ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2019 р. Справа№ 910/9919/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРС-Капітал»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.04.2019

у справі №910/9919/18 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Союз Фінанс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРС-Капітал»

про стягнення 1 450 209,69 грн

за відсутності представників учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Союз Фінанс» (надалі ТОВ «ФК «Союз Фінанс», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРС-Капітал» (надалі ТОВ «ФК «АРС-Капітал», відповідач) про стягнення 1 450 209,69 грн, з яких сума позики за договором позики №14/6-1 від 14.06.2017 у розмірі 1 188 209,50 грн та неустойка у розмірі 262 000,19 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 200 000,00 грн основного боргу, 19 600,00 грн неустойки та 3 294,00 грн судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

14.01.2019 Господарським судом міста Києва на виконання вищевказаного судового рішення видано відповідний наказ.

14.03.2019 до Господарського суду міста Києва від ТОВ «ФК «АРС-Капітал» надійшла заява про відстрочення виконання судового рішення, в якій останнє просило відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/9919/18 до часу скасування ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 15.02.2019 у справі №752/23781/18 (провадження №1-кс/752/878/19) про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0011149 від 19.12.2017 в порядку ч. 4 ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України, але не більш ніж один рік з дня набуття чинності ухвали про відстрочення виконання вказаного судового рішення або до 12.03.2019, а також зняти арешти з майна та грошових коштів ТОВ «ФК «АРС-Капітал», накладені постановами приватного виконавця Лисенко С.О. від 23.01.2019 у ВП №58181236.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 у справі №910/9919/18 в задоволенні заяви ТОВ «ФК «АРС-Капітал» про відстрочення виконання судового рішення відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду у даній справі, суд виходив з відсутності підстав для її задоволення, у зв`язку з тим, що відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення (12.12.2018), а заявник просить суд про відстрочення виконання судового рішення до скасування ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 15.02.2019 у справі №752/23781/18, але не більш ніж один рік з дня набуття чинності ухвалою про відстрочення виконання судового рішення (17.04.2019); несплата заборгованості протягом тривалого часу порушує матеріальні інтереси кредитора (стягувача) та може призвести до негативних наслідків для нього.

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою, ТОВ «ФК «АРС-Капітал» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким заяву про відстрочення виконання судового рішення задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, апелянт вказував на те, що судом не було надано належної оцінки ухвалі Голосіївського районного суду міста Києва від 15.02.2019 у справі №752/23781/18, якою накладено арешт на право майнової вимоги за договором позики №14/6-1 від 14.06.2017, заборонено вчинення будь-яких дій щодо розпорядження позивачем грошовими коштами наданими у позику відповідачеві та перерахованими за вказаним договором у сумі 400 000,00 грн та грошовими коштами у вигляді неустойки, збитків та іншої майнової шкоди, що виникли у зв`язку з невиконанням даного договору, а також судом не надано оцінки ухвалі Голосіївського районного суду міста Києва від 27.02.2019 у справі №752/23781/18, якою до кінцевого бенефіціара позивача ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та витягу з веб-сайту МВС України від 16.04.2019 про розшук директора позивача; суд не звернув уваги на ті обставини, що власником та директором позивача завдано матеріальної шкоди відповідачеві в особливо великих розмірах, що і було підставою для накладення Голосіївським районним судом міста Києва вищевказаного арешту на майно, а саме, на право майнової вимоги за договором позики №14/6-1 від 14.06.2017; прийняття Голосіївським районним судом міста Києва ухвали від 15.02.2019 про накладення арешту та заборону вчинення дій є тією обставиною, що унеможливлює виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у даній справі на певний строк, при цьому, відповідач не просив відстрочити його виконання більше ніж на один рік.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «АРС-Капітал» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 у справі №910/9919/18, розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання на 03.07.2019, встановлено ТОВ «ФК «Союз Фінанс» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

01.07.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява, в якій останній просив здійснити розгляд справи без участі його представника, а також зазначив, що підтримує вимоги апеляційної скарги та просить її задовольнити.

У судове засідання сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ухвала Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 про відкриття апеляційного провадження та призначення розгляду апеляційної скарги на 03.07.2019, направлена позивачеві на його юридичну адресу, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, була повернута на адресу суду за закінченням встановленого терміну зберігання.

Згідно з п. 11 ст. 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Колегія суддів зазначає, що у разі надіслання судових рішень за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв`язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

З огляду на викладене, враховуючи, що судом апеляційної інстанції здійснено необхідні заходи щодо повідомлення позивача про дату, час і місце судового розгляду, а саме, шляхом направлення відповідної ухвали за адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, останній вважається повідомленим про вищевказане судове засідання належним чином.

