СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2019 р. Справа №922/3461/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - Шипенко М.С., посвідчення №5452 від 27.03.2019 року, свідоцтво серія ДН№5452 від 27.03.2019 року, ордер серія ДН№085856 від 01.07.2019 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - фізичної особи-підприємця Абу-Лух Джіхад, м.Харків, (вх.№1398Х/1-40) на рішення Господарського суду Харківської області від 14.03.2019 року по справі №922/3461/18,

за позовом Приватної фірми «Діоніс-95», м.Харків,

до фізичної особи-підприємця Абу-Лух Джіхад, м.Харків,

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року Приватна фірма «Діоніс-95» звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Абу-Лух Джіхад про стягнення заборгованості за договором оренди №1 від 11.02.2005 року та договором суборенди державного майна №1 від 11.02.2015 року, а саме: основного боргу в сумі 187390,75 грн., пені в сумі 5319,21 грн., неустойки в сумі 3021,21 грн., штрафу 5% в сумі 4940,13 грн., штрафу 10% в сумі 3380,25 грн., 3% річних у сумі 443,28 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 3067,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за вищевказаними договорами, в зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.03.2019 року у справі №922/3461/18 (повний текст складено 25.03.2019 року, суддя Тацій О.В.) позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця Абу -Лух Джіхад на користь Приватної фірми «Діоніс-95» заборгованість за договором оренди №1 від 11.02.2005 року та договором суборенди державного майна №1 від 11.02.2015 року, а саме: основного боргу в сумі 185442,41 грн., пені в сумі 5234,66 грн., неустойки в сумі 2164,00 грн., штрафу 10% в сумі 3380,25 грн., 3% річних у сумі 443,28 грн., а також 2949,97 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 14.03.2019 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що договором було встановлено обов`язкове досудове врегулювання спору. У позовній заяві позивач зазначав про направлення претензії про погашення простроченої заборгованості 17.10.2018 року та 06.12.2018 року, в яких викладено вимоги погасити прострочену заборгованість за договорами оренди та суборенди. Проте, такі претензії були направлені одночасно і 06.12.2018 року. При цьому, перевіркою пошуку поштових відправлень встановлено, що направлені претензії за неналежною адресою. Отже, на думку відповідача, позивачем було порушено порядок досудового врегулювання спору.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме не дослідив п. 3.2 договору суборенди державного майна №1 від 11.02.2015 року та п.6.4 договору оренди №31 від 11.02.2015 року. Вказаними пунктами договорів передбачено, що орендар (суборендар) здійснює попередню оплату за перший і останній місяці оренди. При укладені договорів, відповідачем було проведено відповідну оплату. Однак, позивач звертається до суду і надає розрахунок заборгованості до якого входить останній місяць оренди за який було сплачено.

Крім того, відповідач вказує на те, що заборгованість наразі відсутня, оскільки було проведено сплату, що підтверджується копіями квитанцій, які надані у якості додатків до апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.05.2019 року з урахуванням ухвали від 10.05.2019 року відкрито апеляційне провадження за скаргою фізичної особи-підприємця Абу-Лух Джіхад; встановлено строк на протязі якого позивач має право подати відзив на апеляційну скаргу, а також встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, документи та докази обґрунтування своєї позиції по справі; справу призначено до розгляду в судове засідання.

Ухвалою суду від 12.06.2019 року у зв`язку з нез`явленням в судове засідання представників сторін, з метою дотримання принципів судочинства в господарському процесі, відкладено розгляд справи на іншу дату.

У судовому засіданні 24.06.2019 року представник відповідача оголосив усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою належного оформлення та подання до суду узгодженого між сторонами акту звірки взаєморозрахунків у підтвердження відсутності заборгованості, яка є предметом стягнення у даній справі.

Ухвалою суду від 24.06.2019 року задоволено клопотання відповідача та відкладено розгляд справи на іншу дату.

Позивач письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав, у судові засідання не з`являвся.

Ухвала суду від 24.06.2019 року була направлена позивачу рекомендованим листом (№200) за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі і отримана ним, що підтверджується відомостями з офіційного сайту «Укрпошта» - «Пошук поштових відправлень».

Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 01.07.2019 року представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні. При цьому представник відповідача оголосив клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме: акту звіряння взаємних розрахунків між ПФ «Діоніс» та ФОП Абу -Лух Джіхад по спірним договорам за період з 01.10.2018 року по 31.12.2018 року.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язок.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Так, 11.02.2015 року між Приватною фірмою «Діоніс-95» (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Абу-Лух Джіхад (орендар) укладено договір оренди №1 відповідно до пункту 2.1. якого орендодавець зобов`язується передати, а орендар прийняти у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, та рухоме майно, яке знаходиться за адресою: м.Харків, пр. Леніна, 9 «Кафе з площадкою», загальною площею: 10.3 кв.м. та «нежитлове приміщення цокольного поверху №541, загальною площею: 19.7 кв.м.».

У розділі 4 договору оренди сторони передбачили, що він вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до закінчення строку оренди. Строк оренди складає 36 місяців - з дати підписання акту прийому-передачі в оренду. Договір вважається пролонгованим на строк, передбачений п.4.2. договору, якщо жодна зі сторін не попередила іншу про припинення його дії за 1 календарний місяць до закінчення терміну оренди.

У розділі 6 договору оренди сторони врегулювали розмір орендної плати, інші платежі та порядок розрахунків. Згідно п.6.3. договору оренди передбачено, що орендна плата встановлюється в розмірі 28875,00 грн. за кожен календарний місяць строку користування об`єктом оренди за період з 01.05.2015 року по 31.05.2015 року. Додатковою угодою №1 від 01.06.2016 року пункт 6.3. договору оренди викладено в новій редакції, а саме: орендна плата встановлюється в розмірі 43873,96 грн. за кожен календарний місяць строку користування об`єктом оренди за період з 01.06.2016 року по 31.12.2016 року. Додатковою угодою №2 від 01.03.2018 року пункт 6.3. договору оренди викладено в новій редакції, а саме: орендна плата встановлюється в розмірі 48875,00 грн. за кожен календарний місяць строку користування об`єктом оренди.

У пункті 6.4. договору оренди передбачено, що орендар зобов`язаний сплатити орендну плату за перший та за останній місяці оренди (з розрахунку повного місяця) протягом 4 днів з дати підписання договору сторонами.

Відповідно до пункту 6.11. договору оренди орендна плата сплачується орендарем щомісяця, не пізніше 5-го числа поточного місяця, шляхом перерахування на поточний рахунок орендодавця.

Згідно з пунктом 6.15. договору оренди орендар крім платежів по оренді повинен протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунків орендодавцем компенсувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання, опалення й т.д.), та витрати на комунальні послуги, які споживають відвідувачі в місцях загального користування.

Пунктом 6.13. договору оренди сторони визначили, що орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату не пізніше строку, зазначеного в даному договорі, незалежно від факту одержання їм зазначених рахунків. При неотриманні орендарем зазначених рахунків, орендна плата розраховується орендарем самостійно, а також індекс інфляції, за період з місяця підписання договору до місяця, що передує оплачуваному місяцю.

Договір оренди підписано представниками сторін та скріплено печатками.

Згідно п. 5 договору оренди об`єкт оренди передається орендодавцем орендарю протягом 5 календарних днів з дати укладення договору оренди на підставі акту прийому-передачі в орендне користування, в якому вказується опис технічного стану, розмір площі, місце розташування об`єкту оренди.

Матеріали справи свідчать, що 11.02.2019 року між позивачем та відповідачем складено і підписано акт приймання-передачі об`єкту оренди за договором оренди №1.

11.02.2015 року між Приватною фірмою «Діоніс-95» (орендар) та фізичною особою-підприємцем Абу-Лух Джіхад (суборендар) укладено договір суборенди державного майна №1 відповідно до пункту 1.1. якого орендар передає, а суборендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування нежитлові приміщення №№ 7', 9', 9а', 10', 11', 50', 51', ІІІ', IV' на цокольному поверсі, загальною площею 188,2 кв.м.

У розділі 3 договору суборенди сторони визначили розмір та порядок оплати. Так, за оренду приміщення суборендар щомісяця вносить орендну плату, яка включає плату за користування об`єктом оренди, а так само відшкодовує орендарю фактичні витрати за комунальні послуги.

Пунктом 3.2. договору суборенди передбачено, що орендна плата за перший місяць оренди встановлюється на підставі Методики розрахунків і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 року зі змінами й становить без ПДВ за базовий місяць розрахунків січень 2015 року (останній місяць за який є інформація про індекс інфляції) - 16126,04 грн. на місяць. З моменту підписання угоди суборендар здійснює попередню оплату за перший та останній місяці оренди, не пізніше 4-х днів та у розмірі 32252,08 грн.

Пунктом 3.4. договору суборенди сторони визначили, що щомісячна плата за суборенду сплачується суборендарем орендарю не пізніше 5 числа поточного місяця, як попередня оплата за поточний місяць.

