ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2019 справа № 914/645/19

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Львів

до відповідача: Державного коммунального підприємства Стебниктеплокомуненерго, м. Стебник

про: стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобов`язання

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Демчук А.П.

Представники:

Від позивача:Старчик А.А. дов. 14-195 від 17.05.2019 р.

Від відповідача: Білецька М. О. дов. б/н від 06.05.2019 р.

Суд встановив: 09.04.2019 року за вх. № 671 в канцелярії Господарського суду Львівської області зареєстровано позовну заяву Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Державного коммунального підприємства Стебниктеплокомуненерго про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.04.2019 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання на 07.05.2019 року. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.05.2019 року підготовче засідання відкладено на 16.05.2019 року, згідно клопотання відповідача та у зв`язку з відсутністю його представника. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.05.2019 року підготовче засідання відкладено на 23.05.2019 року, у зв`язку з відсутністю представників сторін. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.05.2019 року підготовче засідання відкладено на 04.06.2019 року, у зв`язку з відсутністю представника позивача. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.06.2019 року підготовче засідання відкладено на 18.06.2019 року, для надання доказів, строк розгляду справи у підготовчому провадженні продовжено на 30 днів. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.06.2019 року, підготовче засідання закрито, справа призначена до судового розгляду по суті на 26.06.2019 року.

Оскільки, за складністю та категорією дану справу, слід розглядати за правилами загального позовного провадження, суд призначив розгляд цієї справи в підготовчому провадженні.

Позивач вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 10.04.2019 року, ухвали про відкладення розгляду справи від 07.05.2019 року, від 16.05.2019 року, від 23.05.219 року, від 04.06.2019 року, від 18.06.2019 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

27.05.2019 р. за вх. № 21772/19 представник позивача подав відповідь на відзив.

Відповідач вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 10.04.2019 року, ухвали про відкладення розгляду справи від 07.05.2019 року, від 16.05.2019 року, від 23.05.219 року, від 04.06.2019 року,від 18.06.2019 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

26.04.2019 р. за вх. № 17704/19 представник відповідача подав відзив на позовнузаяву.

26.04.2019 р. за вх. № 17712/19 представник відповідача подав клопотання про зменшення заявленої до стягнення суми пені.

07.05.2019 р. за вх. № 18356/19 представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

04.06.2019 р. за вх. № 23205/19 представник відповідача подав клопотання про продовження строку підготовчого засідання.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд.

Відповідно до ст. 240 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 26.06.2019 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

У позовній заяві представник позивача зазначив, що між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) та ДКП «Стебник ТКЕ» (далі - відповідач) 29.01.2016 року укладено Договір № 5281/1617-БО-21 купівлі - продажу природного газу (далі - Договір). На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 3 581992,53 грн., що підтверджується Актами приймання - передачі природного газу.

Позивач зазначає, що відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Відповіднодо пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-ІV, зі змінами та доповненнями (далі - ЦК України), однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який, в силу вимог частини 1 статті 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивач зазначає, щовідповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року № 436 - ІV, зі змінами та доповненнями (далі - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) мас право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) І сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог частини 1 статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після 1-ого прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Позивач зазначає, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 Договору.

Згідно з вимогами частини 2 статті 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 статті 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України, передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо Інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Позивач зазначає, що відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 Договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу. Розрахунок пені, що підлягає стягненню за цим позовом здійснено у відповідності до вимог статті 232 ГК України, та з наступного дня, від дня прострочення основне зобов`язання. З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов Договору складає 20 393,75 грн.

Відповідно до вимог пункту 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також гри відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків. Розрахунок індексу інфляції здійснено позивачем у відповідності до рекомендацій, наданих відповідно до Листа Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97-р. Оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми. Загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 4 519,47 грн. Сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 17 525,04 грн.

Отже, загальна сума боргу відповідача перед позивачем, що підлягає стягненню згідно цього позову складає 42 438,26 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що на розгляді в Господарському суді Львівської області знаходиться справа №914/645/19 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) до Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» (далі - відповідач) про стягнення коштів у сумі 42438,26 грн., зяких 20393,75 грн. - пеня, 4519,47 грн. - 3 % річних та 17525,04 грн. - інфляційні втрати.

Відповідач наголошує, що Державне Комунальне підприємство «Стебниктеплокомуненерго» є теплопостачальним підприємством. заснованим на комунальній власності територіальної громади міста Стебник, яке забезпечує усіх споживачів міста Стебник Львівської області тепловою енергією. Підприємство створене зметою повного задоволення потреб населення та юридичних осіб в тепловій енергії, яка використовується для опалення приміщень, отримання гарячої води і промислових технологічних процесів.

Пунктом 2.1. Статуту визначено, що основним завданням підприємства є виробництво, транспортування і реалізація теплової енергії для опалення і гарячого водопостачання житловою фонду і об`єктів соціально-культурного призначення, і організацій, що знаходяться в межах території міста Стебник. Відповідно до Витягу з Єдиного державногореєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності комунального підприємства є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. В державному реєстрі підприємство відповідача зареєстроване з 20.12.1994 року.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач зазначає, що вживає усіх можливих заходів для вчасної оплати за спожитий природний газ, куплений в позивача. Кожного місяця спірного періоду відповідач в повній мірі здійснював розрахунки за спожитий газ, однак допустив з причин, що є незалежними від нього, прострочення оплат, які є незначними. Також підприємство не може відмовитись від укладення договору з позивачем, оскільки законодавчо зобов`язане надавати споживачам послуги з теплопостачання, для виробництва яких необхідний природний газ. Окрім цього, значна частина коштів, які надходять відповідачу від споживачів, окрім ПАТ «НАК «Нафтогаз», перераховується також на рахунки таких газотранспортних та газорозподільних організацій як ПАТ «Львівгаз» та ПАТ «Укртрансгаз».

