ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2019 р. Справа №914/2365/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Дубник О.П.

Кравчук Н.М.

Секретар судового засідання Андреюк Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Мега Тракс, б/н від 05.03.2019 (вх.№ 01-05/887/19 від 05.03.2019)

на рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2019 (повне рішення складено 14.02.2019)

у справі № 914/2365/18 (суддя Запотічняк О.Д.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Мега Тракс, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Європа-Турінг-Україна, м. Львів

про стягнення 25 076,73 грн.

За участю представників від:

позивача: Сенів Т.В. адвокат;

відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Мега Тракс звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Європа-Турінг-Україна 25 076,73 грн. заборгованості, у тому числі 13445,00 грн. основного боргу, 5 555,40 грн. пені, 4 331,00 грн. 25% річних, 1745,33,00 грн. інфляційних втрат.

Підставою для звернення з позовом слугувало те, що Товариство з обмеженою відповідальністю Мега Тракс на виконання договору поставки від 10.01.2013 №27/01 протягом 11 та 31 серпня 2017 року поставило Товариству з обмеженою відповідальністю Європа-Турінг-Україна товар на загальну суму 13 445грн, який відповідач прийняв та повинен був оплатити протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту поставки товару за кожною видатковою накладною. Однак відповідач не виконав своїх договірних зобовязань, отриманий товар не оплатив.

Окрім того, у позовній заяві позивач просив покласти на відповідача судові витрати, зазначивши попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат: 1762 грн. судового збору та 13 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.02.2019 у справі №914/2365/18 у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що долучені до матеріалів справи копії накладних № МТ-03371 від 11.08.2017 р. на суму 1843,00 грн; № МТ-03372 від 11.08.2017 р. на суму 1754,00 грн; № МТ-03373 від 11.08.2017 р. на суму 5348,00 грн; № МТ-03809 від 31.08.2017 р. на суму 1320,00 грн; № МТ-03810 від 31.08.2017 р. на суму 2960,00 грн; № МТ-03811 від 31.08.2017 р. на суму 220,00 грн. не можуть вважатись належним доказом поставки позивачем товару відповідачу, оскільки такі підписані зі сторони продавця та покупця невідомими особами (не зазначено посадове становище, прізвище та ініціали особи, якій належить підпис), не містять відтиску печатки відповідача, а відтак невідомо хто саме отримав товар за цими накладними. В накладних на які посилається позивач, наявна графа, де зазначається номер та дата довіреності, а також вказується особа через яку передано товар, однак такі графи є пустими, будь-яких довіреностей, з яких можна було б дослідити, хто був уповноважений на отримання товару за цими накладними, позивачем не надано.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а витрати позивача по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу залишив за позивачем.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2019 у справі №914/2365/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити, стягнути з відповідача на користь позивача 25 076,73 грн. заборгованості та 12 000, 00 грн. витрат на правову допомогу у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, позивач зазначає, що звичаї ділового обороту між сторонами склались таким чином, що в більшості випадків накладні оформлялись без дотримання усіх обов`язкових реквізитів. Однак, не зважаючи на формальні недоліки, такі накладні відповідач оплачував належним чином, що підтверджується поданими позивачем та наявними в матеріалах справи доказами та свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції про неотримання товару відповідачем.

Разом з тим, апелянт зазначає, що факт отримання товару відповідачем може підтверджуватись не лише видатковими накладними, але й іншими доказами. З огляду на наведене, звертаючись з позовом у даній справі, позивач подавав суду клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати у Головного управління ДФС у Львівській області інформацію з документальним підтвердженням стосовно включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість платником податку Товариством з обмеженою відповідальністю "Європа-Турінг-Україна" сум податку на додану вартість зазначених у податкових накладних, які були видані Товариством з обмеженою відповідальністю "Мега-Тракс". Обґрунтовуючи подане клопотання, позивач зазначав, що обставини щодо фактичного отримання товару також може бути підтверджене фактом включення відповідачем до складу податкового кредиту з податку на додану вартість сум податку на додану вартість вказаних у податкових накладних, які були видані Товариством з обмеженою відповідальністю "Мега-Тракс".