Згідно з пунктом 3.12. Договору суборенди суборендар, крім платежів по оренді, повинен протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунків орендарем компенсувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання, опалення й т.д.), та витрати на комунальні послуги, які споживають відвідувачі в місцях загального користування.

За приписами пункту 3.11. договору суборенди суборендар зобов`язаний сплачувати орендну плату не пізніше строку, зазначеного в даному договорі, незалежно від факту одержання їм зазначених рахунків. При неотриманні суборендарем зазначених рахунків орендна плата розраховується суборендарем самостійно, а також індекс інфляції, за період з місяця підписання договору до місяця, що передує оплачуваному місяцю.

У розділі 8 договору суборенди сторони передбачили, що договір вступає в силу з моменту його підписання і дії до закінчення строку оренди. Строк оренди вкладає з 01.03.2015 року по 28.02.2018 року. Договір вважається пролонгованим на строк, передбачений п.8.2. договору, якщо жодна із сторін не попередила іншу сторону про припинення його дії за 1 календарний місяць до закінчення терміну оренди.

25.01.2018 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №1 до договору суборенди державного майна в якій сторони домовились продовжити строк дії договору суборенди державного майна №1 від 11.02.2015 року до 31.12.2018 року.

Пунктом 2.1. договору суборенди передбачено, що суборендар вступає в термінове платне користування орендованими приміщеннями з моменту підписання сторонами даного договору й акту приймання-передачі.

Договір суборенди підписано представниками сторін та скріплено печатками.

Матеріали справи свідчать, що 01.03.2015 року між позивачем та відповідачем складено і підписано акт передання-приймання об`єкту оренди за договором суборенди №1.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положення статті 525 Цивільного кодексу України визначають, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України, орендар зобов`язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначав, що він належним чином виконав свої зобов`язання за договорами оренди та суборенди, передав приміщення у користування відповідачу, на виконання положень зазначених договорів виставляв відповідачу відповідні рахунки на погашення плати за оренду та суборенду, а також на компенсацію витрат на комунальні послуги, копії яких додані до позовної заяви. Відповідач претензій щодо невиконання або неналежного виконання позивачем зобов`язань за договором не висловлював, проте свої зобов`язання з оплати орендної плати за оренду та суборенду, а також компенсації витрат на комунальні послуги не виконав, у зв`язку з чим, станом на 12.12.2018 року у нього утворилась заборгованість з орендної плати за оренду та суборенду, а також витрат на комунальні послуги (частково за вересень та жовтень 2018 року, без урахування вартості комунальних послуг за листопад та грудень 2018 року) в розмірі 187390,75 грн. (розрахунок додається).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 611, 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пунктів 12.2. - 12.3. договору суборенди у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати орендної плати суборендар сплачує орендарю штрафну неустойку у формі пені в розмірі подвійної облікової станки Національного Банку України від суми прострочених платежів за кожний день затримки.

У випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати компенсації за комунальні послуги суборендар сплачує орендарю пеню в розмірі 1 (одного) відсотка від суми простроченого платежу та кожний день прострочення, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу, у відповідності до вимог Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» №686-ХІV від 20.05.1999 року.

Крім зазначеного вище у п.12.2. цього договору, до суборендаря застосовується додаткова відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань,:

- якщо період прострочення перевищує 30 (тридцять) календарних днів, то суборендар зобов`язаний сплатити орендарю штрафну неустойку у формі штрафу у розмірі 5% від простроченої суми грошового зобов`язання;

- якщо період прострочення перевищує 60 (шістдесят) календарних днів, то крім штрафу, передбаченого у п. 13.2.1.1. вище, суборендар додатково зобов`язаний сплатити орендарю штрафну неустойку у формі штрафу у розмірі 10% від простроченої суми грошового зобов`язання.

Відповідно до пунктів 11.2.-11.3. договору оренди у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати орендної плати орендар сплачує орендодавцю штрафну неустойку у формі пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми прострочених платежів за кожний день затримки.

У випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати компенсації за комунальні послуги орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі 1 (одного) відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу, у відповідності до вимог Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» №686-ХІV від 20.05.1999 року

Крім зазначеного вище у п.11.2. цього договору, до Орендаря застосовується додаткова відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань:

- якщо період прострочення перевищує 30 (тридцять) календарних днів, то орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю штрафну неустойку у формі штрафу у розмірі 5% від простроченої суми грошового зобов`язання;

- якщо період прострочення перевищує 60 (шістдесят) календарних днів, то крім штрафу, передбаченого у п.11.2.1.1. вище, орендар додатково зобов`язаний сплатити орендодавцю штрафну неустойку у формі штрафу у розмірі 10% від простроченої суми грошового зобов`язання.

Так, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 5319,21 грн., неустойку 1% за прострочення компенсації за комунальні послуги - 3121,12 грн., штраф 5% за прострочення оплати понад 30 календарних днів - 4940,13 грн., штраф 10% за прострочення оплати понад 60 календарних днів - 3380,25 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми Закону позивачем зроблений розрахунок та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 443,28 грн.

Позивач у позовній заяві також зазначає, що він направляв на адресу відповідача претензії про сплату заборгованості від 17.10.2018 року та від 06.12.2018 року.

Колегією суддів здійснено перевірку вказаних відомостей та встановлено, що позивачем здійснено відправлення, однак відповідачу такі поштові направлення не було вручено.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, визнав відповідача таким, що прострочив виконання грошових зобов`язань за договорами оренди та суборенди, а також вказав, що на момент прийняття рішення по справі, у матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку у зв`язку з чим визнав позовні вимоги правомірними.

Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Так, перевіркою матеріалів справи встановлено, що судові документи, а саме ухвала суду від 29.12.2018 року (про відкриття провадження у справі), ухвала суду від 22.01.2019 року (про відкладення підготовчого засідання) були направлені відповідачу належним чином проте не вручені адресату та повернуті на адресу суду поштовим відділенням. Ухвала суду від 14.02.2019 року (про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті) вручена відповідачу 26.02.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. Ухвалою суду від 05.03.2019 року відкладено розгляд справи з посиланням на усне клопотання позивача про відкладення у зв`язку з надходженням від відповідача грошових коштів.

Разом з тим, відповідач 14.03.2019 року надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на необхідність сплати (погашення) заборгованості і надання відповідних доказів.

Натомість, судом першої інстанції відповідних обставин досліджено не було, відхилено клопотання відповідача, не враховано повідомлені позивачем відомості про надходження від відповідача коштів і прийнято оскаржуване рішення, яким стягнуто майже всю заявлену суму заборгованості без з`ясування факту наявності такої заборгованості станом на момент винесення рішення.

Відповідач, звертаючись до суду з апеляційною скаргою надав у якості додатків копії квитанцій за період з 06.2018 року по 01.2019 року в підтвердження факту відсутності заборгованості.

Як вже зазначалось, представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про долучення документів до матеріалів справи, а саме: акту звіряння взаємних розрахунків між ПФ «Діоніс» та ФОП Абу-Лух Джіхад по спірним договорам за період з 01.10.2018 року по 31.12.2018 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Акт звіряння взаємних розрахунків між сторонам у даній справі складено 26.05.2019 року, а отже відповідач не міг його подати до суду першої інстанції, а його складання і подання залежало не тільки від волі відповідача а й від позивача.

Колегія суддів, порадившись дійшла висновку про задоволення відповідного клопотання відповідача і долучення до матеріалів такого акту.

З акту звіряння взаємних розрахунків між ПФ «Діоніс» та ФОП Абу -Лух Джіхад по спірним договорам за період з 01.10.2018 року по 31.12.2018 року вбачається, що станом на 01.01.2019 року заборгованість у відповідача перед позивачем відсутня. Вказаний акт підписано учасниками справи та скріплено їх печатками.

Таким чином, відповідачем доведено, а позивачем не заперечується відсутність заявленої до стягнення заборгованості станом на момент винесення оскаржуваного рішення, а з інформації, яка міститься у акті звіряння можливо дійти висновку, що заборгованість у відповідача була відсутня і станом на момент відкриття провадження у справі.

Щодо заявлених позивачем до стягнення неустойки, штрафів, пені та 3% річних, колегія суддів зазначає, що позивачем було проведено розрахунки, однак заявлені суми коштів як і розрахунки вчинені без урахування оплат, які провадились відповідачем, періодів прострочення та умов договору, зокрема по комунальним платежам щодо 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунку.

Отже, відповідні позовні вимоги є безпідставними і необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що твердження відповідача щодо суті спору, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, доведені належними, допустимими та достатніми доказами, тоді як господарським судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи і це призвело до прийняття невірного рішення.

Приймаючи до уваги вищевикладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Абу-Лух Джіхад підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду від 14.03.2019 року у справі №922/3461/18 скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 240, 269, 270, п.2, ч.1 ст.275, п.1, 3 ст. 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Абу-Лух Джіхад задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 14.03.2019 року по справі №922/3461/18 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04 липня 2019 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук