ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2019 р. м. Київ Справа № 911/869/19

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради

про стягнення 1 553 942,09грн

Суддя Чонгова С.І.

За участю секретаря судового засідання Савчук М.Ф.

За участю представників сторін:

від позивача: Поліщук В.О. (довіреність №14-16 від 16.01.2019; договір надання правової допомоги №14/54/19 від 10.01.2019);

від відповідача: Джус Д.В. (ордер КС №578512 від 15.05.2019; договір надання правової допомоги №25-1/02/2019 від 25.02.2019).

СУТЬ СПОРУ: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради (далі КП "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради) про стягнення 1 553 942,09грн, а саме:

- 1 447 662,83грн основний борг;

- 60 411,06грн пеня за період з 28.11.2017 по 23.05.2018, з26.12.2017 по 23.05.2018, з 26.01.2018 по 23.05.2018, з 27.02.2018 по 23.05.2018, з 27.03.2018 по 23.05.2018;

- 11 829,11грн 3 % річних за період з 28.11.2017 по 23.05.2018, з26.12.2017 по 23.05.2018, з 26.01.2018 по 23.05.2018, з 27.02.2018 по 23.05.2018, з 27.03.2018 по 23.05.2018;

- 34 039,09грн інфляційних втрат за період з 28.11.2017 по 30.04.2018, з 26.12.2018 по 30.04.2018, з 26.01.2018 по 30.04.2018, з 27.02.2018 по 30.04.2018, з 27.03.2018 по 30.04.2018.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу №2126/1718-БО-41 від 18.09.2017 в частині оплати за поставлений природний газ у встановлений договором строк.

Відповідачем у справі КП "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради 06.04.2019 надано до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає про часткову сплату основного боргу. Так відповідачем 23.10.2018 сплачено 1 000 000,00грн. Разом з тим просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, оскільки відповідач є збитковим підприємством, яке залежить від своєчасності оплати спожитого газу кінцевим споживачем, а оплата частини суми основного боргу була здійснена за рахунок матеріальної допомоги підприємству від Київської обласної ради.

Позивачем у справі подано відповідь на відзив, якою зазначає, що відповідач, підписуючи договір, взяв на себе зобов`язання здійснювати оплату за поставлений природний газ у встановлені договором строки, отже нарахування штрафних санкцій виникає через його неналежне виконання умов договору, яким передбачені ці штрафні санкції. Крім того, позивач звертає увагу, що господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення та врахувати при цьому інтереси позивача. Також у своїй відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 №1044 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №226) найменування Компанії було змінено на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (скорочене українською мовою НАК "Нафтогаз України").

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.04.2019 відкрито провадження у справі; підготовче судове засідання призначено на 18.04.2019.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.04.2019 підготовче судове засідання відкладено та призначено на 16.05.2019.

У підготовчому судову засіданні 16.05.2019 оголошено перерву до 30.05.2019.

У підготовче судове засідання 30.05.2019 представники сторін з`явилися.

29.05.2019 відповідачем подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.05.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.07.2019.

01.07.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 04.07.2019.

Дослідивши матеріали справи та докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ

18.09.2017 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") (постачальник) та Комунальним підприємством «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради (споживач) було укладено договір №2126/1718-БО-41 постачання природного газу (договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 газ обсягом до 251,593 тис. куб. м.

Як визначено п. 5.1 договору, ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. На дату укладення договору ціна на природний газ становить 4942,00грн на 1000 куб.м. (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Згідно з п.5.2 договору, ціна за 1000 куб м. газу за цим договором на дату його укладення становить 7907,20грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ)-20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9488,67грн.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється позивачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступним за місяцем поставки газу.

У відповідності до п.8.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.12.1 договору).

Додатковою угодою №1 від 11.01.2018 до договору сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 3 додаткової угоди №1 від 11.01.2018 до договору сторони визначили, що дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу,, набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01.01.2018.

На виконання п. 2.1 договору, позивач поставив протягом жовтня 2017 року - лютого 2018 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1447662,83грн, що підтверджується актоми приймання-передачі природного газу, копії яких долучено до матеріалів справи (а.с. 30-34).

