ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2019 р. Справа№ 910/16546/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Разіної Т.І.

Тищенко А.І.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Харченко О.В. дов. від 05.02.2019р;

від відповідача: Бриль П.О. дов. від 29.12.2018р. №75/2018;

від третьої особи 1: не з`явився

від третьої особи 2: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства "Скакун"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 (повний текст складено 19.04.2019)

у справі №910/16546/18 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Селянського фермерського господарства "Скакун"

до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1. Державне науково - технічне підприємство "Бурова техніка"

2. Державна казначейська служба України

про стягнення шкоди у розмірі 305 331 грн. 75 коп.,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Селянське фермерське господарство "Скакун" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - відповідач) про стягнення 305 331,75 грн. шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішеннями господарського суду Полтавської області у справах №917/1618/15 та №917/1915/15 було стягнуто з Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" (третя особа-1) на користь позивача грошові кошти в загальній сумі 305 331,75 грн. (борг по орендній платі, борг за комунальні послуги, 3% річних, інфляційні, судовий збір). Однак, вказані рішення не були виконані. В подальшому Міністерство енергетики та вугільної промисловості України прийняло наказ про реорганізацію ДНТП "Бурова техніка" шляхом приєднання до іншої юридичної особи, а потім прийняло рішення про ліквідацію зазначеного підприємства. Завданими діями відповідач спричинив шкоду позивачу в розмірі сум, не отриманих за судовими рішеннями.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що ДНТП "Бурова техніка" є юридичною особою, яка самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями; держава не відповідає за зобов`язання створених ним юридичних осіб; накази Міністерства про реорганізацію та ліквідацію третьої особи-1 не були визнані протиправними.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09 квітня 2019 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Селянське фермерське господарство "Скакун" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки рішення та дії Міненерговугілля мають ознаки неправомірності як такі, що спрямовані на створення умов, за яких створене ним підприємство не розрахувалось із кредиторами, тому згідно ст.ст.9, 10, 20, 23 Господарського кодексу України, ст.1166 Цивільного кодексу України та практики Європейського суду з прав людини відповідач повинен відшкодувати завдану позивачу шкоду. Також заявник посилається на неконституційність п.5 ст.74 Господарського кодексу України.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що позивачем не доведено наявності у діях відповідача всіх елементів складу цивільного правопорушення, які необхідні для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди.

Треті особи про розгляд справи повідомлені належним чином, представників у судове засідання не направили, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду Полтавської області від 06 жовтня 2015 року у справі №917/1618/15 стягнуто з Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" на користь селянського фермерського господарства "Скакун" 65 253 грн. 96 коп. заборгованості по оренді, 31 920 грн. 89 коп. заборгованості за комунальні послуги, 11107 грн. 88коп. пені, 784грн.23коп. річних, 18198 грн. 61 коп. втрати коштів від інфляції, 2545 грн.31коп. судового збору. У решті позову відмовлено.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 19 жовтня 2015 року у справі №917/1915/15 з Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" на користь Селянського фермерського господарства "Скакун" стягнуто 63509,68 грн. заборгованості по орендній платі, 62887,32 грн. заборгованості з компенсації комунальних платежів, 4050,14 грн. - 3% річних, 41689,16 грн інфляційних втрат коштів та 3384,57 судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено. (а.с.45-48).

Вказані рішення набрали законної сили; видані на їх примусове виконання накази були пред`явлені для примусового виконання до Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

У подальшому, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №50 від 02.02.2016 року було вирішено реорганізувати Державне науково-технічне підприємство "Бурова техніка" шляхом приєднання до Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт" на правах структурного підрозділу.

Претензією №23/03 від 23.03.2016 року Селянське фермерське господарство "Скакун" просило голову комісії з реорганізації Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" провести повний розрахунок заборгованості у розмірі 305331 грн. 75 коп., яка була отримана останнім 23.03.2016 року, що підтверджується відповідним записом на листі.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №254 від 31.03.2017 року "Про припинення реорганізації Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №50 від 02.02.2016 року.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №261 від 03.04.2017 року "Про ліквідацію Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" вирішено припинити діяльність Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" шляхом ліквідації, затверджено план заходів з ліквідації.

Згідно з п.2 плану заходів встановлено строк для пред`явлення вимог кредиторами - протягом 2 місяців з дня оприлюднення повідомлення про ліквідацію Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" в спеціалізованому друкованому засобі масової інформації "Бюлетень державної реєстрації".

Постановами державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 28.09.2017 року повернуто виконавчі документи №917/1915/15 від 09.11.2015 року господарського суду Полтавської області та №917/1618/15 від 26.10.2015 року стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки згідно листа голови ліквідаційної комісії у боржника відсутнє будь-яке майно підприємства та документи, що вказували б на існування такого майна.

Оскільки рішення господарського суду Полтавської області залишились невиконаними позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 305 331,75 грн. шкоди.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказував, що протягом 2016-2017 р.р. жодні заходи, передбачені Планом заходів з реорганізації Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка", не вживались, після чого було прийнято рішення про ліквідацію боржника. Такими діями відповідач завдав шкоди правам та законним інтересам позивача у зв`язку з непогашенням заборгованості Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" перед позивачем у розмірі 305 331 грн. 75 коп. В якості правових підстав позивач послався на норми статей 9, 10, 20, 23 Господарського кодексу України та ст.1166 Цивільного кодексу України.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що Державне науково-технічне підприємство "Бурова техніка" перебуває в стані ліквідації, строк заявлення вимог кредиторів 15.05.2017 року, підприємство є самостійною юридичною особою та самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним майном. Крім того, накази Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №50 від 02.02.2016 року, №261 від 03.04.2017 року не визнані протиправними у встановленому законом порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, яке було б підставою для покладення на нього обов`язку відшкодувати шкоду.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 144 Господарського кодексу України (далі - ГК України) також встановлено, що майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати, у тому числі, внаслідок заподіяння шкоди іншій особі.

