ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2019 р. м. Київ Справа № 910/3010/19

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., при секретарі судового засідання Брунько А.І., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Фізичної особи-підприємця Приходька Олексія Юрійовича (м. Київ ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пані Аптека" (Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Хотів) про стягнення 12996,49 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Приходько О.Ю. - паспорт серії НОМЕР_1 виданий 27.10.1999;

від відповідача: не прибув.

Фізична особа-підприємець Приходько Олексій Юрійович (далі - позивач) подав до господарського суду позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пані Аптека" (далі - відповідач) 12996,49 грн заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань з оплати товару, поставленого на виконання умов договору поставки №116а від 06.12.2013.

Ухвалою від 06.05.2019 господарський суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання для її розгляду на 04.06.2019.

Ухвалою від 04.06.2019 господарський суд відклав підготовче засідання на 25.06.2019, витребував у позивача письмові пояснення щодо строку дії договору поставки №116а від 06.12.2013 та докази часткової оплати поставленого товару. Витребувані документи зобов`язав надати в строк до 21.06.2019.

18.06.2019 до суду від позивача на виконання вимог ухвали від 04.06.2019 надійшли копії бухгалтерських документів.

Ухвалою від 25.06.2019 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 09.07.2019.

Представник позивача в засіданні суду позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався.

При цьому щодо неприбуття в засідання суду представника відповідача, господарський суд приймає до уваги таке.

03.07.2019 на адресу Господарського суду Київської області з відміткою поштового відділення про невручення повернулась кореспонденція господарського суду з ухвалою від 06.05.2019, направлена рекомендованим листом з повідомленням відповідачу у справі Товариству з обмеженою відповідальністю "Пані Аптека".

Водночас, як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на час розгляду справи в суді Товариство з обмеженою відповідальністю "Пані Аптека" зареєстроване за адресою: 08171, Київська обл., Києво-Святошинський район, село Хотів, вулиця Промислова, будинок 3.

Відповідно до вимог п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, у тому числі її місцезнаходження.

За ч. 1 ст. 10 вищевказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не змінював своєї юридичної адреси, і адреса відповідача, на яку направлялися ухвали Господарського суду Київської області від 06.05.2019, 04.06.2019 та 25.06.2019, відповідає адресі, вказаній у витязі з ЄДР.

Також суд вказує, що ухвали Господарського суду Київської області були оприлюднені на офіційному веб-порталі судової влади України, а саме в Єдиному державному реєстрі судових рішень, www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі. Крім того, інформація про час і місце судового засідання була розміщена на сторінці Господарського суду Київської області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, проте своїм правом приймати участь в судовому засіданні останній не скористався.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріали справи докази, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.12.2013 між позивачем як постачальником та відповідачем як покупцем був укладений договір поставки №116а (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався постачати покупцеві лікарські засоби, вироби медичного призначення або інші товари аптечного асортименту, а покупець зобов`язався приймати поставлений товар та проводити його оплату на умовах цього договору за кількістю, асортиментом та цінами, зазначеними у видатковій накладній, що є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. п. 1.2, 2.1, 2.2, 2.3 договору передбачено, що на кожну партію товару виписується окрема видаткова накладна, яка є невід`ємною частиною даного договору. Ціна на товар, зазначена у видатковій накладній, вказується в національній валюті України. Асортимент та кількість товару, що постачається, визначається згідно поданого замовлення покупця. Адреса поставки зазначається у замовленні покупця. Загальна вартість товару, що передається, вказується у видатковій накладній.

Умовами п. п. 5.1, 5.2, 5.4, 5.5, 5.6 договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється зі складу постачальника відповідно до попереднього замовлення покупця протягом 3 робочих днів з дати отримання замовлення постачальником, за умови наявності такого замовленого товару на складі постачальника. У випадку відсутності товару у постачальника, останній повинен повідомити покупця про відсутність товару протягом доби з моменту отримання замовлення. Замовлення на поставку відповідної партії товару подається покупцем за допомогою електронних або факсимільних засобів зв`язку, або телефоном, і має містити інформацію щодо асортименту та кількості товару.

Поставка товару здійснюється транспортним засобом і за власний рахунок постачальника.

Товар вважається зданим постачальником і прийнятим покупцем за якістю в відповідності до документів, що засвідчують його якість згідно переліку вказаного в п. 5.3 даного договору, наданими постачальником, а за кількістю - згідно видаткової накладної, після її підписання покупцем.

Датою поставки вважається дата передачі товару постачальником покупцю, про що свідчить відповідна відмітка покупця на супровідній документації.

Зобов`язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними в момент передачі покупцю товару на підставі видаткової накладної, яким вважається момент підписання видаткової накладної повноважним представником покупця, за умови надання постачальником всіх необхідних, належним чином підготовлених документів відносно такого товару. Часткова поставка або поставка в іншому асортименті чи без належних супровідних документів не вважається належним виконанням постачальником своїх зобов`язань і тягне за собою відповідальність постачальника згідно умов договору та чинного законодавства України.

Згідно з п. п. 4.1, 4.2, 4.4 договору визначено, що покупець зобов`язаний до 10 числа кожного місяця надавати постачальнику письмову інформацію у вигляді звіту про хід реалізації товару та його залишки.

Оплата за реалізований товар проводиться покупцем протягом 30 банківських днів з моменту надання постачальнику звіту про хід реалізації товару, передбаченого п. 4.1 даного договору.

Покупець проводить оплату товару в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що даний договір набирає законної сили з моменту підписання його обома сторонами і діє до 31.12.2014, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору.

У п. 8.2 договору встановлено, що даний договір може бути пролонговано за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.

Як вбачається із позовної заяви, спір у справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем свого договірного зобов`язання по розрахунку за товар, що, як вказує позивач, є підставою для стягнення з відповідача суми заборгованості з нарахованими на неї штрафними санкціями на загальну суму 12996,49 грн.

На підтвердження своїх доводів, позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на сформовані та виставлені відповідачу на підставі договору видаткові накладні за період з 03.03.2014 по 07.12.2018 на загальну суму поставки у розмірі 313490,00 грн.

Позивач вказує, що на виконання умов договору, в рахунок оплати товару відповідачем було частково перераховано позивачу грошові кошти у сумі 294570,00 грн. Частина товару на суму поставки у розмірі 8069,00 грн була повернута позивачу шляхом складення відповідачем видаткових накладних на повернення товару.

Таким чином, за даними позивача, розмір заборгованості відповідача по поставці товару склав 11851,00 грн (313490,00 грн - 294570,00 грн - 8069,00 грн).

Суд встановив та позивач в судовому засіданні підтвердив, що вимоги позивача, заявлені у позові, грунтуються на укладеному з відповідачем договорі поставки №116а від 06.12.2013, отже підставою позову у даній справі є неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати товару, визначеного умовами договору, а предметом позову - вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача суми заборгованості за поставлений, однак неоплачений у строк товар.

Відповідно до ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оцінивши всі обставини справи згідно з поданих сторонами до справи доказів, господарський суд вказує, що наданим до справи актом звіряння взаємних розрахунків від 31.05.2019 позивач доводить, що у період з 03.03.2014 по 07.12.2018 між позивачем та відповідачем дійсно існували відносини по поставці товару (лікарських засобів).

Поставка товару здійснювалася позивачем на підставі замовлень відповідача та підтверджена наданими позивачем до справи видатковими накладними: № Н-0065 від 14.11.2014 на суму 800,00 грн, № Н-0068 від 11.12.2014 на суму 800,00 грн, № Н-0069 від 11.12.2014 на суму 400,00 грн, № Н-0001 від 08.01.2015 на суму 1280,00 грн, № Н-0002 від 08.01.2015 на суму 1280,00 грн, № Н-0026 від 18.02.2015 на суму 936,00 грн, № Н-0032 від 11.03.2015 на суму 1872,00 грн, № Н-0037 від 24.03.2015 на суму 1088,00 грн, № Н-0059 від 11.05.2015 на суму 1104,00 грн, № Н-0061 від 13.05.2015 на суму 1120,00 грн, № Н-0085 від 13.07.2015 на суму 1545,00 грн, № Н-0150 від 20.11.2015 на суму 2480,00 грн, №Н-0087 від 20.07.2016 на суму 153,00 грн, № Н-0048 від 29.04.2016 на суму 306,00 грн, № Н-0020 від 24.02.2016 на суму 2125,00 грн, № Н-0004 від 12.01.2016 на суму 3915,00 грн, № Н-0100 від 12.09.2017 на суму 5275,00 грн, № Н-0153 від 29.09.2017 на суму 1480,00 грн, № Н-0188 від 22.11.2017 на суму 1327,00 грн, № Н-0194 від 29.11.2017 на суму 1260,00 грн, № Н-0197 від 05.12.2017 на суму 3150,00 грн, № Н-0001 від 05.01.2018 на суму 3165,00 грн, № Н-0015 від 08.02.2018 на суму 3150,00 грн, № Н-0025 від 28.03.2018 на суму 2290,00 грн та № Н-0074 від 27.09.2018 на суму 693,00 грн.

В підтвердження проведення відповідачем часткової оплати за товар позивач надав до справи копії платіжних доручень № 1053 від 25.01.2016 на суму 9135,20 грн, № 1258 від 05.02.2016 на суму 4286,00 грн, № 1761 від 04.03.2016 на суму 5704,40 грн, № 2239 від 06.04.2016 на суму 2099,40 грн, № 2800 від 06.05.2016 на суму 6777,60 грн, № 3346 від 03.06.2016 на суму 8123,60 грн, № 3957 від 06.07.2016 на суму 5836,20 грн, № 4525 від 05.08.2016 на суму 4507,40 грн, № 5124 від 07.09.2016 на суму 8182,40 грн, № 5704 від 05.10.2016 на суму 13210,20 грн, № 6470 від 09.11.2016 на суму 7598,80 грн, № 6977 від 07.12.2016 на суму 8464,20 грн, № 7709 від 13.01.2017 на суму 5395,00 грн, № 8281 від 14.02.2017 на суму 7617,20 грн, № 8671 від 07.03.2017 на суму 9000,00 грн, № 9303 від 12.04.2017 на суму 7062,60 грн, № 9739 від 15.05.2017 на суму 4969,20 грн, № 10297 від 26.07.2017 на суму 15332,24 грн, № 10444 від 14.08.2017 на суму 7376,40 грн, № 10782 від 28.09.2017 на суму 9232,00 грн, № 10921 від 19.10.2017 на суму 9079,80 грн, № 11209 від 15.11.2017 на суму 8100,00 грн, № 11492 від 18.12.2017 на суму 5070,00 грн, № 28112 від 19.01.2018 на суму 9984,40 грн, № 28453 від 15.02.2018 на суму 8502,60 грн, № 28702 від 16.03.2018 на суму 5000,00 грн, № 28785 від 23.03.2018 на суму 6305,80 грн, № 28964 від 16.04.2018 на суму 5000,00 грн, № 29078 від 05.05.2018 на суму 7000,00 грн, № 29153 від 14.05.2018 на суму 4000,00 грн, № 29229 від 23.05.2018 на суму 5000,00 грн, № 9056 від 25.07.2018 на суму 5000,00 грн, № 29780 від 03.09.2018 на суму 5000,00 грн, № 29889 від 17.09.2018 на суму 5000,00 грн, № 291170 від 25.09.2018 на суму 5000,00 грн, № 291407 від 30.10.2018 на суму 4000,00 грн, № 291474 від 14.11.2018 на суму 5000,00 грн, № 291503 від 20.11.2018 на суму 5000,00 грн, № 291541 від 23.11.2018 на суму 3331,76 грн, № 291917 від 22.03.2019 на суму 1000,00 грн.

Як вбачається з досліджених судом в процесі розгляду справи документів, позивач документально підтвердив факт поставки відповідачу товару на суму 42994,00 грн та оплати його на суму 261284,40 грн.

Тобто в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження поставки товару у розмірі 270496,00 грн та його оплати у розмірі 41354,60 грн.

Таким чином, суд встановив, що в матеріалах господарської справи відсутні видаткові накладні та платіжні доручення, посилання на які містяться у наданому позивачем суду акті звіряння взаємних розрахунків від 31.05.2019.

Разом з тим, суд наголошує, що за ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" унормовано, що підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є саме первинний документ.

За визначенням ст. 1 вищевказаного Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Таким чином, за своєю правовою природою видаткові накладні та платіжні доручення слід розцінювати первинними документами, які посвідчують виконання зобов`язань - констатують (фіксують) певні факти господарської діяльності у правовідносинах між сторонами та мають юридичне значення для встановлення обставин дотримання сторонами умов договору.

Відповідно до ст. 74 ГПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно з приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на виклалене суд вказує, що до матеріалів господарської справи позивачем не додано всього обсягу первинних бухгалтерських документів, які б підтвердили суму здійснених відповідачу нарахувань по договору, на підставі якого стягується заборгованість у розмірі 11851,00 грн, та суму проведених ним оплат в рахунок погашення заборгованості. Водночас згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 15.12.2015 № 21-4266а15, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку.

Окрім того, при вирішенні спору суд зважає на той факт, що додатковою угодою від 02.12.2014 до договору поставки №116а від 06.12.2013 сторони продовжити дію договору лише до 31.12.2015 включно, в той час як позивач у позові ставить вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за товар, поставка якого була проведена поза межами строку дії договору, тобто на підставі видаткових накладних, виписаних після 31.12.2015.

З оглянутих судом видаткових накладних суд встановив, що останні не містять посилань на укладений між сторонами договір поставки №116а від 06.12.2013, що може свідчити про те, що поставка товару могла відбуватися за іншими укладеними з відповідачем договорами, відмінними від договору №116а від 06.12.2013.

З огляду на викладнене, суд вказує, що позивачем не було доведено в судовому порядку, що договір поставки №116а від 06.12.2013 може бути підставою для вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за неоплачений товар, поставка якого відбулася після 01.01.2016 та проведена на підставі видаткових накладних №Н-0087 від 20.07.2016 на суму 153,00 грн, № Н-0048 від 29.04.2016 на суму 306,00 грн, № Н-0020 від 24.02.2016 на суму 2125,00 грн, № Н-0004 від 12.01.2016 на суму 3915,00 грн, № Н-0100 від 12.09.2017 на суму 5275,00 грн, № Н-0153 від 29.09.2017 на суму 1480,00 грн, № Н-0188 від 22.11.2017 на суму 1327,00 грн, № Н-0194 від 29.11.2017 на суму 1260,00 грн, № Н-0197 від 05.12.2017 на суму 3150,00 грн, № Н-0001 від 05.01.2018 на суму 3165,00 грн, № Н-0015 від 08.02.2018 на суму 3150,00 грн, № Н-0025 від 28.03.2018 на суму 2290,00 грн та № Н-0074 від 27.09.2018 на суму 693,00 грн.

Суд зазначає, що підставою позову є юридичні факти, на основі яких позивач обґрунтовує свої вимоги відповідно до норм матеріального права. Ці факти породжують позов і вказують на наявність або відсутність правовідносин між позивачем і відповідачем, на обґрунтованість вимог позивача, що з них випливають.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України унормовано право позивача на зміну предмета або підстави позову шляхом подання письмової заяви лише до закінчення підготовчого засідання у справі.

Підготовче провадження у даній справі було закінчено 25.06.2019, про що постановлена ухвала суду.

Позивач до вказаної дати до суду з заявою про зміну підстави позову не звернувся, наданим ч. 3 ст. 46 ГПК України правом у встановлений процесуальним законом строк не скористався.

Враховуючи, що суд не вправі самостійно змінювати підстави позову вказані позивачем у позовній заяві, та зважаючи на встановлені в процесі вирішення спору обставини, які свідчать про те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за товар, поставка якого частково відбулася не на виконання умов договору №116а від 06.12.2013, враховуючи, при цьому, що позивач належними, достатніми та допустимими доказами не довів в суді правомірність розміру заявленої ним у позові суми боргу, суд вбачає безпідставними та недоведеними вимоги позивача про наявність підстав для стягнення на його користь з відповідача 11851,00 грн заборгованості.

Що стосується вимог позивача про відшкодування йому за рахунок відповідача 1145,49 грн пені, нарахованої у відповідності до п. 6.5 договору за порушення останнім строків оплати товару, то суд дійшов висновку, що вони також не підлягають задоволенню, з огляду на те, що, по-перше, позивачем не обгрунтовано у позові за який період ним було проведено нарахування штрафної санкції, лише вказано, що пеню розраховано за 98 днів; по-друге, позивач у позові не вказав, з якого часу він вважає, що у відповідача виникла заборгованість за товар, зважаючи на той факт, що приписами п. 4.2 договору сторони засвідчили, що строк оплати товару настає після складання та надання відповідачем позивачу звіту про хід реалізації товару та його залишки, однак станом на час розгляду справи позивачем не доведено настання події (обставини), з якою сторони узгодили настання обов`язку з оплати отриманого товару; по-третє, позивач не має права нараховувати відповідачу пеню на суму заборгованості за товар, поставка якого відбулася після 31.12.2015, тобто не на виконання та поза межами дії договору №116а від 06.12.2013, яким передбачено її нарахування.

Як зазначено у ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. ст. 73, 76-79 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на встановлені судом в процесі розгляду справи обставини необгрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за товар, поставка якого частково відбулася не на виконання умов договору №116а від 06.12.2013, а за видатковими накладними, неоплата яких стала підставою для звернення до суду із позовом про стягнення боргу, а також зважаючи на відсутність в матеріалах господарської справи всіх первинних документів як належних доказів в підтвердження реального обсягу виконання сторонами зобов`язань по поставці товару та правомірності нарахування суми заборгованості, за відсутності пояснень позивача щодо неможливості своєчасного подання ним до суду вищевказаних документів, суд вбачає наявними підстави для відмови позивачу в задоволенні позову, у зв`язку з недоведеністю ним суми боргу, про стягнення якої заявлено позовну вимогу.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору у даній справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Приходька Олексія Юрійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пані Аптека" про стягнення 12996,49 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: (http://court.gov.ua/fair/).

Повне рішення складено: 10.07.2019

Суддя В.М. Антонова