Враховуючи те, що суд першої інстанції клопотання позивача не задоволив, а позивач не має змоги самостійно отримати вказану інформацію, оскільки така, в силу вимог Податкового кодексу України, належить до конфіденційної,скаржник в апеляційній скарзі просив суд витребувати у Головного управління ДФС у Львівській області інформацію з документальним підтвердженням стосовно включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість платником податку Товариством з обмеженою відповідальністю Європа-Турінг-Україна сум податку на додану вартість, зазначених у податкових накладних, які були видані Товариством з обмеженою відповідальністю Мега Тракс за спірними поставками товару.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/2365/18 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М. та Плотніцького Б.Д., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Мега Тракс на рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2019 у справі № 914/2365/18.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 22.04.2019 та витребувано у Головного управління ДФС у Львівській області інформацію з документальним підтвердженням стосовно включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість платником податку Товариством з обмеженою відповідальністю Європа-Турінг-Україна (, ІПН 49) сум податку на додану вартість, зазначених у податкових накладних, які були видані Товариством з обмеженою відповідальністю Мега Тракс (, ІПН 59) згідно з наступним переліком: №163 від 11.08.2017 на загальну суму 1843,00грн., №164 від 11.08.2017 на загальну суму 1754 грн., №169 від 11.08.2017 на загальну суму 5348 грн., №399 від 31.08.2017 на загальну суму 1320,00 грн., №400 від 31.08.2017 на загальну суму 2960, 00 грн., №401 від 31.08.2017 на загальну суму 220, 00 грн. з підстав, зазначених у вказаній ухвалі.

22.04.2019 до суду від Залізничного управління ГУ ДФС у Львівській області поступила витребувана ухвалою суду інформація ( лист №4564/90/51.12-10 від 16.04.2019 з додатками).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 розгляд апеляційної скарги відкладено на 02.05.2019.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Плотніцького Б.Д., розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду №325 від 02.05.2019 призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів, за результатами якого справу №914/2365/18 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Кордюк Г.Т., суддів Дубник О.П. та Кравчук Н.М., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 02.05.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.05.2019 розгляд апеляційної скарги відкладено на 03.06.2019.

03.06.2019 судове засідання по розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Мега Тракс, б/н від 05.03.2019 (вх.№ 01-05/887/19 від 05.03.2019) на рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2019 у справі № 914/2365/18 не відбулось у зв`язку з перебуванням у відпустці судді члена колегії Кравчук Н.М. згідно наказу №06-03/53 від 14 травня 2019 року про надання відпустки Н ОСОБА_1 з 24 травня до 7 червня 2019 року.

Вищезазначена інформація була розміщена на офіційній веб-адресі сторінки суду https://wag.court.gov.ua в мережі Інтернет.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.06.2019 розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 04.07.2019.

В судове засідання 04.07.2019 прибув представник позивача.

Відповідач участі уповноваженого представника в судовому засіданні повторно не забезпечив.

Ухвали суду, надіслані на адресу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Європа-Турінг-Україна ( відповідно до відомостей про юридичну особу, зазначених у матеріалах справи та у ЄДРЮОФОПГО) повернулись на адресу суду з відміткою на поштовому конверті «за закінченням строку зберігання».

Ухвала суду від 13.06.2019, надіслана на адресу відповідача, станом на 04.07.2019 до суду не повернулась, однак, як вбачається з офіційного сайту Укрпошта ( функція відстеження за трек-номером поштового відправлення), ухвала суду не була вручена відповідачу з зазначення причин невручення «інші причини».

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч.12 ст. 270 ГПК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2019 у справі №914/2365/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мега-Тракс" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Європа-Турінг-Україна" ( далі - покупець) було укладено договір поставки № 27/01 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, поставляти покупцю (передавати у власність) визначений договором товар, а покупець зобов`язується на умовах та в порядку визначених договором, приймати названий товар та оплачувати його.

Згідно із п.1.2 договору, найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за договором, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), ціна за одиницю товару визначаються у рахунках-фактурах та остаточно узгоджуються сторонами у видаткових накладних, що є невід`ємною частиною Договору.