Правовідносини між позивачем та відповідачем у даній справі, за доводами позивача, виникли у зв`язку із завданням позивачу шкоди діями та рішеннями Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, яке прийняло рішення про ліквідацію створеного ним підприємства та не сплатило його борги.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 56 Конституції України проголошує право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Дане положення Основного Закону України реалізується нормами статті 1173 Цивільного кодексу України, якими закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність.

Отже, зазначеною правовою нормою встановлено відповідальність за завдання шкоди особливим суб`єктом, здійснення ним особливих функцій, тощо.

Суб`єктом відповідальності за даною статтею є держава, Автономна Республіка Крим, орган місцевого самоврядування, які відшкодовують шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди - органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим та органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди наведено, зокрема, у статтях 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норми статей 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст.ст. 1173, 1174 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка заподіяла шкоду, не була уповноважена на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті 1173 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, яка заподіяла шкоду.

Наявність сукупності всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки тієї особи, яка заподіяла шкоду.

За таких обставин саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість своїх вимог, а саме, наявність шкоди, протиправність поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, і для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених ознак складу цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування шкоди в порядку ст. 1173 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Дії (бездіяльність) Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки.

Зі змісту Статуту Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка", затвердженого наказом Міненерговугілля №371 від 09.08.2011 року, вбачається, що вказане підприємство є державним унітарним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, що засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Згідно з п.3.5 Статуту підприємство веде самостійний баланс, має поточні та вкладні (депозитні) рахунки в установах банків, реєстраційний рахунок у Державній казначейській службі України, печатку зі своїм найменуванням, штампи, фірмові бланки та інші реквізити.

Підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно з чинним законодавством. Підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями держави та уповноваженого органу управління (п.3.6 Статуту).

Відповідно до ч.ч.1-3 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом (ч.1 статті 176 ЦК України).

Частиною 5 ст. 74 ГК України також встановлено, що держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов`язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" суб`єктами управління об`єктами державної власності є, у тому числі, міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління).

Частиною 1 ст. 6 вказаного Закону встановлено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань приймають рішення про створення, реорганізацію і ліквідацію підприємств, установ та організацій, заснованих на державній власності.

Отже, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, як уповноважений орган управління, в межах своїх повноважень приймало рішення про реорганізацію та ліквідацію Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка", і матеріали справи не містять доказів визнання вказаних рішень незаконними.

Частиною 1 статті 104 ЦК України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Статтею 105 ЦК України визначено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема, щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Так, згідно з п.2 Плану заходів з реорганізації Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" встановлено строк для пред`явлення вимог кредиторами - протягом 2 місяців з дня оприлюднення повідомлення про ліквідацію Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" в спеціалізованому друкованому засобі масової інформації "Бюлетень державної реєстрації".

Як вбачається з матеріалів справи, 14.04.2017 року було оприлюднено повідомлення про припинення діяльності Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" шляхом ліквідації, що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що строк заявлення вимог кредиторів - 15.06.2017 року.

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства України строк заявлення вимог кредиторів в межах процедури ліквідації Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" - 15.06.2017 року.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження звернення Селянського фермерського господарства "Скакун" до голови ліквідаційної комісії Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" з заявою про включення кредиторських вимог на загальну суму 305331грн. 75 коп., яка була стягнута рішеннями господарського суду Полтавської області. В матеріалах справи наявна лише претензія №23/03 від 23.03.2016 року Селянського фермерського господарства "Скакун", якою просило голову комісії з реорганізації Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" провести повний розрахунок заборгованості у розмірі 305331 грн. 75 коп.

Проте, вказана претензія обґрунтовано відхилена судом першої інстанції, оскільки вона була надіслана в період здійснення реорганізації боржника, а не його ліквідації.

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що стягнення заборгованості, яка виникла у Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" перед позивача та стягнута за відповідними рішеннями господарського суду Полтавської області, з моменту прийняття Міністерством енергетики та вугільної промисловості України наказу №261 від 03.04.2017 року "Про ліквідацію Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" здійснюється в спеціальному порядку, передбаченому для ліквідації юридичної особи.

Посилання позивача на положення ч. 7 ст.23 ГК України є безпідставними, оскільки норми вказаної статті регулюють відносини суб`єктів господарювання з органами місцевого самоврядування, однак, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України є центральним органом виконавчої влади, а не органом місцевого самоврядування, отже, положення даної статті не поширюються на спірні правовідносини.

Також є необґрунтованими посилання позивача на статті 9, 10, 20 ГК України, оскільки ними визначаються основні напрями та форми участі держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в господарській діяльності, але порядок відшкодування завданої шкоди встановлений саме статтями 1166, 1173, 1174 ЦК України.

Щодо доводів позивача про неконституційність положень ч. 5 ст. 74 ГК України, то вони також є необґрунтованими, оскільки відповідно до норм ст.ст.147, 150 Конституції України вирішення питань про конституційність законів відноситься до повноважень Конституційного Суду України.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено наявності всіх елементів складу правопорушення у діях відповідача для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства "Скакун" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09 квітня 2019 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.07.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Т.І. Разіна

А.І. Тищенко