РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.06.2019Справа № 910/4496/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/4496/19

За позовомСпоживчого товариства УТФ;
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю Комплекс Агромарс;
Простягнення 13 765,08 грн.
без повідомлення учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Споживче товариство УТФ позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Комплекс Агромарс 5 346,33 грн. пені, 6 617,56 грн. інфляційних втрат, 553,07 грн. 3 % річних та 1 609,29 грн. збитків у вигляді втраченої вигоди за порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором поставки кукурудзи та пшениці № 291/2017/КАМ/О від 30.08.2017. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем обов`язків покупця.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2019 відкрито провадження у справі № 910/4496/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у зв`язку з малозначністю в порядку п. 1 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 247, ч .1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

В установлений законодавством строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю Комплекс Агромарс проти задоволення позовних вимог заперечує повністю з огляду на те, що строк оплати поставленого товару не настав, а позивачем неналежним чином було виконане зобов`язання з передання оригіналів документів, визначених п. 4.4 договору.

Також відповідачем було подано клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення пені.

У межах процесуального строку позивач надіслав відповідь на відзив, в якій наводить спростовання тверджень відповідача щодо ненастання строку оплати поставленої продукції, оскільки всі необхідні документи відповідачу були передані, а останнім повністю оплачено таку продукції, проте з простроченням.

Вимог про розгляд справи в судовому засіданні за участю представників сторін після винесення ухвали про відкриття провадження у справі до суду не надходило.

Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

30.08.2017 Споживче товариство УТФ в якості постачальника та Товариство з обмеженою відповідальністю Комплекс Агромарс в якості покупця уклали договір поставки кукурудзи та пшениці № 291/2017/КАМ/О, за яким постачальник зобов`язався здійснити поставку товару, який не обтяжений правами третіх осіб, та передати його у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити поставлений постачальником товар належної якості та в обумовлені строки.

За змістом п. 3.2 договору предметом даного договору є поставка кукурудзи та пшениці, що вирощується на полях, кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю яких та вартість визначається у специфікаціях та товарно-супровідних документах на окрему партію товару.

У п. 4.1 договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється постачальником на умовах терміну DAP (DELIVERED AT PLACE) за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 98.

Відповідно до п. 4.4 договору у момент поставки на кожну партію товару постачальник надає покупцю наступні документи: сертифікат якості, товарно-транспортну накладну, видаткову накладну, оригінал рахунку-фактури, інші супровідні документи згідно з діючим законодавством.

Згідно з п. 7.2 договору розрахунок за товар здійснюється на умовах 100% після оплати вартості замовленого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 7 (семи) календарних днів за умови виконання наступних умов:

- з дати поставки товару покупцю;

- за умови отримання оригіналів документів, зазначених в п. 4.4 даного договору;

- за умови реєстрації податкової накладної у єдиному реєстрі податкових накладних.

Строк дії договору було обумовлено у розділі 11, де зокрема передбачається, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до грудня 2017 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 11.1). якщо за 20 (двадцять) календарних днів до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не заявить письмово про його розірвання, то договір вважатиметься пролонгованим на 1 (один) рік. Кількість таких однорічних пролонгацій є необмеженою (п. 11.2). Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від відповідальності за порушення, яке мало місце під час дії договору (п. 11.3).

Матеріалами справи підтверджується, що, виконуючи умови договорів позивачем поставив, в відповідач прийняв товар вартістю 236 341,60 грн., а саме: 19,740 тон кукурудзи на суму 84 487,20 грн. за накладною № 13 від 11.12.2017, рахунком-фактурою № 13 від 11.12.2017 та товарно-транспортною накладною № 193 від 11.12.2017, податковою накладною № 14 від 11.12.2017 та 35,480 тон кукурудзи на суму 151 854,40 грн. за накладною № 12 від 11.12.2017, рахунком-фактурою № 12 від 11.12.2017, товарно-транспортною накладною № 561004 від 11.12.2017 і податковою накладною № 13 від 11.12.2017.

