ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"01" липня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1121/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Цісельського К.О.

розглянувши справу №916/1121/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ТЛА КИЇВ (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Святошинська, буд. 41, офіс 20, )

до відповідача: Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Одеська залізниця ПАТ Укрзалізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, )

про стягнення 51 359,89грн.

Представники сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Котовська Т.О., довіреність № б/н, дата видачі : 19.02.19;

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю ТЛА КИЇВ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Одеська залізниця ПАТ Укрзалізниця про стягнення 777 161,89грн., з яких 725 802грн. - основний борг, 4 149 - 3% річних, 36 287,57грн. пеня, 10 923,32грн. інфляційні витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №ОД/НХ-18-1109НЮ від 19.11.2018р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.05.2019р. провадження по справі №916/1240/19 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.06.2019р. підготовче провадження було закрито, розгляд справи призначено по суті в судовому засіданні.

Під час розгляду справи до суду від позивача надійшло клопотання від 18.06.2019р. за №12100/19 про залучення до матеріалів справи доказів, згідно якого відповідач просить суд залучити до матеріалів копію банківської виписи від 13.06.2019р., з якої вбачається, що відповідачем основний борг в сумі 725 802грн. був сплачений в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.07.2019р. провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 725 802грн. було закрито, на підставі п.2 ст. 231 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.07.2019р. в порядку ст. 52 ГПК України було здійснено заміну найменування відповідача.

Відповідач надав заперечення на позов від 13.05.2019р. за вх.. №ГСОО 9155/19, згідно якого позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованими, безпідставними в зв`язку з чим в задоволенні позову просить суд відмовити повністю

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

19.11.2018р. між Публічним акціонерним товариством Українська залізниця в особі філії Одеська залізниця ПАТ Укрзалізниця (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТЛА КИЇВ (Постачальник) був укладений договір поставки №ОД/НХ-18-1109НЮ, за умовами якого Постачальник передає у власність Замовника, а Замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (Додаток №1), що додається до Договору та є його невід`ємною частиною. (п. 1.1. Договору).

Товар має бути поставлений на підставі письмових заявок впродовж 20 робочих днів з моменту їх отримання будь-яким способом (факсом; електронною поштою; листом за адресою: 03134, м. Київ, вул. Симиренка, буд. 36) Постачальником у кількості, визначеній у заявці (п.5.1 Договору).

Відповідно до пункту 5.3 договору передбачено, що Товар постачається за рахунок та транспортом Постачальника на склад Замовника (65098. м. Одеса, вул. Степна. 2) на умовах DDP в редакції ІНКОТЕРМС 2010.

Пунктом 6.1 встановлено, що Замовник оплачує поставлений Постачальником товар за ціною, вказаною у Специфікації. Ціна в накладних і в рахунках-фактурах вказується в національній валюті України (п.6.2 договору). Загальна сума по договору 725 802 грн., у тому числі ПДВ 20% 120 967,00 грн. (п.6.4 договору).

Розділом 7 договору передбачено порядок розрахунків. Розрахунки за поставлений товар здійснюються у безготівковій формі (п.7.1 договору). Розрахунки за поставлений товар здійснюються Замовником протягом 30 календарних днів з дати поставки товару, але не раніше дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по постачанню товару, який підлягає оплаті, в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлених чинним законодавством порядку та строки. У разі реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПИ з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН (п.7.2 договору). Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної (п.7.3 договору).

Пунктом 9.1 договору встановлено, що прийом товару здійснюється Замовником у відповідності з Інструкцією № П-б від 15.06.65р. «O порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по количеству» та Інструкцією № П-7 від 25.04.66р. «О порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по качеству» при наявності товарносупровідних документів: товаро-транспортної накладної, пакувальних аркушів, рахунку-фактури, документів, підтверджуючих якість товару.

Підтвердженням про одержання товару Замовником є видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками Сторін (п.9.5 договору).

Позивач вказує, що на виконання умов договору здійснив поставку і передав у власність Замовника товар на загальну суму 725 802грн., що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними: №ТО-Н8355-016 від 21.12.2018р. -на суму 369499,20 грн.; №ЖГО-Н8360-001 від 26.12.2018 р. у сумі 356 302,80грн.

Проте, відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати вартості отриманого товару, на момент звернення до суду не виконав внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 725 802грн.

05.02.2019р. Позивач звертався до Відповідача з Вимогою про сплату заборгованості та вирішення вказаного спору у позасудовому порядку, проте Відповідачем зазначена претензія була залишена без відповіді та задоволення.

Проте, під час розгляду справи в суді відповідна сума заборгованість відповідачем була сплачена, що підтверджується позивачем.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про поставки №ОД/НХ-18-1109НЮ від 19.11.2018р. стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю ТЛА КИЇВ до суду з відповідним позовом для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Згідно ст. ст.15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ця ж норма міститься у ст.20 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

З матеріалів справи вбачається, що 19.11.2018р. між Публічним акціонерним товариством Українська залізниця в особі філії Одеська залізниця ПАТ Укрзалізниця (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТЛА КИЇВ (Постачальник) був укладений договір поставки №ОД/НХ-18-1109НЮ, за умовами якого Постачальник передає у власність Замовника, а Замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (Додаток №1), що додається до Договору та є його невід`ємною частиною. (п. 1.1. Договору).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частина 1 статті 692 ЦК України встановлює, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Абзацом 1 ч. 1. ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Розрахунки за поставлений товар здійснюються Замовником протягом 30 календарних днів з дати поставки товару, але не раніше дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по постачанню товару, який підлягає оплаті, в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлених чинним законодавством порядку та строки. У разі реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПИ з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН (п.7.2 договору).

