ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2019 р. м. Київ Справа № 911/748/19

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа», Київська область, м. Боярка

про стягнення заборгованості

за участю представників:

від позивача: В.О.Поліщук

від відповідача: Н.В.Коваль

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» №14/4-417 від 18.03.2019 року (вх.№784/19 від 20.03.2019 року) до Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» про стягнення заборгованості за Договором купівлі-продажу природного газу №2130/1718-КП-17 від 18.09.2017 року у розмірі 89849,85 грн., з яких 80349,80 грн. основного боргу, 7084,05 грн. пені, 645,54 грн. 3% річних та 1780,46 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 25.03.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/748/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 23.04.2019 року.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №166 від 17.04.2019 року (вх. №7893/19 від 18.04.2019 року), в якому відповідач зазначає, що 17.04.2019 року ним було погашено основний борг у сумі 80349,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2392 від 17.04.2019 року, тому, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в цій частині. Крім того, просить суд зменшити розмір пені, нарахований позивачем на 90%, оскільки підприємство відповідача є збитковим, а наявна заборгованість пов`язана з різницею в тарифах та розрахунками споживачів за спожитий газ.

Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання 23.04.2019 року не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 23.04.2019 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/748/19 на тридцять днів та відкладено розгляд справи на 11.06.2019 року.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив №14/4-1458В від 03.05.2019 року (вх. №8910/19 від 07.05.2019 року). У відповіді на відзив позивач заперечує проти зменшення розміру пені, оскільки відповідачем порушено умови договору щодо строків оплати і даний випадок не є винятковим, крім того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів поважності порушення умов договору, тому і відсутні підстави для зменшення розміру пені.

Представник позивача у судовому засіданні 11.06.2019 року повідомив, що відповідачем сплачено суму основного боргу після відкриття провадження у справі.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №59, у судове засідання 11.06.2019 року повторно не з`явився.

Ухвалою суду від 11.06.2019 року закрито підготовче провадження у справі №911/748/19 та призначено розгляд справи по суті на 25.06.2019 року.

Представник позивача у судовому засіданні 25.06.2019 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні 25.06.2019 року проти позову заперечив, просив суд закрити провадження в частині вимог про стягнення основного боргу, а також, просив суд зменшити розмір нарахованої позивачем пені до 90%.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 25.06.2019 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.09.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (за договором постачальник) та Комунальним підприємством «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради (за договором споживач) укладено Договір купівлі продажу природного газу №2047/15-ТЕ-41 (далі - Договір), згідно умовам п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору, постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтованим обсягом до 14,330 тис. куб. метрів в тому числі по місяцях (тис.куб.м): жовтень 1,659; листопад 1,908; грудень 3,168 (VI кв. 2017 р.); січень 3,398; лютий 2,412; березень 1,785 (І кв.2018 р.).

Обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим Договором(далі плановий обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у п. 1.2. цього Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору, постачальник передає споживачу у загальному потоці газ (за кодом УКТ ЗЕД ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України ) у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

Згідно п. п. 5.1., 5.2. Договору, ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. На дату укладення договору цина на природний газ становить 4942,00 грн. за 1000 куб.м (без врахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1.6. Ціна за 1000 куб.м.газу за цим Договором на дату його укладення становить 7907,20 грн., крім того ПДВ 20%. Всього до сплати разом з ПДВ 9488,64 грн.

У п. 6.1. Договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової оплати протягом поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 12.1. Договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 року до 31.03.2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 80349,80 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.10.2013 року за жовтень 2017 року на суму 398,52 грн., від 30.11.2017 року за листопад 2017 року на суму 11225,06 грн., від 31.12.2017 року за грудень 2017 на суму 21283,02 грн., від 31.01.2018 року за січень 2018 року на суму 25932,46 грн., від 28.02.2018 року у лютому 2018 року на суму 21510,74 грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Відповідач взяті на себе зобов`язання зі своєчасної та повної оплати отриманого у 2017-2018р.р. природного газу не виконав. Заборгованість відповідача перед позивачем за станом на час звернення до суду з позовом становила 80349,80 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідачем а процесі розгляду справи здійснено оплату основного боргу у сумі 80349,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2392 від 17.04.2019 року.

Таким чином, станом на день прийняття рішення у справі, основний борг у сумі 80349,80 грн. повністю сплачено відповідачем, що також не заперечувалось позивачем під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 80349,80 грн. основного боргу, сплаченого під час розгляду справи у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача передбачену п. 8.2. Договору пеню у сумі 7084,05 грн., нараховану на заборгованість відповідача по кожному акту приймання-передачі природного газу за загальний період з 28.11.2018 року по 23.05.2018 року, у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» №543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Розмір пені, нарахованої позивачем, у сумі 7084,05 грн. є обґрунтованим та підлягає стягненню з відповідача.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 1780,46 грн. інфляційних втрат та 635,54 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача по кожному акту приймання-передачі природного газу окремо за загальний період прострочення з 28.11.2017 року по 23.05.2019 року, у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір інфляційних у сумі 1780,46 грн. та 3% річних у сумі 635,54 грн. є обґрунтованим, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90 % від заявленої позивачем суми задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 233 ГК України, відповідно до якої у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зменшення суми пені є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 910/2158/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися виконання зобов`язань між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Основним доводом для зменшення пені відповідач зазначає наявність заборгованості споживачів перед відповідачем за надані послуги з теплопостачання, а також різницею в тарифах, яку держава невчасно відшкодовує. На підтвердження зазначеного відповідач додає Звіт про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від надання послуг теплопостачання за січень грудень 2018 року та Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2018 рік.

Однак суд зазначає, що зобов`язання з оплати природного газу за Договором покладались саме на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Підписавши договір купівлі-продажу природного газу, відповідач був обізнаний про існуючий порядок розрахунків, у тому числі у випадку підписання спільних протокольних рішень про порядок взаємних розрахунків, та правові наслідки порушення строків розрахунку.

За приписами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи викладене, заперечення позивача а також те, що розмір пені не є значним, суд відмовляє в задоволення клопотання відповідача у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача в повному обсязі, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, а погашення основного боргу відбулось після відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 73, 74, 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» про стягнення 89849,85 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» (08150, Київська область, Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Незалежності, буд. 9, код 23576122) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, код 20077720) 7084 (сім тисяч вісімдесят чотири) грн. 05 коп. пені, 635 (шістсот тридцять п`ять) грн. 54 коп. 3% річних, 1780 (одна тисяча сімсот вісімдесят) грн. 46 коп. інфляційних втрат та 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В частині стягнення 80349,80 грн. основного боргу провадження у справі закрити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 02.07.2019 року.

Суддя Д.Г. Заєць