РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.07.2019Справа № 910/5358/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Форсаж» (04114, м. Київ, вул.. Автозаводська, буд. 76)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕ ГАРАЖ» (03057, м. Київ, вул. О. Довженка, буд. 12 А)

про стягнення грошових коштів,

Суддя Данилова М.В.

Без виклику учасників судового процесу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.04.2019 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Форсаж» надійшла позовна заява б/н від 18.04.2019 року про стягнення грошових коштів, за договором поставки №1п7358 від 21.07.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач частково виконав свої грошові зобов`язання за договором поставки №1п7358 від 21.07.2016 року, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед Позивачем та нараховано штрафні санкції, індекс інфляції та відсотки річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи № 910/5358/19 ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу. Попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву на позов, справа згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України буде розглянута за наявними в ній матеріалами.

На адресу суду від Відповідача відзиву, заяв, клопотань, тощо не надходило, Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2016 року між ТОВ «Компанія «Форсаж» (Позивач/Постачальник) та ТОВ «ЗЕ ГАРАЖ» (Відповідач/Покупець) був укладений договір поставки №1п7358 (надалі - договір).

Відповідно до вказаного договору та видаткової накладної №2659 від 01 березня 2018 року Позивач поставив, а Відповідач прийняв товар, а саме Олива автомобільна різних артиклів загальною вартістю 21 341,77 грн.

Відповідач частково виконав свої грошові зобов`язання, сплативши позивачу 5 000 гривень. Залишок суми, а саме 16 341,77 гривень Відповідач сплачено не було.

У зв`язку цим, Позивач направляв Відповідачу поштою відповідну претензію №1/01/02 від 01 лютого 2019 року. Проте, станом на розгляд справи № 910/5358/19 Відповідач суму заборгованості не сплатив.

Відповідач свої грошові зобов`язання за Договором не виконав. Заборгованість за поставлений товар складає 16341,77 грн.

Відповідач погоджується із наявним боргом, про що свідчить його підпис під актом звірки взаєморозрахунків станом на 29.01.2019 року.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що покупець в разі порушення строку оплати товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочки.

Пункт 5.3. договору передбачає, що у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання боржник зобов`язаний сплатити на користь іншої сторони 36% річних від простроченої суми зобов`язань за кожний день прострочення.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно п.1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України.

Так, ст. 216 ГК України, передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 551 ЦК України встановлює, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

У частині третій ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 216 ГК України також встановлює, господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин.

Так, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

При цьому, відповідно до частини 2 ст. 216 ГК України, застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Як встановлено частиною 3 ст. 216 ГК України, господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими:

потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі;

сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі;

у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції.)

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Компанія «Форсаж» підлягають задоволенню, а саме за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання по договору щодо не оплати товару, стягненню з покупця на користь постачальника підлягає 18 711,32 грн., з яких основного боргу - 16 341,77 грн., пені - 1 111,24 грн., 36% річних - 1 111,24 грн., інфляційні втрати - 147,07 грн., відповідно до самостійно здійсненого судом розрахунку.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1 921 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕ ГАРАЖ» (03057, м. Київ, вул. О. Довженка, буд. 12 А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Форсаж» (04114, м. Київ, вул.. Автозаводська, буд. 76, ) грошові кошти у розмірі 18 711,32 грн. (вісімнадцять тисяч сімсот одинадцять грн. 32 коп.), з яких основного боргу - 16 341,77 грн. (шістнадцять тисяч триста сорок одна грн. 77 коп.), пені - 1 111,24 грн. (одна тисяча сто одинадцять грн. 24 коп.), 36% річних - 1 111,24 грн. (одна тисяча сто одинадцять грн. 24 коп.), інфляційні втрати - 147,07 грн. (сто сорок сім грн. 07 коп.) та судовий збір судовий збір - 1 921 грн. (тисяча дев`ятсот двадцять одну грн.).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.07.2019р.

Суддя М.В. Данилова