Частина 1 статті 692 ЦК України встановлює, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом у відповідача дійсно існувала заборгованість за отриманий товар в розмірі 725 802грн. яка під час розгляду справи ним була сплачена, в зв`язку з чим провадження по справі в цій частині, як це вже зазначалось, було закрито на підставі п.2 ст. 231 ГПК України.

Проте, факт сплати заборгованості відповідачем не позбавляє позивача права нарахування штрафних санкцій.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання).

У відповідності до ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач порушив виконання своїх зобов`язань за договором поставки №ОД/НХ-18-1109НЮ від 19.11.2018р., а саме несвоєчасно сплатив позивачу вартість поставленого товару, що зумовило нарахування останнім пені в сумі 36 287,57грн.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 11.2. Договору у разі порушення строків оплати Замовник сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Проте, перевіривши надані позивачем розрахунок пені, судом встановлено що надані розрахунки не відповідають вимогам договору, в зв`язку з чим судом самостійно здійснено перерахунок пені.

Так, здійснивши перерахунок пені, судом встановлено, що загальна сума пені яка підлягає задоволенню становить 25 250,32грн.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що умовами спірного договору не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості отриманого товару за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості отриманого торву в розмірі 4 149грн., судом встановлено, що вказані розрахунки 3% річних були здійснені позивачем вірно. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості спожитої електричної енергії в сумі 4 149 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату вартості отриманого товару в розмірі 10 923,32 грн., наразі встановлено, що вказаний розрахунок інфляційних втрат є помилковим та не відповідає вимогам законодавства.

В зв`язку з чим, судом було самостійно обраховано інфляційні витрати. Так, здійснивши перерахунок інфляційних витрат за допомогою системи Ліга Закон, судом встановлено, що загальна сума інфляційних витрат яка підлягає задоволенню становить 10 193,89грн.

Заперечення відповідача до уваги судом не приймаються оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, заперечуючи проти позову, відповідач з посиланням на п.7.2. Договору зазначає про відсутність реєстрації Позивачем податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, і з огляду на це нібито відсутні підстави для оплати за продукцію. В якості доказів надає витяг з реєстру податкових накладних за період з листопада 2018 року по травень 2019.

Зазначені обставин не відповідають дійсним обставинам, оскільки, як вбачається з Витягу з реєстру податкових накладних за період з листопада 2018р. по травень 2019р. від 10.05.2019р., зазначені податкові накладні є зареєстрованими. Так, реєстраційний номер , порядковий номер 144, дата складання ПН/РК 21.12.2018 00:00:00, дата реєстрації ПИ/РК в ЄРПН 14.01.2019 11:09:01, статус ПН/РК зареєстровано, сума 369 499,20 грн., найменування Покупця: ПАТ «Укрзалізниця»/Регіональна філія «Одеська залізниця», найменування Продавця: ТОВ «ТЛА КИЇВ»; реєстраційний номер , порядковий номер 129, дата складання ПН/РК 26.12.2018 00:00:00, дата реєстрації ПН/РК в ЄРПН 10.01.2019 09:35:15, статус ПН/РК зареєстровано, сума 356 302,80 грн., найменування Покупця: ПАТ «Укрзалізниця»/Регіональна філія «Одеська залізниця», найменування Продавця: ТОВ «ТЛА КИЇВ».

Крім того, відповідач в запереченнях на відповідь відзив зазначає, що розрахунок штрафних санкцій є необґрунтованим, оскільки, як вважає відповідач, провинен був здійснювати через 30 днів після реєстрації накладних.

Суд до відповідних посилань ставиться критично, оскільки як вже зазначалось вище розрахунки за поставлений товар здійснюються Замовником протягом 30 календарних днів з дати поставки товару, але не раніше дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по постачанню товару, який підлягає оплаті, в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлених чинним законодавством порядку та строки, тобто відлік 30 днів починається саме з дати постави, а реєстрація накладних є умовою яка є необхідною для здійснення оплати.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ТЛА КИЇВ є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, проте враховуючи перерахунок пені та індекс інфляції підлягають частковому задоволенню

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ТЛА КИЇВ (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Святошинська, буд. 41, офіс 20, ) до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Одеська залізниця ПАТ Укрзалізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Одеська залізниця ПАТ Укрзалізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТЛА КИЇВ (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Святошинська, буд. 41, офіс 20, ) пеню в розмірі 25 250 (двадцять п`ять тисяч двісті п`ятдесят)32коп., 3% річних 4 149 (чотири тисячі сто сорок дев`ять)грн., інфляційні витрати в сумі 10 193 (десять тисяч сто дев`яносто три) 89 коп. та судовий збір в сумі 11 480 (одинадцять тисяч чотириста вісімдесят)грн.. 93коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10 липня 2019 р.

Суддя К.Ф. Погребна