УХВАЛА

09 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/7364/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Погребняк В.Я., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання Низенко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Григорчука Юрія Володимировича

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Морозова С.М.

від 04.12.2018

та постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Агрикової О.В., Хрипуна О.О., Чорногуза М.Г.

від 28.03.2019

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва

до Фізичної особи-підприємця Григорчука Юрія Володимировича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Солом?янська районна в місті Києві державна адміністрація

про виселення з приміщення

за участю представників:

позивача - не з`явився.

відповідача - Алпатьєва Н.Ю., Григорчук Ю.В.

третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Григорчука Юрія Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 у справі №910/7364/18 та призначено розгляд касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Григорчука Юрія Володимировича на 27 червня 2019 року о 12:00.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи та касаційної скарги, встановив наступне.

У червні 2018 року Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Григорчука Юрія Володимировича про виселення з приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач після припинення дії договору оренди не виконав свої зобов`язання щодо звільнення орендованого приміщення загальною площею 15 м. кв. за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, 28 та повернення його за актом приймання - передачі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 року у справі №910/7364/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 позов задоволено повністю.

Виселено Фізичну особу-підприємця Григорчука Юрія Володимировича з нежилого приміщення, загальною площею 15 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, 28 , передавши його Комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва".

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Григорчука Юрія Володимировича на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" 1762,00 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції мотивовані тим, що відповідно до матеріалів справи відповідач після закінчення строку дії договору не повернув та не звільнив нежитлове приміщення загальною площею 15 кв. м. за адресою: м. Київ, на вул. Солом`янська, 28, а тому наявні підстави для виселення відповідача із вказаного приміщення.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції погодилась з висновком місцевого господарського суду, що позивач, як балансоутримувач за договором оренди №476 від 26.11.2014, може захистити своє право господарського відання, зокрема шляхом вимоги про виселення з орендованого приміщення.

Не погоджуючись із вказаними рішенням та постановою, Фізична особа-підприємець Григорчук Юрій Володимирович 02.05.2019 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 у справі №910/7364/18 скасувати. Справу №910/7364/18 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скаржник зазначає, що у балансоутримувача відсутні повноваження щодо здійснення повідомлення відповідача про відсутність наміру продовжити договір. Отже не балансоутримувач, а саме орендодавець мав повідомити про небажання продовження договору.

Судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що з урахуванням приписів частини 2 статті 17 Закону №2269-ХІІ, лист №108-5819 від 16.04.2018 року, так само як і протокол №5/81 засідання постійної комісії з питань власності Київської міської ради від 27.02.2018, яким було відмовлено Фізичній особі-підприємцю Григорчуку Ю.В. у продовженні договору оренди №476, не можуть вважатися доказами відмови у пролонгації цього договору у встановлений місячний строк, оскільки останній сплинув 25.12.2017 року.

Суди першої та апеляційної інстанцій не перевірили, з якою метою буде використовуватися нерухоме майно, яке є предметом договору. Наведена обставина у разі з`ясування, що майно буде знову передаватися в оренду, свідчитиме про порушення власником вимог, встановлених частиною 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

За умов невстановлення судами обставин припинення договору оренди №476 з причин несвоєчасної відмови орендодавця від пролонгації цього договору, суди дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову про виселення Фізичної особи-підприємця Григорчука Ю.В. із займаного нежитлового приміщення.

Розглянувши доводи та аргументи касаційної скарги разом з матеріалами справи, Верховний Суд приходить до висновку про необхідність передачі вказаної справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду на підставі частини 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати. Вказаний висновок базується на наступних аргументах.

Так, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду Чумака Ю.Я. - головуючого, Дроботової Т.Б., Пількова К.М. від 12 червня 2018 року у справі № 910/15387/17 касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Каралоп Марини Анатоліївни задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 у справі №910/15387/17 скасовано. Справу №910/15387/17 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Предметом спору у справі № 910/15387/17 було виселення.

У справі № 910/15387/17 Верховний Суд за тотожних встановлених обставин справи, спростовуючи доводи касаційної скарги дійшов висновку про те, що помилковими є доводи скаржника про те, що чинне законодавство не надає права балансоутримувачу замість орендодавця вимагати виселення орендаря, у зв`язку з чим, КП "ККОЖФ Солом`янського району м. Києва" є неналежним позивачем за зустрічним позовом, оскільки, по-перше, з пункту 3.5 договору оренди №375 вбачається закріплення орендованого майна за КП "ККОЖФ Солом`янського району м. Києва" на праві господарського відання, тоді як відповідно до частини 3 статті 136 ГК щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності та суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника. По-друге, відповідачі за первісним позовом у відзивах на касаційну скаргу вірно зазначили про встановлений пунктами 4.15 та 7.6 договору оренди №375 обов`язок орендаря повернути об`єкт оренди саме балансоутримувачу протягом 30-ти днів після припинення цього договору.

Тобто, колегія суддів зазначила, що балансоутримувач має право звертатися до суду з позовом про виселення.

Однак, колегія суддів вважає, що вказаний висновок Верховного Суду у справі №910/15387/17 зроблений без урахування правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 07.06.2017 у справі №910/9480/16, щодо права балансоутримувача звертатись з позовом про виселення.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 ЦК України).

В статті 45 ГПК України (в чинній редакції), передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Отже, позивачем у господарській справі є особа, яка вважає, що у спірних правовідносинах її право або охоронюваний законом інтерес порушується, оспорюється чи не визнається.

Суди встановили, що спір у справі виник за договором оренди нежитлових приміщень, заявлені вимоги про виселення Відповідача з орендованих ним за поговором приміщень.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 1 статті 761 цього кодексу право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Вказаній нормі кореспондують норми статей 317 та 319 ЦК України, якими визначені права власника: власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України); власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (стаття 319 ЦК України).

Згідно з частиною 2 статті 761 ЦК України наймодавцем за договором оренди може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Відповідно до частини 1 статті 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту наведених норм законодавства (пункти 8.1, 8.3) колегія суддів вважає, що у спорі, який виник з орендних правовідносин (за договором оренди), у тому числі у спорі щодо усунення перешкод в користуванні майном, переданим в оренду, сторонами у справі за цим спором (позивачем та належним відповідачем) можуть бути лише власник орендованого майна (або особа, якій майно належить на іншому праві, яке передбачає також право передавати майно в оренду та вимагати повернення майна) та орендар, а у випадках, передбачених частиною 1 статті 774 ЦК України - також інша особа, якій наймач передав орендовану річ у піднайм.

Суди встановили, що орендоване відповідачем за договором майно є власністю територіальної громади Солом`янського району міста Києва, комунальною власністю, тому на спірні правовідносини поширюється також і дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон).

Зі змісту наведених норм ЦК України та Закону Суд дійшов висновку, що сторонами договору найму (оренди) з відповідними правами та обов`язками є наймодавець (орендодавець) та наймач (орендар).

Стаття 785 ЦК України встановлює, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до частини 2 статті 26 та частини 1 статті 27 Закону договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, а орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Зі змісту наведених норм колегія суддів дійшла висновку, що орендар має обов`язок після припинення дії договору оренди повернути об`єкт оренди орендодавцю, якому кореспондується право саме орендодавця вимагати повернення об`єкта оренди.

Зазначене дає підстави для висновку про те, що оскільки балансоутримувач не є власником майна і відповідно не має права звертатись з вимогою про виселення та повернення такого майна.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне відступити від правового висновку Верховного Суду, викладеного у раніше ухваленій постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 910/15387/17.

У зв`язку з чим з огляду на положення частини 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України справа підлягає передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 302, 303 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Справу № 910/7364/18 разом із касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Григорчука Юрія Володимировича та доданими до неї документами передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді В. Погребняк

В. Студенець