Факт приймання-передачі товару підтверджується підписами уповноважених осіб та підтисками печаток і відповідних штампів на товарно-супровідних та бухгалтерських документах, а також довіреністю на отримання цінностей від 01.12.2017 № 1231.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що, як стверджує позивач, відповідач порушив строки оплати товару, у зв`язку з чим йому було нараховано до відшкодування пеню, 3 %

Відповідач вважає, що строк оплати товару не настав, а тому просить у позові відмовити повністю.

Крім того, відповідач заявляє про пропуск позивачем спеціальних строків позовної давності до вимог про стягнення пені.

З урахуванням предмету договору, судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який регулюється нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В силу приписів ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було встановлено судом, факт приймання-передачі товару 11.12.2017 підтверджується належними засобами доказування.

Зважаючи на погоджені сторонамт умови оплати товару за п. 7.2 договору та відповідно до положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України відповідач був зобов`язаний оплатити поставлений товар протягом 7 (семи) календарних днів з дати поставки товару тобто до 18.12.2017.

Матеріалами справи підтверджується, що оплата за товар, поставлений відповідно до вищеописаних первинних документів надійшла у січні 2018 року, зокрема, за платіжним дорученням № від 12.01.2018 було перераховано 67 589,76 грн. з призначенням платежу про оплату товарів на накладною № 12 від 11.12.2017 за кукурудзу, платіжним дорученням № від 12.01.2018 було перераховано 121 483,52 грн. з призначенням платежу про оплату товарів на накладною № 12 від 11.12.2017 за кукурудзу, платіжним дорученням № 4143 від 18.01.2018 було перераховано 16 897,44 грн. з призначенням платежу про оплату товарів на накладною № 13 від 11.12.2017 за кукурудзу, платіжним дорученням № від 12.01.2018 було перераховано 30 370,88 грн. з призначенням платежу про оплату товарів на накладною № 12 від 11.12.2017 за кукурудзу.

Твердження відповідача про ненастання строку оплати ним поставленого товару судом не приймається до уваги з огляду на наступне.

Так, зокрема, відповідач стверджує, що в момент поставки спірної партії товару позивачем не було надано всіх оригіналів документів, передбачених п. 4.4 договору, а тому строк оплати такого товару не настав.

З висновку, вміщеного у постанові Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 906/953/17 слідує, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні і яка відповідає вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Отже, наявні в матеріалах справи первинні документи, зокрема, видаткова та товарно-транспортна накладні є належними та допустимими доказами в розумінні приписів ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджують факт здійснення поставки спірної партії товару на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Комплекс Агромарс.

Так, обов`язок покупця (відповідача) з оплати товару виникає безпосередньо з факту здійснення постачальником (позивачем) поставки товару та прийняття товару покупцем (відповідачем). При цьому, форма (вид) документу, яким сторони відобразили сам факт поставки товару (яким оформили факт здійснення поставки) - видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акт приймання-передачі продукції, тощо, не впливає на обов`язок покупця оплатити товар та не звільняє покупця від обов`язку з оплати товару у випадку оформлення поставки товару іншим документом, ніж той, що передбачений умовами договору.

Суд звертає увагу на те, що предметом доказування є саме встановлення обставин виникнення між сторонами господарських правовідносин з поставки товару, а саме: факту поставки продавцем та отримання товару покупцем.

З урахуванням викладеного, наявні в матеріалах справи видаткові та товарно-транспортні накладні в розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні є первинними документами, які фіксують факт отримання відповідачем товару.

Крім того, приписами ст. 666 Цивільного кодексу України унормовано, що продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

В той же час, матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від приймання товару, складення актів розбіжностей стосовно відмови від приймання товару.

Також у матеріалах справи відсутнє листування з боку відповідача стосовно виправлення будь-яких невідповідностей у супровідних документах, відсутності супровідних документів на товар, тощо.

Таким чином суд вважає, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт отримання покупцем всіх документів, передбачених умовами п. 4.4 договору саме в момент отримання товару, тобто 11.12.2017.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Описаними вище платіжними дорученнями від 12.01.2018, 17.01.2018 та 18.01.2018 підтверджується повна оплата відповідачем поставленого товару, проте з порушенням строку, встановленого у п. 7.2 договору строку .

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідальність за порушення постачальником строків виконання обов`язку з поставки товарів у вигляді пені була встановлена сторонами у п. 8.3 договору, де встановлено, що покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення за кожен день прострочення, від вартості неоплаченого товару.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, наведених норм законодавства та описаних умов договору сторін, за уточненим розрахунком суду правомірними до нарахування відповідачу за прострочення оплати з 19.12.2017 (через сім календарних днів від 11.12.2017) вбачаються суми:

- за накладною № 12 від 11.12.2017 з урахуванням погашення боргу 15.01.2018

пені 3 426,50 грн.;

інфляційних втрат 2 277,82 грн. з огляду на методику розрахунку, рекомендовану Верховним судом України для застосування індексів інфляції при розгляді судових справ (лист № 62-97р від 03.04.1997);

3 % річних 354,46 грн.;

- за накладною № 13 від 11.12.2017 з урахуванням погашення боргу 17.01.2018

пені 1 919,83 грн.;

інфляційних втрат 1 267,31 грн. з огляду на методику розрахунку, рекомендовану Верховним судом України для застосування індексів інфляції при розгляді судових справ (лист № 62-97р від 03.04.1997);

3 % річних 198,61 грн.

У свою чергу, позивач провів розрахунок наступним чином:

- за накладною № 12 від 11.12.2017 з урахуванням погашення боргу 15.01.2018

пені 3 426,50 грн.;

інфляційних втрат 4 251,92 грн.;

3 % річних 354,46 грн.;

- за накладною № 13 від 11.12.2017 з урахуванням погашення боргу 17.01.2018

пені 1 919,83 грн.;

інфляційних втрат 2 365,64 грн.

3 % річних 198,61 грн.

Вирішуючи заявлений спір, суд враховує, що відповідачем було заявлено про застосування наслідків пропуску спеціального строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 Цивільного кодексу України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261).

Згідно з ч. 1 ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього кодексу.

Таким чином, з урахуванням того, що позов у даній справі подано 08.04.2019, то нарахування позивачем пені за період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з 19.12.2017 по 18.01.2018 відбулося з пропуском строку позовної давності.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволення позовних вимог в частині стягнення пені на суму 5 346,33 грн.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на встановлений судом факт прострочення відповідача, позовні вимоги про нарахування відповідачеві 3 % річних та інфляційних втрат є правомірними, проте підлягають частковому задоволенню з огляду на уточнений розрахунок, проведений судом, згідно з яким інфляційна складова боргу складає 3 545,13 грн., а 3 % річних - 553,07 грн.

Таким чином, позовні вимоги задовольняються частково, а судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Визначаючи розрахунок судових витрат, у позовній заяві позивач вказує на суму в розмірі 1 921,00 грн., яка становить сплачений ним в доход Державного бюджету України судовий збір та 3 000,00 грн., яка становить понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що матеріали справи містять договір про надання правничої (правової) допомоги від 13.03.2019 № 13/03/19, укладений позивачем з адвокатом Діденком Ігорем Геннадійовичем, акт надання послуг за цим договором № 6 від 04.04.2019 на суму 3 000,00 грн., рахунок на оплату № 3 від 28.03.2019 на суму 3 000,00 грн., свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер серії КВ № 400487 від 04.04.2019, платіжне доручення від 02.04.2019 № 1360.

Відповідач не подав заперечень щодо суми судових витрат або ж обґрунтованого клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу чи зауважень щодо неспіврозмірності таких витрат.

Витрати в сумі 3 000,00 грн. підтверджуються документально, а тому суд вважає за належне покласти їх на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-80, 129, 236-241, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Комплекс Агромарс (02094, м. Київ, вул. Пожарського, 3, ідентифікаційний код 30160757) на користь Споживчого товариства УТФ (04205, м. Київ, просп. Оболонський, 30, оф. 287) 3 545 (три тисячі п`ятсот сорок п`ять) грн. 13 коп. інфляційних втрат, 553 (п`ятсот п`ятдесят три) грн. 07 коп. 3 % річних, 571 (п`ятсот сімдесят одну) грн. 92 коп. судового збору та 893 (вісімсот дев`яносто три) грн. 71 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 27.06.2019.

Суддя О.В. Мандриченко