Предметом спору у даній справі є своєчасність виконання відповідачем обов`язку щодо оплати переданого товару та застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за прострочення виконання зобов`язання.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється позивачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступним за місяцем поставки газу.

Проте, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань, за природний газ, поставлений протягом жовтня 2017 року - лютого 2018 року, розрахувався з порушенням встановленого договором строку. Відповідачем здійснено часткову оплату за поставлений природний газ 22.10.2018 у розмірі 1 000 000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №3 від 22.10.2018 та банківською випискою (а.с. 60-61).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснено оплату за поставлений природний газ частково у розмірі 1 000 000,00грн 22.10.2018, тобто до подачі позивачем позову до суду (28.03.2019), позовні вимоги в розмірі 1 000 000,00грн є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Оскільки зобов`язання з оплати природного газу виконані не у встановлений договором строк відповідач є таким, що допустив порушення зобов`язання.

Відповідач визнав суму основного боргу у розмірі 447662,83грн, проте заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач посилається на те, що розрахунки з позивачем були несвоєчасними, у зв`язку з несвоєчасністю розрахунків споживачів з відповідачем.

Судом не приймаються до уваги вказані заперечення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Як передбачено ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання, аналогічну норму містить ст. 625 ЦК України.

Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

При цьому, відповідно до ч. 2 вказаної статті не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю, тому у випадках порушення грошового зобов`язання не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України) (див. п. 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України у від 17.12.2013 № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань).

Таким чином, судом не приймаються до уваги заперечення щодо несвоєчасного виконання третіми особами зобов`язань перед відповідачем з відшкодування вартості вироблення теплової енергії, оскільки такі факти не звільняють відповідача від відповідальності за порушення грошових зобов`язань.

За вказаних обставин, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення заборгованості в розмірі 447662,83грн основного боргу за поставлений природний газ обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 11 829,11грн за період з 28.11.2017 по 23.05.2018; з 26.12.2017 по 23.05.2018; 26.01.2018 по 23.05.2018; 27.02.2018 по 23.05.2018; 27.03.2018 по 23.05.2018 та збитки від інфляції у розмірі 34039,09грн за період з 28.11.2017 по 30.04.2018; з 26.12.2017 по 30.04.2018; з 26.01.2018 по 30.04.2018; з 27.02.2018 по 30.04.2018; з 27.03.2018 по 30.04.2018.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Перевіривши наданий позивачем розрахунки 3% річних у розмірі 11829,11грн та збитки від інфляції у розмірі 34039,09грн, суд вважає їх арифметично вірними, а вимоги позивача у відповідних частинах такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 60411,06грн пеня за період з 28.11.2017 по 23.05.2018; з 26.12.2017 по 23.05.2018; 26.01.2018 по 23.05.2018; 27.02.2018 по 23.05.2018; 27.03.2018 по 23.05.2018

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

У відповідності до п.8.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Додатковою угодою №1 від 11.01.2018 до договору сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 3 додаткової угоди №1 від 11.01.2018 до договору сторони визначили, що дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу,, набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01.01.2018.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд вважає його арифметично вірним, а вимоги позивача у відповідній частині такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд не має підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення стягнення пені на 90 відсотків.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Штрафні санкції, нараховані позивачем за період неоплати боргу, не перевищують суми заборгованості. Відповідач не звертався до суду про внесення змін до договору щодо розміру штрафних санкцій, а також боржником не доведено відсутність збитків позивачу порушеним зобов`язанням, наявність виняткових обставин, які привели до порушення зобов`язання.

Окрім того, сторонами при укладенні договору був узгоджений розмір штрафних санкцій.

В силу ст. 129 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 8309,13грн.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради (08150, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Незалежності, буд. 9; ідентифікаційний код 23576122) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 447662,83грн основна заборгованість; 60411,06грн пені, 11829,11грн 3% річних, 34039,09грн інфляційних втрат, а також 8309,13грн витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 1 000 000,00грн основної заборгованості відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 05.07.2019

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.І. Чонгова