РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.06.2019Справа № 910/4086/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма «Вікос»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Екс»

про стягнення 35.587,32 грн

Представники сторін: не викликались

Суть спору :

01.04.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма «Вікос» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Екс» 35.587,32 грн збитків, завданих внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов`язань згідно договору доручення на перевезення вантажів автомобільним транспортом № Е-12/12/18 від 12.12.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в межах укладеного договору сторонами оформлено заявку на перевезення № 1 від 19.12.2018, предметом перевезення є запасні частини для обладнання, завантаження 19.12.2018, термін доставки 27.12.2018, адреса завантаження Німеччина, адреса розвантаження Київ. 18.12.2019 вантаж згідно специфікації № 2 від 17.12.2018 було передано відповідачу. 09.01.2019 Люблянським податковим і митним управлінням складено звіт № 8/2019 про митний огляд в Дорохуске (Польща), в якому зафіксовано відсутність товару та складено протокол невідповідностей між змістом вантажу та змістом митної декларації. 14.01.2019 на території Київської міської митниці ДФС складено експертний висновок № 1-41 Київської ТПП, в якому зазначено відсутність частини товару наведеного в специфікації № 2. У зв`язку з відсутністю необхідного позивачу товару, останнім було повторно закуплено леза (ножі) та доставлено відповідний вантаж іншим перевізником. Позивачем було направлено відповідачу претензію про відшкодування нанесеного збитку, на яку відповідачем надано відповідь, що останній своєї вини не визнає. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 35.587,32 грн збитків, що складаються з 17.998,72 грн вартості повторної купівлі ножів, 7.918,00 грн вартості повторної доставки вантажу, 3.600,00 грн, сплачених за висновок Торгово-промислової палати, 3.000,00 грн, сплачених за оформлення митної декларації, 2.763,50 грн - ПДВ, сплаченого на митниці, згідно декларації, 60,99 грн за нагадування та 246,10 грн відсотки по заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/4086/19 від 08.04.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

17.04.2019 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 відкрито провадження у справі № 910/4086/19; прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 22.04.2019 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 476 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03680, м. Київ, пров. Радищева, 3, офіс 103, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 22.04.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 24.04.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 476, а отже відповідач мав подати відзив на позов у строк до 09.05.2019 включно.

10.05.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (поданий до відправлення до поштового відділення зв`язку 08.05.2019), відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує обґрунтовуючи тим, що відправником вантажу порушено вимоги щодо пакування товару, а згідно п. 4.5 договору-доручення відповідач не несе відповідальність за якість вантажів, що перевозяться, у разі їх неправильного пакування та складання. Також відповідач вважає, що відповідальність за пошкодження вантажу несе продавець на підставі умов контракту № 1 від 12.11.2018. Відповідач зазначає, що його вина у порушенні зобов`язання відсутня, оскільки відправник згідно умов контракту несе відповідальність за пакування товару, неналежність якого стала причиною втрати товару, і позивачем не надано доказів того, що втрата вантажу відбулась з інших причин, які залежали саме від перевізника. Посилаючись на відсутність всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування збитків відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2018 між Приватним підприємством Виробничо-комерційна фірма «Вікос», в якості покупця, та МАЙЯ Маштгенфабрик Херманн Шилл Гмб, в якості продавця, укладено контракт № 1, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує обладнання для харчової промисловості та м`ясопереробки. Специфікація до обладнання, що поставляється, з цінами, наведені в додатках до цього контракту.

Відповідно до п. 8.1 контракту продавець гарантує відвантаження обладнання в експортну упаковку, щоб максимально забезпечити цілісність вантажу. Мета полягає в тому, щоб уникнути будь-якого пошкодження вантажу.

Маркування наноситься чітко на кожний ящик незмивною фарбою українською та німецькою мовами. Воно містить, у тому числі, наступні дані: розміри ящика, вага брутто, вага нетто.

Умовами п. 8.3 контракту передбачено, що відповідальність продавця не поширюється на неналежне поводження з товаром транспортною компанією.

