагоні № 62051552 вказано масу вантажу: нетто 67450 кг, тара 23500кг. Завантаження вантажу у вагон здійснювалось засобами відправника. Маса визначена на вагонних вагах (150т).

При прибутті вагону № 62051552 на станцію Енергодар Придніпровської залізниці на підставі заявки вантажоодержувача було проведення зважування маси вантажу, під час якої було виявлено невідповідність фактичної маси вантажу у вищезазначеному вагоні з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній №50915644.

Невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена у накладній, засвідчено комерційним актом № 476906/884 складеним 31.07.2018, в розділі «Д» якого зазначено: «Зважування проводила прийомоздавальник Запорізької ТЕС Поночевна у присутності агента комерційного Шевер, прийомоздавальника Онікієнко, на 100-Т тензометричних вагонних вагах вантажоодержувача приписаних до залізниці. Ваги повірені згідно технічного паспорту 22.06.2018. Вагон по документу: насипом, вугілля кам`яне, не зазначене в алфавіті, Г (Г1) 0-100. Вантаж промаркований поперечними бороздами по всьому вагону, нанесеним катком. Нетто 67450 кг, тара 23500 кг, фактично після зважування виявилося: брутто 88530 кг, тара 23500 кг з бруса вагона, нетто 65030 кг., що менше документа на 2420 кг. Вагон у технічному та комерційному відношенні справний. Навантаження у вагоні насипом, на рівні бортів, маркування поперечними борознами, по всьому вагону, нанесеними катком. Виїмок та поглиблень немає, маркування не порушено. Двері люка закриті. Течі вантажу немає. НВР по штатному розкладу не передбачено».

Вказаний акт підписаний в.о. начальника станції Яхно Л.Д., прийомоздавальником ОСОБА_1 ., комерційним агентом Шевер О.М. та прийомоздавальником ЗаТЭС Поночевною І.І.

Крім того, відомості щодо розходження в масі вантажу визначеної відправником між масою вантажу визначеного залізницею після зважування, містяться в акті загальної форми №1011 від 30.07.2018, складеного станцією Енергодар Придніпровської залізниці.

Оцінюючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.2 ст. 908 Цивільного кодексу України та ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 37 Статуту залізниць України (далі Статут) встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Як зазначено в ст.6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення. Відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил.

У додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів встановлено, що у графі "маса вантажу, визначена відправником" вказується маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом). У графі "спосіб визначення маси" зазначається спосіб визначення маси вантажу (на вагах, за стандартом, за трафаретом, за обміром, за розрахунками, умовно), тип ваг (товарні, вагонні, елеваторні тощо), їх вантажопідйомність та ким було визначено масу вантажу (залізницею/відправником). У графі "ким завантажено вантаж у вагон (контейнер)" зазначається відправником або залізницею. У графі "правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника засвідчує правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис відправника.

Відповідно до ст.13 Статуту залізниць України, для зважування вантажів, багажу і вантажобагажу (товаробагажу) використовуються вагонні, вантажні, елеваторні та інші ваги.

Статтею 23 Статуту залізниць України встановлено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Згідно зі статтею 52 Статуту залізниць України, залізниця зобов`язана, на вимогу вантажоотримувача перевірити масу, кількість місць і стан вантажу.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до ст.122 Статуту, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно з абз.2 п.2.6 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі Правила № 644), маса вантажу вважається правильною, якщо різниця між фактично виявленою масою і зазначеною в перевізних документах не перевищує 0,2%.

Пунктом 5.5. Правил № 644 закріплено, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Згідно з ч.1 ст.129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів, які зареєстровані в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855 та затверджені наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р.

Згідно пункту 10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Інші працівники залізниці можуть бути залучені поряд з трьома підписантами, що обов`язково повинні засвідчити акт, а не замість них.

Отже, п.10 Правил складання актів на виконання ст.129 Статуту залізниць України визначено імперативно частину суб`єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів.

Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2018 у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018 у справі №910/11397/17, від 23.11.2018 у справі №916/2450/17.

Таким чином п.10 Правил складання актів чітко передбачає посади трьох осіб, які мають право підписувати комерційні акти.

Відповідно до ч.1, 3 ст.64 та ч.3 ст.65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

Відтак, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено п.10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акта.

Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.05.2018 у справі №916/2001/17 та від 23.06.2018 у справі №916/1993/17, від 23.11.2018 у справі №916/2450/17.

Судом встановлено, що по прибутті вагону № 62051552 на станцію Енергодар Придніпровської залізниці, при переважуванні на вагонних вагах було виявлено, що маса вантажу зазначена у накладній не відповідає фактичній масі вантажу у вагоні, про що було складено комерційний акт № 476906/884 від 31.07.2018.

Як вбачається зі змісту вищевказаного акта, підставою його складення стала невідповідність маси вантажу, який перевозився у вагоні №62051552, даним, зазначеним вантажовідправником у накладній № 50915644.

Судом встановлено, що комерційний акт №476906/884 від 31.07.2018 підписано в.о. начальника станції Яхно Л.Д., прийомоздавальником ОСОБА_1 , комерційним агентом ОСОБА_2 та прийомоздавальником ЗаТЭС Поночевною І.І..

При цьому, начальник станції є особою, яка уповноважена підписувати комерційні акти відповідно до п.10 Правил складання актів, проте відповідні докази на підтвердження призначення ОСОБА_3 в.о. начальника станції та наявності у останнього відповідних повноважень встановлених п.10 Правил складання актів позивачем суду не надано.

Повноваження ОСОБА_4 (прийомоздавальника вантажу та багажу паливно-транспортного цеху відокремленого підрозділу Запорізька ТЕС ПАТ ДТЕК Дніпроенерго) на підписання комерційних актів підтверджується наявною в матеріалах справи копією довіреності №276 від 26.12.2017, виданої на ім`я ОСОБА_4 (прийомоздавальника вантажу та багажу паливно-транспортного цеху відокремленого підрозділу Запорізька ТЕС ПАТ ДТЕК Дніпроенерго).

Судом також досліджено робочу інструкцію №25ДС прийомоздавальника вантажу та багажу ІІІ розряду Онікієнко Н.В. та посадову інструкцію №18/ДС агента комерційного Шевер О.М., затверджених начальником дирекції залізничних перевезень 26.02.2016 та встановлено, що вказаними інструкціями не передбачено надання вказаним особам, право на підписання комерційних актів від імені залізниці як особам, підпис яких є обов`язковим для дійсності таких актів в силу п.10 Правил складання актів.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що Поночевна І.І. є уповноваженою особою на підписання комерційних актів в разі їх складання. Водночас доказів наявності відповідних повноважень у Яхно ОСОБА_5 ., ОСОБА_1 та ОСОБА_6 позивачем суду не надано.

Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що на дату складання комерційного акту на станції Енергодар Придніпровської залізниці була відсутня у штатному розписі посада начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи).

Відповідно до ст.13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи висновок суду, що комерційний акт №476906/884 від 31.07.2018 підписаний з порушенням Правил складення актів, вказаний комерційний акт не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ на підтвердження обставин неправильного зазначення відповідачем маси вантажу у залізничній накладній №50915644, а отже відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача штрафу за невірно зазначену масу вантажу у перевізних документах у розмірі п`ятикратної проїзної плати.

Всі інші доводи сторін не беруться судом до уваги, оскільки не спростовують вищезазначене.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача, відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України,

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця до товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська про стягнення штрафу в сумі 28 470,00 грн. відмовити.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 20.06.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.07.2019

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова