РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.05.2019Справа № 910/2544/19

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія";
До Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна";
Про визнання недійсним договору оренди.
Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивачаГлазовий О.П., адвокат;
Від відповідачаЛиповенко Г.В., адвокат;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" звернулося до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди машиномісць у паркінгу від 01.04.2016 № 16/05-19/10, укладеного з Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна".

Позовні вимоги мотивовані тим, що договір було вчинено позивачем під впливом обману відповідача, що відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним за рішенням суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 відкрито провадження у справі № 910/2544/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.04.2019, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

В установлений строк відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги не визнає та просить у позові відмовити з мотивів його безпідставності і необґрунтованості. Так, відповідач зазначає, що договір, який припинив свою дію, не може бути визнаний недійним, а також зазначає, що позивач не довів в чому саме полягав обман і процесі укладення договору, не обґрунтував, в чому саме полягає порушення прав позивача.

Відповідно до ухвали від 02.04.2019 підготовче засідання було відкладено на 18.04.2019 у зв`язку з неявкою представника позивача.

18.04.2019 в підготовчому засіданні було оголошено перерву до 23.04.2019.

23..04.2019 позивач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив позов задовольнити та вказував на те, що сторони не підписували акт приймання-передачі паркомість як при укладенні договору, так і при поверненні майна з оренди.

У підготовчому засіданні 23.04.2019, вчинивши всі передбачені процесуальним законодавством дії за ст.ст. 182-183 Господарського процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 14.05.2019.

Під час розгляду спору по суті 14.05.2019 у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечував, вказуючи відсутність підстав для задоволення позову та його спрямованість на уникнення грошових зобов`язань за договором (сплати боргу з орендних платежів).

Заслухавши виступи представників, дослідивши докази та провівши судові дебати, суд оголосив перерву у засіданні до 28.05.2019.

17.05.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оглянувши оригінали документів, копії яких долучено до матеріалів справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2012 Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" (балансоутримувач) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" (управитель) уклали договір № 12/003 про надання послуг з управління (надалі - договір управління), за умовами якого управитель зобов`язався надавати балансоутримувачу послуги на об`єкті (група будинків і споруд, які становлять цілісний житловий комплекс, разом з прилеглими до них прибудинковими територіями за адресою: м. Київ, вул. Ю. Кондратюка, 1-7), який перебуває на балансі балансоутримувача, а балансоутримувач доручає управителю відрахувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, яка надійшла від мешканців об`єкту, а також відшкодувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлянням об`єктом у разі, коли управитель отримав згоду балансоутримувача на такі витрати.

Домовленість про строк дії договору управління сторони оформили у ст. 12, де вказано, що датою його укладання є дата початку отримання балансоутримувачем від управителя послуг і договір укладається строком на п`ять років та вважається продовженим на той самий термін, якщо за місяць до закінчення його строку жодною зі сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

В якості додатків та доповнень до договору управління сторони склали та документально оформили складові тарифу на послуги з утримання будинків, спору та прибудинкових територій, перелік функцій з управління багатоквартирним житловим будинком по вул. Кондратюка, 7, які Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" доручає виконувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія", вартість тарифів та перелік послуг, які надаються компанією з управління.

Матеріалами справи підтверджується, що до договору управління упродовж його дії неодноразово вносилися зміни і доповнення у серпні 2013 року, червні, листопаді 2014 року, червні 2015 року, травні 2016 року, серпні 2017 року, листопаді 2017 року, грудні 2017 року.

На виконання умов договору управління та реалізації компетенції управителя 01.04.2016 сторони уклади договір оренди машиномісць в паркінгу № 16/05-19/10 (надалі - договір оренди), за яким орендодавець (відповідач) передає орендареві, тобто позивачу в платне строкове користування машиномісця в підземному паркінгу, а орендар зобов`язується сплачувати орендну плату на умовах і в порядку, встановлених цим договором.

Об`єктом оренди за вказаним договором сторони визначили машиномісця в другому пусковому комплексі (паркінг № 1) житлово-офісного комплексу з об`єктами соціально-побутового, торговельного призначення та підземним паркінгом по вул. Кондратюка, в Оболонському районі міста Києва (І черга будівництва), разом з прилеглими територіями і спорудами, що здаються в оренду за адресою: м. Київ, вул. Ю. Кондратюка, визначені в актах прийому-передачі машиномісць в оренду (додаток № 1).

Відповідно до п. 1.3 зазначеного договору строк оренди становить з 01.04.2016 до 31.03.2017.

Машиномісця надаються для зберігання автотранспортних засобів (п. 1.4).

Орендодавець надає орендарю право передавати машиномісця в суборенду третім особам на строк, до моменту продажу конкретного машиномісця покупцю, але не довше терміну дії договору (п. 1.5).

Згідно з п. 5.1 договору оренди він вступає вдію з моменту його підписання сторонами та діє до закінчення строку оренди. Якщо протягом 30-ти календарних днів до дня закінчення строку дії договору жодна зі сторін не заявить про його розірвання, договір вважається продовженим га наступний календарний рік на тих же умовах.

У розділі про права та обов`язки сторін сторони визначили, серед іншого, таке:

- орендодавець зобов`язується протягом 2-х робочих днів після підписання договору передати в користування орендарю визначені машиномісця. Передача машиномісць в оренду оформлюється шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі машиномісць в оренду (п. 2.1);

- орендодавець зобов`язується протягом 2-х робочих днів після підписання ним з покупцем договору купівлі-продажу конкретного машиноміця письмово повідомити орендаря про необхідність звільнення такого машиномісця з суборенди для його передачі орендодвцем покупцю (п. 2.3);

- орендар зобовязується здійснювати повну та своєчасну оплату орендних платежів (п. 2.4);

- орендар має право передавати машиномісця в суборенду третім особам, при цьому, він зобовязується в договорах суборенди машиномісць встановити обов`язок суборендаря, що в разі продажу орендодавцем машиноміця, яке перебуває в суборенді - суборендар протягом 2-х діб звільняє таке паркомісце (п. 2.6);

- звільнення об`єкта оренди орендарем підтверджується актом повернення машиномісць з оренди, який підписується сторонами. Об`єкт оренди вважається переданим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту повернення машиномісць з оренди (п. 2.8).

01.03.2017 сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору оренди, якою змінили щомісячну вартість послуг з оренди та строк оренди, який становить з 01.04.2016 до 31.03.2018.

01.01.2018 додатковою угодою № 2 ще раз було змінено щомісячну вартість послуг оренди.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що позивач не погоджується з правомірністю договору оренди від 01.04.2016, оскільки Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" повідомило Товариству з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" недостовірні відомості про предмет договору, тобто догорів було вчинено під впливом обману.

Обман позивач вбачає у тому, що відповідачеві не належало право власності на машиномісця, які він передав орендареві за оспорюваним правочином, а тому відповідач не мав правомочностей на передачу майна у найм, оскільки право власності на машиномісця не було зареєстроване за орендодавцем в установленому законодавством порядку.

На підтвердження своїх посилань позивач надав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 05.02.2019.

Також в якості мотивації своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що сторонами не оформлювалися акти здачі-приймання машиномісць при укладенні договору та при поверненні об`єкта оренди, що не відповідає п. 2.9 договору оренди та ст. 795 Цивільного кодексу України.

Відповідач проти позову заперечує повністю, адже вважає, що мотивами звернення позивача до суду з цим позовом є уникнення оплати за спожиті послуги з оренди машиномісць. Також відповідач зазначає, що розірваний договір не можна визнати недійсним (орендодавець в порядку п. 5.5 договору оренди розірвав його в односторонньому порядку через порушення орендарем більше, ніж на два місяці строки внесення орендних платежів) і позивач не обґрунтував у чому саме полягав обман у процесі укладання та виконання договору, в чому полягало порушення прав орендаря та чи поніс він якісь збитки.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спір про визнання договору (угоди, правочину) недійсним, суду необхідно встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України.

Як вказувалося вище, підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним позивач визначив введення відповідачем його в оману та непідписання сторонами актів приймання-передачі майна.

Відповідно до ст. 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Договір, за яким між сторонами виник спір, є договором оренди, тобто, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Аналогічні норми містяться в положеннях ст. 759 Цивільного кодексу України.

За приписами ст. 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

У ст. 761 Цивільного кодексу України прямо передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

За твердженнями відповідача, він є замовником будівництва та, відповідно, законним власником декількох побудованих будинків по вул . Кондратюка у місті Києві, зокрема, і будинку, машиномісця в якому були об`єктом договору оренди сторін.

Позивач не заперечив тверджень відповідача про те, що Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" є замовником будівництва таких об`єктів нерухомості.

Суд враховує, що документів на підтвердження своїх посилань відповідач суду не подав, проте, розглядаючи заявлений спір, суд виходить з того, що Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" дійсно є замовником будівництва і, відповідно, має майнові права на зведені на його замовлення об`єкти, адже такі обставини вбачаються з позовної заяви та приєднаних до неї документів. Так, правова позиція позивача виходить з того, що оспорюваний правочин було укладена рамках реалізації договору про надання послуг з управління об`єктом, балансутримувачем якого є позивач і, в силу приписів ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім того, позивач жодним чином не заперечив та не спростував обставин того, що відповідач є замовником будівництва об`єктів нерухомості, яких стосувалися як договір управління, так і договір оренди. У витягу з державних реєстрів, які подав позивач, наявні відомості про набуття певними громадянами права власності та майнових прав на об`єкти права власності за вищевказаними адресами від Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна", тобто, відповідач мав правомочності на розпорядження машиномісцями, які передав в оренду позивачеві.

Укладаючи оспорюваний договір з відповідачем, позивач знав та усвідомлював, що відповідач діє як замовник будівництва і балансоутримувач нерухомого майна і це майно може стати предметом договору купівлі-продажу з третіми особами у разі реалізації машиномісць мешканцям будинків по вул . Кондратюка у м. Києві чи іншим особам, а відповідач жодним чином не приховував такі обставини і, навпаки, включив їх до договорів управління та оренди.

У свою чергу, під час розгляду справи позивач цього не заперечив і зворотнього не довів.

У зв`язку з викладеним, підстави вести мову про вчинення відповідачем дій задля введення позивача в оману відсутні, а позові вимоги підлягають відхиленню.

Щодо посилань позивача на те, що в порушення п. 2.1, п. 2.9 договору сторони не підписали акт приймання-передачі та акт повернення машиномісць суд зазначає наступне.

У ст. 795 Цивільного кодексу України передбачено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Умови про необхідність складання акту про передачу і повернення майна сторони погодили у п. 2.1 та п. 2.8 оспорюваного договору. Проте, строк оренди сторони погодили відраховувати не з моменту передачі майна за актом, а окремим пунктом договору - п. 1.3, де було чітко визначено цей строк, продовжений у подальшому за додатковою угодою від 01.01.2018 № 2.

Підтвердження того, що майно (машиномісця) в оренду відповідач передав позивачеві за відповідним актом суду подано не було.

До матеріалів справи відповідачем було приєднано акт повернення машиномісць з оренди від 31.01.2019 у кількості 196 штук, підписаний та скріплений печатками сторін, оформлений за договором оренди мащиномісць у паркінгу № 15/2002 від 15.05.2015, який не стосується оспорюваного правочину, а тому не приймається в якості доказу у цій справі.

Також, до матеріалів справи відповідач подав повідомлення від 03.01.2019 № 01 про дострокове розірвання договору № 16/05-19/10. В указаному повідомлені відповідач повідомив позивача про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку відповідно до п. 5.5 у зв`язку з простроченням позивача зі сплати орендних платежів понад 90 днів.

Так, у п. 5.5 договору оренди сторони погодили, що орендодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір у випадку, якщо орендар порушив строки сплати орендних платежів більше, ніж на 90 календарних днів. Про дострокове розірвання договору орендодавець повідомляє орендаря шляхом відправлення письмового повідомлення на адресу, зазначену у договорі.

Позивач не заперечив тверджень відповідача про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку, так само як і фактичне виконання договору, а тому відсутність підписаного акту передачі майна в оренду та повернення з оренди видається фактом недотримання сторонами договірної процедури в частині належного документального оформлення всіх договірних процедур.

Статтею 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, де вказується, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правова позиція позивача та пояснення його представника свідчить про те, що підписання оспорюваного правочину відбувалося добровільно, за взаємною згодою сторін, тобто відповідно до положень договору оренди і законодавства.

Відомостей і фактів, які б дозволяли вести мову про те, що укладення цього договору з наступними змінами до нього призвели до заподіяння позивачеві збитків Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" суду не представило.

Враховуючи викладене, суд не вбачає порушень прав позивача чи діючого законодавства внаслідок укладення договору оренди машиномісць від 01.04.2016 № 16/05-19/10.

Зважаючи на наведене вище, позовні вимоги відхиляються, а судові витрати у справі покладаються на позивача відповідно до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73-80, 129, 231, 236-241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 10.06.2019

Суддя О.В. Мандриченко