Так, у специфікації № 2 від 17.12.2018 зазначено відомості щодо товару, який позивач мав намір придбати, а саме:

913-120 ніж 554*20*1,0 у кількості 40 шт., ціна Є/шт. 4,71, сума 188,3 Євро;

913-160 ніж 530*22*0,7 у кількості 40 шт., ціна Є/шт. 5,05, сума 202,0 Євро;

120-0015 стіл плечовий «короткий» у кількості 1 шт., ціна 203 Євро.

Загалом на суму 594,20 Євро.

За умовами п. 5.1 контракту покупець зобов`язаний не пізніше як через 45 днів після поставки обладнання на свій склад оплатити вартість обладнання.

З метою здійснення перевезення вказаного вантажу, 12.12.2018 між Приватним підприємством Виробничо-комерційна фірма «Вікос» (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Екс» (експедитор, відповідач) було укладено договір-доручення № Е-12/12/18 на перевезення вантажів автомобільним транспортом (далі договір-доручення), за умовами розділу 1 якого відповідач за дорученням і за рахунок коштів позивача надає послуги по організації перевезення вантажів в міжміських і міжнародних сполученнях посередництвом транспортних послуг перевізника, тобто організовує перевезення найманим транспортом за маршрутом, в казаним у разовій заявці, факсова копія затверджена печаткою має юридичну силу.

Відповідно до п. 2.2 договору-доручення відповідач зобов`язаний здійснювати перевезення згідно Правил перевезення вантажів за нормативами Міжнародної Конвенції Автомобільних перевезень та діючого законодавства України.

Строк поставки 14 календарних днів з моменту загрузки авто (п. 2.8 договору-доручення).

19.12.2018 на підставі договору № У-12/12/18 між позивачем та відповідачем була узгоджена заявка на перевезення № 1, відповідно до якої відповідач взяв на себе обов`язок з організації перевезення вантажу (запасні частини для обладнання) за маршрутом: Кель (Німеччина) - Київ (Україна).

Відповідно до накладної про передачу ватажу № D706 від 18.12.2018 перевезення вантажу: запасні частини для обладнання вагою 11,2 кг за маршрутом: Кель (Німеччина) - Київ (Україна) здійснювалось Владиславом Скибою (уповноважена особа відповідача, що також підтверджує відповідач у відзиві на позовну заяву).

Спір виник внаслідок того, що 09.01.2019 Люблянським податковим і митним управлінням складено звіт № 8/2019 про митний огляд в Дорохуске (Польща), в якому зафіксовано відсутність товару та складено протокол невідповідностей між змістом вантажу та змістом митної декларації. 14.01.2019 на території Київської міської митниці ДФС складено експертний висновок № 1-41 Київської ТПП, в якому зазначено відсутність частини товару наведеного в специфікації № 2. У зв`язку з відсутністю необхідного позивачу товару, останнім було повторно закуплено леза (ножі) та доставлено відповідний вантаж іншим перевізником. Оскільки, згідно положень чинного законодавства у разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору, позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків в загальному розмірі 35.587,32 грн покладається на відповідача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

За правовою природою укладений між сторонами договір-доручення №Е-12/12/18 від 12.12.2018 є договором транспортного експедирування.

За змістом ст. 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Частиною 3 ст. 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» встановлено, що експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Отже, відповідальним перед клієнтом лишається експедитор, який, в свою чергу, має право в порядку регресу відшкодувати збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням обов`язків іншою особою, а також застосувати інші засоби відповідальності, що передбачені договором між експедитором та іншою особою або цивільним законодавством.

Таким чином, з огляду на положення ст. 932 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» відповідач як експедитор за договором-доручення № Е-12/12/18 від 12.12.2018 несе відповідальність за дії залучених ним третіх осіб, як за свої власні.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, під час проходження митного огляду вантажу, який відповідачем було прийнято до організації перевезення на підставі договору-доручення, виявлено та зафіксовано цілковиту відсутність товару, про що 09.01.2019 складено звіт № 8/2019 Люблінського податкового і митного управління про заможний огляд в Дорохуске (Польща), в присутності Андрія ОСОБА_1 (заявник товару), а також був складений протокол про невідповідність між змістом вантажу і змістом митної декларації, підписаний присутнім під час огляду представником відповідача А. Холярчук. Крім того у протоколі зазначено дата і номер митного документа: 08.01.2019, відправник товару: МАЙЯ Маштгенфабрик Херманн Шилл Гмб; реєстраційний номер транспортного засобу: ВС 3288 ВН; дані про товар: ножі для харчової техніки, вага 9 кг. Опис невідповідностей, встановлених в результаті перевірки: повна відсутність товару.

Відповідно до експертного висновку Київської торгово-промислової палати № І-41 від 14.01.2019, пред`явлено експерту один картонний ящик з гофрованого картону, стики клапанів якого та бокових стінок обклеєні полімерною клеєною стрічкою з маркуванням «MAJA». Вказаним висновком Київської торгово-промислової палати № І-41 від 14.01.2019 підтверджується, що у пред`явленому ящику фактично виявлено 1 стіл плечовий «короткий», без маркування, за заявою замовника експертизи, модель 120-0015. Товар надійшов згідно Інвойсу № 49247999 від 19.12.2018 та специфікації № 2 до контракту № 1 від 12.11.2018, назва та кількість якого:

913-120 ніж 554*20*1,0 кількість 0 шт.;

913-160 ніж 530*22*0,7 кількість 0 шт.;

120-0015 стіл плечовий «короткий» кількість 1 шт.

В той же час, на підставі договору поставки № 27/11/19 від 27.11.2018, укладеного позивачем з ТОВ «Глобінський м`ясокомбінат» (покупець), у позивача, як продавця, існувало зобов`язання з поставки товару відповідно до специфікації № 2 до цього договору, а саме: найменування товару: комплект ЗПП до шкурознмімальної машини, лезо 913-160/530 в кількості 40 штук; лезо 913-120/554 в кількості 40 штук; поворотний стіл у кількості 1 штуки. Загальна вартість товару 37.639,82 грн з ПДВ.

Тобто, саме це обладнання було замовлено позивачем у МАЙЯ Маштгенфабрик Херманн Шилл Гмб за умовами контракту та специфікації до нього, і саме це обладнання зобов`язаний був доставити відповідач на умовах договору-доручення.

Відповідно до п. 5 специфікації № 2 до договору № 27/11/18 від 27.11.2018, строк поставки: 10.01.2019-14.01.2019. Виробник товару: МАЙЯ Маштгенфабрик Херманн Шилл Гмб.

Так, для забезпечення поставки зазначеного товару на користь ТОВ «Глобінський м`ясокомбінат» позивач здійснив повторне замовлення та закупив у МАЙЯ Маштгенфабрик Херманн Шилл Гмб на підставі контракту № 1 ножі, які були втрачені при перевезенні за умовами договору-доручення, однак в цей раз позивач скористався послугами іншого експедитора ТОВ «Форсаж Кинг» на підставі оформленої заявки № 22 від 17.01.2019, за маршрутом Кель (Німеччина) Київ (Україна), вантаж: запчастини для обладнання, рахунок № 49248900, вага та об`єм: 7 кг брутто, 1 коробка, дата завантаження: 18.01.2019, строк доставки: 23.01.2019-24.01.2019, сума фрахта: 250,00 Євро, транспортний засіб: МАН АА 4428 ОХ, ПІБ водія: ОСОБА_2 .

Позивач вказує на те, що ним здійснено повторну закупівлю ножів, однак зазначення здійснення цієї закупівлі як «повторна» є помилковим, оскільки позивачем в позовній заяві не зазначено та не подано відповідних доказів здійснення оплати поставки першої партії ножів, які було втрачено.

Надання ТОВ «Форсаж Кинг» послуг перевезення вантажу на підставі заявки № 51 від 17.01.2019 підтверджується наявним в матеріалах справи актом № ФК-51 здачі-прийняття робіт (послуг) на суму 7.918,00 грн.