Перехід права власності на товар від постачальника до покупці відбувається в момент приймання-передачі товару (п.2.3. договору).

Відповідно до п.п. 3.2.-3.5. договору загальна сума договору становить суму вартості усіх поставок товару, що здійснені на підставі цього договору. Оплата за товар здійснюється в безготівковій формі протягом 10 календарних днів з моменту поставки товару за кожною видатковою накладною. Оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що визначений у цьому договорі. Простроченою вважається заборгованість, що перевищує 10 календарних днів з моменту поставки за кожною видатковою накладною.

Відповідно до п.п.7.1.,7.2. договору у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. У випадку прострочення заборгованості, покупець за вимогою постачальника сплачує останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, а також пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості, а також 25 % річних від простроченої суми.

Відповідно до п.п.9.1.,9.2. договору такий вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2014. Договір вважається автоматично пролонгованим на 1 рік, якщо сторони за 30 банківських днів до моменту припинення його дії не мають наміру розірвати цей договір.

Докази припинення сторонами дії договору в матеріалах справи відсутні.

Як зазначає позивач, протягом дії договору постачальником було поставлено покупцю ряд товарів, які останнім були належним чином отримані та оплачені, що підтверджується долученими до позовної заяви видатковими накладними та виписками з банківського рахунку.

Водночас, позивач стверджує, що він на виконання умов договору поставки №27/01, протягом 11 та 31 серпня 2017 року поставив відповідачу товар на загальну суму 13 445грн., згідно з наступними накладними:

- № МТ-03371 від 11.08.2017 р. на суму 1843,00 грн.;

- № МТ-03372 від 11.08.2017 р. на суму 1754,00 грн.;

- № МТ-03373 від 11.08.2017 р. на суму 5348,00 грн.;

- № МТ-03809 від 31.08.2017 р. на суму 1320,00 грн.;

- № МТ-03810 від 31.08.2017 р. на суму 2960,00 грн.;

- № МТ-03811 від 31.08.2017 р. на суму 220,00 грн.

Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю Європа-Турінг-Україна не оплатило вартості отриманого за вказаними накладними товару.

02.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Мега-Тракс" надіслало на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Європа-Турінг-Україна претензію про сплату заборгованості за договором поставки від 10.01.2013 №27/01.

Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів за допомогою належних та допустимих доказів факту поставки відповідачу та отримання останнім товару на підставі видаткових накладних, копії яких містяться в матеріалах справи, оскільки такі підписані зі сторони продавця та покупця невідомими особами (не зазначено посадове становище, прізвище та ініціали особи, якій належить підпис), не містять відтиску печатки відповідача, а відтак невідомо хто саме отримав товар за цими накладними. В накладних на які посилається позивач, наявна графа де зазначається номер та дата довіреності а також вказується особа через яку передано товар, однак такі графи є пустими, будь-яких довіреностей, з яких можна було б дослідити, хто був уповноважений на отримання товару за цими накладними, позивачем не надано.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду передчасним, зробленим без належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, з огляду на наступне:

Відповідно до визначень термінів, що міститься в статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" ( в редакції, чинній на момент здійснення спірних поставок) визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який

ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 (в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні"( в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть

складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської

операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Наявними в матеріалах справи накладними та виписками за банківським рахунком Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Тракс» підтверджено, що протягом липня 2017 року позивачем поставлено відповідачу товар на підставі ряду накладних, які не містять усіх реквізитів, визначених Законом та Положенням. Однак, відповідач оплатив вартість отриманого за такими накладними товару.

При цьому, колегія суддів зазначає, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію (в первинних документах), зокрема відсутність зазначення посади і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, за наявності на документі підпису матеріально-відповідальної особи, відомостей про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо, не є підставою для визнання господарської операції такою, що не відбулась, за умови, що достовірність здійснення господарських операцій за такими первинними документами підтверджена іншими належними доказами у справі, зокрема доказами, які свідчать про відображення здійснення спірних господарських операцій з поставки та отримання товару в податковому обліку господарських товариств (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №908/733/16).

Відповідно до статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з пунктом 44,1 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту

Відповідно до частин 201.1., 201.7., 201.10. статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця такихтоварів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Стаття 73 ГПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч.ч. 1, 3,4 ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

На підтвердження позовних вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега-Тракс» подало суду першої інстанції податкові накладні, які складені на здійснені у серпні 2017 року поставки товару Товариству з обмеженою відповідальністю «Європа-Турінг-Україна».

При цьому, як зазначалось вище, звертаючись з позовом у даній справі, позивач подавав суду клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати у Головного управління ДФС у Львівській області інформацію з документальним підтвердженням стосовно включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість платником податку Товариством з обмеженою відповідальністю "Європа-Турінг-Україна" сум податку на додану вартість зазначених у податкових накладних, які були видані Товариством з обмеженою відповідальністю "Мега-Тракс".

Обґрунтовуючи подане клопотання позивач зазначав, що обставини щодо фактичного отримання товару також може бути підтверджене фактом включення відповідачем до складу податкового кредиту з податку на додану вартість сум податку на додану вартість вказаних у податкових накладних, які були видані Товариством з обмеженою відповідальністю "Мега-Тракс".

В обґрунтування неможливості самостійно отримати зазначені в клопотанні докази позивач посилався на те, що у відповідь на адвокатський запит (вих. № 01/01-11/18 від "01" листопада 2018 року) адвоката, керуючого партнера АО "Адвокатська компанія "Прокопишин і Партнери" Гринчук В.З., Головним управлінням ДФС у Львівській області було відмовлено у наданні документального підтвердження стосовно включення відповідачем до складу податкового кредиту сум ПДВ зазначених у податкових накладних, які були видані Товариством з обмеженою відповідальністю "Мега-Тракс", оскілька така є конфіденційною.

Однак, суд першої інстанції клопотання позивача не задоволив, зазначивши, що позивачем у даній справі є Товариство з обмеженою відповідальністю Мега-Тракс. Ні в позовній заяві, ні в матеріалах, які долучені до позовної заяви, не зазначено та не подано жодних доказів на підставі чого керуючий партнер АО "Адвокатська компанія "Прокопишин і Партнери" Гринчук В.З. діяв в інтересах позивача та подавав такий адвокатський запит.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи наведене вище, а також те, що позивач, як платник податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг є особою, яка складала відповідну податкову накладну, яка для покупця товарів (відповідача) є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, в матеріалах справи містяться зазначені позивачем податкові накладні, а також договір про надання правової допомоги від 24.10.2018 та ордер серії ЛВ №133953, яким підтверджено повноваження ОСОБА_2 на представництво інтересів позивача, а позивачем доведено неможливість самостійно подати зазначені докази, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 витребувано у Головного управління ДФС у Львівській області інформацію з документальним підтвердженням стосовно включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість платником податку Товариством з обмеженою відповідальністю Європа-Турінг-Україна сум податку на додану вартість, зазначених у податкових накладних, які були видані Товариством з обмеженою відповідальністю Мега Тракс згідно з наступним переліком: №163 від 11.08.2017 на загальну суму 1843,00грн., №164 від 11.08.2017 на загальну суму 1754 грн., №169 від 11.08.2017 на загальну суму 5348 грн., №399 від 31.08.2017 на загальну суму 1320,00 грн., №400 від 31.08.2017 на загальну суму 2960, 00 грн., №401 від 31.08.2017 на загальну суму 220, 00 грн. з підстав, зазначених у вказаній ухвалі.

22.04.2019 до суду від Залізничного управління ГУ ДФС у Львівській області надійшов лист №4564/90/51.12-10 від 16.04.2019 з додатками (податковою декларацією Товариства з обмежено відповідальністю «Європа-Турінг-України), яким підтверджено, що позивачем виписано та зареєстровано податкові накладні для відповідача при здійсненні операцій зі спірних поставок товару у серпні 2017 року за договором поставки №27/01 від 10.01.2013 на підставі поданих позивачем в обгрунтування позовних вимог видаткових накладних, а відповідачем, як покупцем, сформовано податковий кредит за фактом поставки товару на підставі вказаних видаткових накладних.

