ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2019 р. Справа№ 920/565/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Дідиченко М.А.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон»

на рішення Господарського суду Сумської області

від 13.08.2018 (повний текст складено 14.08.2018)

у справі №920/565/18 (суддя - Заєць С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства

«Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Державного підприємства

«Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон»

про стягнення 653,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося з позовом до суду про стягнення з ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» боргу у загальній сумі 653,24 грн., у тому числі пеню у сумі 620,77 грн., 3% річних у сумі 32,48 грн. та суму судових витрат.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором щодо оплати природного газу.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 13.08.2018 (з урахуванням ухвали Господарського суду Сумської області від 21.12.2018 про виправлення помилок) у справі №920/565/18 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - задоволено частково, вирішено стягнути з Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 310, 39 грн. пені, 32, 48 грн. - 3% річних, а також 50% витрат по сплаті судового збору у даній справі в сумі 881,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Повернуто з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 881,00 грн. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням №6006297 від 17.07.2018.

Рішення мотивовано тим, що позивач належними та допустимими доказами довів факт неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання, однак, враховуючи незначний період прострочення суд задовольнив частково заяву відповідача про зменшення розміру пені на 50%.

10.09.2018 на виконання вказаного рішення Господарським судом Сумської області у справі №920/565/18 видано відповідні накази.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач (Державне підприємство «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон») звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 13.08.2018 у справі №920/565/18 у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, а також допущене неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а заявлені штрафні санкції підлягають списанню.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2019, апеляційну скаргу Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач) Зубець Л.П., судді Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 поновлено Державному підприємству «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 13.08.2018 у справі №920/565/18. Відкрито апеляційне провадження у справі №920/565/18. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено позивачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу.

Позивач своїм правом на надання відзиву не скористався, про розгляд апеляційної скарги у справі повідомлений належним чином.

У зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Дідиченко М.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 прийнятио справу №920/565/18 до провадження у визначеному складі колегії суддів. Розгляд справи №920/565/18 за вказаною апеляційною скаргою вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід скасувати, а апеляційну скаргу - задовольнити, з наступних підстав.

12.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Державним підприємством «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 3176/15-КП-29 (надалі - Договір).

Згідно п. 1.1, 1.2 Договору продавець зобов`язаний передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України, а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 3.3, 3.4 Договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу, який є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

На виконання договору позивач з січня 2015 року по грудень 2015 року передав відповідачу природний газ на загальну суму 59559 грн. 20 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за період з 31.01.2015 по 31.12.2015, які підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками (а.с. 32-43).

Згідно п. 6.1 цього договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

В подальшому сторони уклали кілька додаткових угод (а саме: додаткову угоду № 1 від 12.02.2015, № 2 від 19.03.2015, №3 від 15.04.2015, № 4 від 97.05.2015, № 5 від 04.06.2015, № 6 від 20.07.2015, № 7 від 20.10.2015) до договору купівлі-продажу природного газу від 12.12.2014 № 3176/15-КП-29 (а.с. 25-31), якими внесено зміни щодо обчислення ціни на газ.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати за переданий газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги п. 6.1 договору.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач не надав суду доказів оплати заборгованості за договором купівлі продажу природного газу № 3176/15-КП-29 від 12.12.2014 у строк, встановлений п.6.1 Договору.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, про порушення відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за договором купівлі - продажу природного газу № 3176/15-КП-29 від 12.12.2014 в частині строків проведення розрахунків за газ поставлений у січні-грудні 2015 року та наявності підстав для стягнення пені, з урахуванням заяви про зменшення розміру пені на 50%, в сумі 310,39 грн. та трьох відсотків річних 32,48 грн., однак колегія суддів з такими висновками частково не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до матеріалів справи та наявних в ній доказів заборгованість в сумі 6543,37 грн. було остаточно погашено 17.03.2015, в сумі 4152,53 грн. було остаточно погашено 17.03.2015, в сумі 13495,25 грн. було остаточно погашено 15.04.2015, в сумі 3 859,30 грн. було остаточно погашено 03.06.2015.

За правовою природою спірний Договір є договором поставки енергоносіїв (природного газу) і відповідає вимогам статті 714 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж щодо вартості поставленого газу за спірний період проведений відповідачем 03.06.2015.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язання, позивач нарахував пеню, 3% річних з простроченої суми за період прострочення.

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016р. №1730-VIII, який набрав чинності 30.11.2016р., (надалі - Закон) законодавцем визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

За змістом статті 2 вищевказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно статті 1 Закону України «Про теплопостачання» №2633-ІV від 02.06.2005р. теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про теплопостачання» господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

Господарська діяльність відповідача з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії підтверджується відповідними ліцензіями і спору в цій частині немає.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас частиною 3 статті 7 вказаного Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у справі № 904/11325/16 від 03.04.2018 року, №925/108/18 від 29.01.2019 року та № 904/1615/18 від 29.012.2019 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» підпадає під дію частини 3 ст. 7 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії, оскільки відповідно до п.1.2 Договору № 3176/15-КП-29 купівлі продажу природного газу від 12.12.2014 року газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ), отже є теплопостачальною організацією. Окрім того, як вже зазначалось вище заборгованість погашена відповідачем 03.06.2015 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, як споживача природного газу для виробництва теплової енергії, спірних сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу за поставлений позивачем природний газ, який погашено споживачем 03.06.2015 на момент набрання чинності 30.11.2016 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, натомість доводи, викладені в апеляційній скарзі, є обґрунтованими та спростовують висновки місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 76, 129, 269, 273, 275, 277, 281-284, 325 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» на рішення Господарського суду Сумської області від 13.08.2018 у справі №920/565/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 13.08.2018 у справі №920/565/18 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) на користь Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» (41601, Сумська область, м. Конотоп, вул. Рябошапка, буд. 25, ) 2643,00 грн. (дві тисячі шістсот сорок три грн. 00 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Сумської області.

6. Повернути до Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/565/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 10.07.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

М.А. Дідиченко