Вказаний товар було поставлено позивачем покупцю - Товариству з обмеженою відповідальністю «Глобінський м`ясокомбінат» 24.01.2019, що підтверджується видатковою накладною № 57 на суму 37.639,82 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем внаслідок повторного замовлення товару понесені витрати на закупівлю ножів моделі 913-120 ніж 554*20*1,0 в кількості 40 шт. та ножів моделі 913-160 ніж 530*22*0,7 в кількості 40 шт. загалом на суму 590,20 Євро (що в еквіваленті станом на 28.03.2019 становить 17.998,73 грн), що підтверджується Інвойсом № 49248900 від 14.01.2019 та платіжним дорученням в іноземній валюті № 2 від 30.01.2019.

Позивачем також понесені витрати по оплаті висновку торгово-промислової палати № І-41 від 14.01.2019 в сумі 3.600,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 4133 від 15.01.2019.

Також у зв`язку з необхідністю купівлі вищевказаних ножів, позивачем були понесені наступні супровідні витрати:

- витрати по оплаті вартості доставки вантажу на підставі заявки № 22 від 17.01.2019 в сумі 7.918,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 4169 від 25.01.2019;

- витрати по оформленню митної декларації в сумі 3.000,00 грн, що підтверджується актом надання послуг № 18 від 24.01.2019 та платіжним дорученням № 4168 від 25.01.2019;

- витрати з ПДВ, сплаченого на митниці згідно декларації № UA1002/2019/085182 від 18.01.2019 в сумі 2.763,50 грн, що підтверджується довідкою № 69 від 13.03.2019 та митною декларацією № UA1002/2019/085182 від 18.01.2019.

Окрім цього позивачем до завданих збитків включено витрати за нагадування 2,00 Євро та відсотки по заборгованості в сумі 8,07 Євро (що в еквіваленті загалом становить 307,09 грн).

Позивач листом № 24 від 16.01.2019 повідомив відповідача про виявлення втрати вантажу просив надати звіт про проведену роботу та повідомити чи буде проведено відшкодування за недопоставлений товар.

Відповідач у відповідь на вказаний вище лист повідомив, що питання відшкодування товару буде вирішено за наявності всіх необхідних документів для його розгляду, в тому числі документів, отриманих від перевізників, що безпосередньо здійснювали дане перевезення.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 37 від 28.01.2019 щодо необхідності відшкодування нанесеного збитку.

У відповідь на претензію відповідач знову повідомив, що питання відшкодування товару буде вирішено за наявності всіх необхідних документів для його розгляду, в тому числі документів, отриманих від перевізників, що безпосередньо здійснювали дане перевезення.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано, що в ході перевезення першої партії вантажу, який прийнято відповідачем до організації перевезення на підставі договору-доручення мала місце втрата вантажу, у зв`язку з чим позивач здійснив повторне замовлення товару та доручив його доставку іншій особі, внаслідок чого позивачем понесено витрати у розмірі 35.280,23 грн.

Слід відзначити, що заявлена до стягнення сума збитків у розмірі 307,09 грн (2,00 Євро витрат за нагадування та 8,07 Євро відсотків по заборгованості) позивачем належними та допустимими доказами не підтверджена, оскільки відсутні докази сплати цих витрат.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафна санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

На підставі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 621 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі невиконання боржником для кредитора певної роботи чи ненадання йому послуги кредитор має право виконати цю роботу власними силами або доручити її виконання чи надання послуги третій особі і вимагати від боржника відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення; при визначення неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов`язань за договором є правовою підставою, згідно із ст. 623 Цивільного кодексу України, для стягнення збитків.

З огляду на положення статті 224 Господарського кодексу України, статей 22, 611, 614, 623 Цивільного кодексу України, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проте, позивачем не доведено, що кошти сплачені за повторну доставку вантажу є збитками, оскільки позивачем не підтверджено сплату вартості першої партії товару (ножів), сплату за доставку цього вантажу, плату митних зборів та ПДВ.

Отже, позивачем належних та допустимих доказів в підтвердження наявності протиправної поведінки і вини у відповідача та доказів понесення позивачем збитків в загальному розмірі 35.587,32 грн внаслідок неналежного виконання зобов`язань відповідачем договірних відносин не подано.

Таким чином, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та понесеними збитками саме внаслідок неналежного виконання відповідачем договірного зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести обставини на підставі яких він звернувся до суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Київстар» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова