Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/406/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-Комерційна фірма" ЕЛТА"

до Фізичної особи підприємця Павловського Віталія Вікторовича

про стягнення 157546,15 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-Комерційна фірма "ЕЛТА" звернулося до суду з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Павловського Віталія Вікторовича 157546,15грн, з яких 128297,92грн основного боргу, 22328,38грн пені, 1928,13грн 3% річних, 4991,72грн інфляційних.

Ухвалою суду від 07.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 30.05.2019.

В судовому засіданні 30.05.2019, суд, керуючись ч.2 ст. 216 ГПК України, оголосив перерву у судовому засіданні до 03.07.2019 о 16:30.

10.06.2019 на адресу суду, з поштовою відміткою "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення", повернулась копія ухвали від 30.05.2019, яка направлялася відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 .

24.05.2019 на адресу суду від позивача надійшла заява від 21.06.2019, згідно якої останній просить суд здійснювати розгляд справи без участі представника позивача, за наявними у справі доказами. Також у заяві позивач повідомив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

З метою уточнення інформації щодо сторін, суд здійснив пошуковий запит та отримав електронний витяг з ЄДРПОУ, розміщеного на офіційному веб-сайті Державного підприємства "Інформаційно-ресурсний центр", згідно якого адреса відповідача відповідає зазначеній у позовній заяві.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Згідно п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, судом враховується, що всі процесуальні документи по справі направлялися до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки поштова кореспонденція направлялась відповідачу за юридичною адресою, суд вважає, що ним вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи та забезпечення явки представника останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнавалася обов`язковою, а надання письмового відзиву є правом відповідача, а не його обов`язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання відзиву не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст.165 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

05.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю ЕЛТА" (позивач, продавець) та фізичною особою підприємцем Павловським Віталієм Вікторовичем (відповідач, покупець) було укладено договір поставки товару № 119/14 (далі - Договір (а.с. 12-13)), за умовами якого постачальник зобов`язався передати покупцю у власність товар, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити його вартість в обумовлені даним Договором строки (п. 1.1. Договору).

Позивач вказує, що на виконання своїх зобов`язань, передбачених п. 1.1. Договору, поставив відповідачу товар на загальну суму 193296,92, доказом чого вважає видаткові накладні, проте, відповідач сплатив за отриманий товар лише 64999,00грн, заборгувавши 128297,92грн.

Не проведення відповідачем у повному обсязі розрахунків за отриманий товар стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Крім суми основного боргу у розмірі 128297,92 грн, позивач заявив до стягнення з відповідача 22328,38грн пені (станом на 24.04.2019, за термін, що не перевищує 180 днів прострочення по кожній накладній), 1928,13грн 3% річних станом на 24.04.2019 та 4991,72грн інфляційних за період прострочення по кожній накладній по березень 2019 включно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зсилається на ст.ст. 525, 526, 692 ЦК України, 193 ГК України та, відповідно, норми ГПК України.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору поставки №119/14 від 05.09.2014 (а.с. 12-13).

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, у п. 1.2 Договору сторони погодили, що найменування, асортимент, кількість та сума вартості товару вказується у видатковій накладній, яка є невід`ємною частиною Договору.

За умовами п. 8.5. Договору, накладні, підписані сторонами після вступу в силу Договору поставки № 119/14 від 05.08.2014 р., є невід`ємною частиною Договору.

Видатковими накладними №72122 від 08.10.2018, №73070 від 11.10.2018, №75804 від 25.10.2018, №75805 від 25.10.2018, №75806 від 25.10.2018, №77230 від 01.11.2018 (14-20) підтверджено, що на виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу товар, на загальну суму 193296,92грн. Підпис уповноваженого за довіреністю представника та відтиск печатки відповідача на накладних свідчить про отримання останнім вказаного товару.

Відповідно до п. 2.4. Договору, товар відпускається (постачається) на умовах 100% передоплати, оплата здійснюється покупцем на розрахунковий рахунок постачальника протягом 3 календарних днів з моменту отримання від постачальника підтвердженого замовлення. Право власності і ризики на товар виникають у покупця у момент підписання видаткової накладної.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, банківськими виписками по рахунку ТОВ ВКФ "Елта" підтверджено, що відповідач свій обов`язок по оплаті отриманого товару на день вирішення спору виконав частково на суму 64999,00 грн (а.с. 21-23), заборгувавши 128297,92грн. Доказів погашення заборгованості у вказаній сумі відповідач суду не надав, викладені у позовній заяві обставини не спростував.

Оскільки відповідач не надав доказів проведення попередньої оплати на суму 128297,92 грн у визначеному п.2.4 Договору порядку, то факт виконання позивачем свого зобов`язання щодо поставки товару, в силу ст. 692 Цивільного кодексу України, яка є спеціальною нормою, що регулює порядок проведення розрахунків при виникненні між суб`єктами господарювання правовідносин купівлі-продажу, вказує на необхідність виконання відповідачем його обов`язку щодо оплати товару, після отримання останнього.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зважаючи на те, що у даному випадку, ні договором, ні іншими спеціальними актами цивільного законодавства не встановлений відмінний від визначеного ст. 692 ЦК України строк оплати товару, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу на суму 128297,92грн, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача з відповідача 22328,38грн пені, 1928,13грн 3% річних, 4991,72грн інфляційних, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Аналогічна норма закріплена і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3ст. 549 ЦК України).

У пункті 5.2. Договору сторони обумовили, що у випадку несвоєчасної оплати вартості товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, діючої на момент виникнення прострочки, за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що її нарахування в сумі 22328,38 грн, за визначений позивачем період, проведено вірно, тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

За ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснені позивачем розрахунки 3% річних в сумі 4991,72 та інфляційні в сумі 4991,72грн є обґрунтованими та арифметично вірними, тому вимога позивача у вказаній частині також підлягає задоволенню.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Позивач довів суду належними та достатніми доказами обґрунтованість заявлених позовних вимог. При цьому відповідач не подав суду доказів, які б спростовували доводи позивача.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в сумі 157546,15грн, з яких 128297,92грн основного боргу, 22328,38грн пені, 1928,13грн 3% річних, 4991,72грн інфляційних, є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-Комерційна фірма "ЕЛТА" до фізичної особи підприємця Павловського Віталія Вікторовича задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Павловського Віталія Вікторовича ( АДРЕСА_2 , ід номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-Комерційна фірма "ЕЛТА" (69083, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Музична, буд. 2, ід. номер 23790967):

- 128297,92грн основного боргу;

- 22328,38грн пені;

- 1928,13грн 3% річних;

- 4991,72грн інфляційних;

- 2363,19грн судового збору.

- 1928,13грн 3% річних;

- 4991,72грн інфляційних;

- 2363,19грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 04.07.19

Суддя Вельмакіна Т.М.

1- до справи;

2,3 - сторонам (рек.)