Відповідач стверджує, що з наведеного вище видно, що для забезпечення господарської діяльності самого теплопостачального підприємства та для надання послуг із теплопостачання залишається мізер коштів, які спрямовуються в першу чергу на виплату заробітної плати працівникам підприємства, вчасну сплату податків та зборів до бюджету та забезпечення безперебійного проходження опалювального сезону.

Відповідач зазначає, що в спірний період діяла Постанова Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005року, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (надалі - Постанова КМУ № 20 від 11.01.2005 року), яка була чинна до 01.01.2015 року, у відповідності до якої було передбачено порядок укладення спільних протокольних рішень (надалі - СПР) та договорів про організацію взаєморозрахунків для погашення взаємної заборгованості (заборгованість державиперед теплопостачальною організацією в частині наданих населенню пільг і субсидій за отримані теплоносії і одночасним погашенням заборгованості зазначеного підприємства за спожитий газ перед 1ІАК «Нафтогаз України»). Однак субвенція із держбюджету для розрахунків по цьому договору за спірний період підприємству не надавалась та підприємство змушене було здійснювати оплати власними коштами. Що в свою чергу впливало і на оплату поставленого газу по категорії споживачів бюджені організації, оскільки підприємство не мало достатньо власних коштів для погашення заборгованості і за газ

У зв`язку із наведеним, відповідач просить врахувати специфіку діяльності підприємства теплопостачання та відсутність вини у допущеному простроченні розрахунків з позивачем.

Державне Комунальне підприємство «Стебниктеплокомуненерго» заперечує позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасну сплату спожитого природного газу за жовтень 2016року - березень 2017року, оскільки порушення сталося не з вини відповідача, а через об`єктивні підстави, наведені вище, на які підприємство не в змозі жодним чином вплинути.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є безпідставними, а тому в їх задоволенні слід повністю відмовити.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що позивач не погоджується з позицією відповідача у відзиві на позовну заяву і вважає, що такий відзив не підтверджується належними та допустимими доказами, а тому не може бути прийнятий до уваги судом з огляду на такі обставини.

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Частиною 1 статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Позивач наголошує, що на підтвердження оплат, які були здійсненні відповідачем, до суду надані як доказ, повивачем сальдо по рахунку за договором, договір, акти приймання-передачі газу за спірним договором купівлі-продажу газу. Таким чином, відповідачем було порушено грошові зобов`язання і щодо сплати коштами за рахунок держави та коштами, які сплачувалися конкретно відповідачем за конкретним договором з відповідним призначенням такого платежу.

Окрім того, позивач зазначає, щоу зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання позивач правомірно нарахував інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення за правочином.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Строки поставки встановлюються сторонами в договорі, з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством (положення ч. 2 ст. 267 ГК України).

Частиною 2 ст. 712 ЦК України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В ході розгляду справи, судом встановлено, щоміж Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) та ДКП «Стебник ТКЕ» (далі - відповідач) 29.01.2016 року укладено Договір № 5281/1617-БО-21 купівлі - продажу природного газу (далі - Договір).

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 3 581992,53 грн., що підтверджується Актами приймання - передачі природного газу.

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Відповіднодо пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, від 16.01.2003 року №435-ІV, зі змінами та доповненнями (далі - ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року №436-ІV, зі змінами та доповненнями (далі - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань, зокрема, є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, Інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом,

Згідно вимог статті 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після 1-ого прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1 Договору.

Згідно з вимогами частини 2 статті 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 статті 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України, передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо Інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 Договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Розрахунок пені, що підлягає стягненню за цим позовом здійснено у відповідності до вимог статті 232 ГК України, та з наступного дня, від дня прострочення основне зобов`язання. З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов Договору складає 20 393,75 грн.

Відповідно до вимог пункту 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також гри відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Розрахунок індексу інфляції здійснено позивачем у відповідності до рекомендацій, наданих відповідно до Листа Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97-р Сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 17 525,04 грн.

Оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми. Загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 4 519,47 грн.

Отже, загальна сума боргу відповідача перед позивачем, що підлягає стягненню згідно цього позову складає 42 438,26 грн.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо об`єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідачем позовні вимоги не спростовані, суд прийшов до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Державного комунального підприємства Стебниктеплокомуненерго про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобов`язання, є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 7002622від 20.03.2019 року на суму 1921,00 грн. про сплату судового збору.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, слід покласти на сторін пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» (82172, Львівська обл.., м. Стебник, вул. Мельника, 17, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) заборгованість у сумі 42 438 (сорок дві тисячі чотириста тридцять вісім) грн. 26 коп., з яких 20393,75 грн. пеня, 4519,47 грн. 3% річних та 17525,04 грн інфляційних втрат.

3. Стягнути з Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» (82172, Львівська обл.., м. Стебник, вул. Мельника, 17, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) судові витрати в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

4. Наказ видати, в порядку ст. 327 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 08.07.2019 р.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку ст. 256 ГПК України.

Суддя Пазичев В.М.