Відтак, колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджено факт отримання відповідачем товару від позивача 11.08.2017 та 31.08.2017 на суму 13 445,00 грн.

Відповідно до п.п. 3.3.-3.5. договору плата за товар здійснюється в безготівковій формі протягом 10 календарних днів з моменту поставки товару за кожною видатковою накладною. Оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що визначений у цьому договорі. Простроченою вважається заборгованість, що перевищує 10 календарних днів з моменту поставки за кожною видатковою накладною.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань, здійснення оплати за отриманий від позивача товар у визначений договором строк, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 13 445 грн. основного боргу є підставними та обгрунтованими.

Разом з тим, у зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивач просив стягнути з відповідача 5 555,40 грн. пені, 4 331,00 грн. 25% річних, 1745,33,00 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. ст. 230 - 232 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому в договорі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.262 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Однак, відповідно до п.п.7.1.,7.2. договору у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. У випадку прострочення заборгованості, покупець за вимогою постачальника сплачує останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, а також пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості, а також 25 % річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок 25% річних, інфляційних втрат та пені у межах заявлених позивачем періодів, з врахуванням наведених вище законодавчих положень, умов договору та обставин справи, колегія суддів дійшла до висновку про підставність та обгрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 5 555,40 грн. пені, 4 331,00 грн. 25% річних, 1745,33,00 грн. інфляційних втрат.

З огляду на все викладене вище в сукупності, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог не грунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2019 у справі №914/2365/18 слід скасувати, а позов задоволити.

Судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції покласти на відповідача в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.

Окрім того, у позовній заяві позивач просив покласти на відповідача судові витрати, зазначивши попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат: 1762 грн. судового збору та 13 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а 12.02.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю Мега Тракс подало суду заяву про надання доказів оплати правової допомоги у розмірі 12 000 грн.

За змістом статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано до суду першої інстанції договір про надання правової допомоги від 24.10.2018, ордер серії ЛВ№133953.

Окрім того, 12.02.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю Мега Тракс подало суду заяву про надання доказів оплати правової допомоги у розмірі 12 000 грн. ( виписки за рахунками ТОВ «Мега- Тракс» від 15.01.2019), зазначивши при цьому, що детальний обсяг наданої правової допомоги буде подано згодом, оскільки до нього необхідно включити обсяг роботи, виконаної у даному судовому засіданні.

Враховуючи те, що рішенням Господарського суду Львівської області від 12.02.2019 відмовлено у задоволенні позову, Товариство з обмеженою відповідальністю Мега Тракс додало до апеляційної скарги акт приймання виконаних робіт від 15.02.2019 за договором про надання правової допомоги від 24.10.2018 на суму 12 000 грн.

Акт приймання виконаних робіт від 15.02.2019 містить детальний опис наданих послуг за договором про надання правової допомоги та їх розмір, а наявна в матеріалах справи виписка за рахунками ТОВ «Мега- Тракс» від 15.01.2019 підтверджує оплату позивачем правової допомоги на суму 12 000 грн.

Від відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно неспівмірності заявлених позивач витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із апеляційним розглядом справи не надходило.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів вважає підставними вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 12 000 грн. витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.269,270,275,277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Мега Тракс задоволити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2019 у справі №914/2365/18 скасувати та прийняти нове рішення.

3. Позов задоволити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Європа-Турінг-Україна (79013, м. Львів, вул. Котляревського, буд.45, кв.3А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Мега Тракс (79066, м. Львів, вул. Полуботка, буд.15, кв.106, ) заборгованість у розмірі 25 076,73 грн. (з яких: 13 445 грн. основний борг, 5 555, 40 грн. пеня, 1 745,33 грн. інфляційні втрати, 4 331 грн. 25% річних), 12 000 грн. витрат на правову допомогу, 1762 грн. судового збору за розгляд позову та 2643 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. На виконання постанови Господарському суду Львівської області видати наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню згідно з ст.287 ГПК України не підлягає.

Головуючий суддя Г.Т.Кордюк

Суддя О.П.Дубник

Суддя Н.М.Кравчук

Повний текст постанови виготовлено та підписано 10.07.2019