Крім того, в силу приписів ч. 1 ст. 9 ГПК України, ч. 2 ст. 2, ч. ч. 1, 2 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», позивач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з відповідними ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

В даному контексті слід враховувати також правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

З огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін.

03.07.2019 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

У частині 4 цієї статті перераховані обставини, які повинен врахувати суд при вирішенні питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду, а саме ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

При цьому, частина 5 статті 331 ГПК України містить імперативну норму, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Згідно з ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, днем ухвалення судового рішення у даній справі, яке проголошувалось за участю представників обох сторін та виконання якого просить відстрочити відповідач, є 12.12.2018, відповідно, граничний термін можливого відстрочення спливає 12.12.2019.

Однак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість відстрочення рішення у даній справі з тієї підстави, що заявник просив про відстрочення виконання судового рішення до скасування ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 15.02.2019 у справі №752/23781/18, але не більш ніж один рік з дня набуття чинності ухвалою про відстрочення виконання судового рішення (17.04.2019), оскільки суд не позбавлений можливості задовольнити відповідну заяву частково та відстрочити виконання рішення в межах строку, встановленого ч. 5 ст. 331 ГПК України.

Разом з тим, місцевий господарський суд правомірно вказав на те, що вирішуючи питання про відстрочку виконання судового рішення, на підставі ст. 331 ГПК України суд повинен встановлювати матеріальні інтереси обох сторін, водночас, несплата заборгованості протягом тривалого часу порушує матеріальні інтереси кредитора (стягувача) та може призвести до негативних наслідків для нього.

Крім того, на переконання колегії суддів, правові підстави для задоволення заяви ТОВ «ФК «АРС-Капітал» про відстрочення виконання судового рішення відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 3 ГПК України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства.

В силу приписів ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

В загальному розумінні судовий виконавчий документ (наказ) є офіційним розпорядженням, що видається судом (суддею) і зобов`язує певного суб`єкта на вчинення юридично значимих дій.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2019 Господарським судом міста Києва було видано наказ про примусове виконання рішення суду у даній справі №910/9919/18 про стягнення з ТОВ «ФК «АРС-Капітал» на користь ТОВ «ФК «Союз Фінанс» 200 000,00 грн основного боргу, 19 600,00 грн неустойки та 3 294,00 грн судового збору.

Постановою приватного виконавця Лисенка Сергія Олексійовича від 23.01.2019 відкрито виконавче провадження ВП № 581812136 та постановами від 23.01.2019 накладено арешт на все майно (рухоме та нерухоме) та грошові кошти боржника.

Як стверджує позивач та не спростовує відповідач, ТОВ «ФК «АРС-Капітал» ухиляється від виконання рішення суду у даній справі та вищевказаної постанови приватного виконавця.

Частиною 3 ст. 331 ГПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З положень наведеної норми слідує, що задоволення заяви про відстрочку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

За змістом наведеної норми, відстрочка виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке, до того ж, реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ до правосуддя, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення від 29.06.2004 у справі «Півень проти України» заява № 56849/00, рішення від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» заява № 60750/00).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у зазначеній ст. 1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі «Агрокомплекс проти України»).

У рішенні від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст. 1 Першого протоколу.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження стягнення грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які беруть участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення, оскільки невиконання протягом тривалого часу рішення суду порушує матеріальні інтереси позивача, що може призвести до негативних наслідків для нього.

Відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Таким чином, особа, яка подала заяву про відстрочку або розстрочку виконання рішення повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, тобто тягар доказування покладається саме на особу, яка подала таку заяву. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування поданої заяви про відстрочення виконання рішення суду у даній справі, відповідач посилався на ту обставину, що в провадженні Головного управління національної поліції в м. Києві за заявою ТОВ «ФК «АРС-Капітал» знаходиться кримінальне провадження №0011149 від 19.12.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 191 та ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, щодо колишніх представників ТОВ «ФК «АРС-Капітал» В.С. Кононова та С.В. Кононова за фактом вчинення ними шахрайських дій. При цьому, С.В. Кононов є кінцевим бенефіціаром ТОВ «ФК «Союз Фінанс».

Ухвалою Голосіївського суду міста Києва від 15.02.2019 у справі №752/23781/18 (провадження №1-кс/752/878/19) було накладено арешт на майно, зокрема:

- на право майнової вимоги за договором позики №14/6-1 від 14.06.2017, що укладений між ТОВ «ФК «АРС-Капітал» та ТОВ «ФК «Союз Фінанс»;

- заборонено вчинення будь-яких дій щодо розпорядження ТОВ «ФК «Союз Фінанс» грошовими коштами наданими у позику ТОВ «ФК «АРС-Капітал», та перерахованими у відповідності з договором позики №14/6-1 від 14.06.2017, укладеного ТОВ «ФК «Союз Фінанс» та ТОВ «ФК «АРС-Капітал», у сумі 400 000,00 грн та неустойки по договору позики №14/6-1 від 14.06.2017;

- заборонено вчинення будь-яких дій щодо розпорядження ТОВ «ФК «Союз Фінанс» грошовими коштами у вигляді неустойки, збитків та іншої майнової шкоди, що виникли у зв`язку з невиконанням ТОВ «ФК «АРС-Капітал» договору позики №14/6-1 від 14.06.2017, що укладений між ТОВ «ФК «АРС-Капітал» та ТОВ «ФК «Союз Фінанс».

За наведених обставин, як стверджує відповідач, ТОВ «ФК «Союз Фінанс» заборонено на цей час вчинення будь-яких дій щодо розпорядження грошовими коштами, наданими у позику ТОВ «ФК «АРС-Капітал» та перерахованими у відповідності з договором позики №14/6-1 від 14.06.2017, а також неустойки за вказаним договором позики, тобто тими коштами, які відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 12.12.2018 у даній справі.

Крім того, відповідач посилається на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 27.02.2019 у справі №752/23781/18, якою до кінцевого бенефіціара ТОВ «ФК «Союз Фінанс» С.В. Кононова застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також на витяг з веб-сайту МВС України від 16.04.2019 про розшук директора ТОВ «ФК «Союз Фінанс» В.С. Кононова.

Однак, на переконання колегії суддів, вищевказані ухвали Голосіївського суду міста Києва від 15.02.2019 та від 27.02.2019 у справі №752/23781/18 не впливають на обов`язок виконання рішення Господарського суду м. Києва від 12.12.2018 у справі №910/9919/18, яке набрало законної сили та знаходиться на примусовому виконанні.

Вказані обставини не є виключними та такими, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, оскільки накладення арешту на майно, а саме, шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо розпорядження ТОВ «ФК «Союз Фінанс» грошовими коштами наданими у позику ТОВ «ФК «АРС-Капітал», а також грошовими коштами у вигляді неустойки, збитків та іншої майнової шкоди, що виникли у зв`язку з невиконанням ТОВ «ФК «АРС-Капітал» договору позики №14/6-1 від 14.06.2017, не перешкоджають виконанню відповідачем рішення суду у даній справі та вчинення приватним виконавцем дій щодо виконання відповідного наказу шляхом стягнення таких коштів з ТОВ «ФК «АРС-Капітал» на користь ТОВ «ФК «Союз Фінанс» у власність останнього, адже право розпорядження майном є лише складовою права власності.

Разом з цим, право майнової вимоги за договором позики №14/6-1 від 14.06.2017, на яке також накладено арешт ухвалою Голосіївського суду міста Києва від 15.02.2019 у справі №752/23781/18 вже було реалізоване позивачем у даній справі, за результатами розгляду якої було прийнято рішення суду, яке набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що вищевказані арешти згідно ухвали Голосіївського суду міста Києва від 15.02.2019 у справі №752/23781/18 були накладені на майно (права) позивача, а не відповідача, а тому доводи апелянта про неможливість виконання ним рішення суду у даній справі є безпідставними та не підтвердженими жодними доказами.

Крім того, відповідач не навів обґрунтування того, що після закінчення відповідного строку, зокрема, після скасування ухвали Голосіївського суду міста Києва від 15.02.2019 у справі №752/23781/18, ТОВ «ФК «АРС-Капітал» матиме змогу погасити заборгованість перед позивачем.

Твердженян апелянта про те, що власником ТОВ «ФК «Союз Фінанс» С.В. Кононовим та директором ТОВ «ФК «Союз Фінанс» В.С. Кононовим завдано матеріальну шкоду ТОВ «ФК «АРС-Капітал» у особливо великих розмірах, що і було підставою накладення Голосіївським районним судом міста Києва арешту на майно, а саме, на право майнової вимоги за договором позики №14/6-1 від 14.06.2017 та заборонено вчинення будь-яких дій щодо розпорядження ТОВ «ФК «Союз Фінанс» грошовими коштами, наданими у позику ТОВ «ФК «АРС-Капітал» та перерахованими у відповідності з договором позики №14/6-1 від 14.06.2017 з неустойкою, збитками та іншою майновою шкодою, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Як наслідок, існування обставин злочинної діяльності певних осіб або встановлення факту зловмисної змови, може доказуватись лише вироком суду у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що кримінальне провадження №0011149 від 19.12.2017 знаходиться на стадії досудового розслідування, а щодо вищевказаних осіб відсутній обвинувальний вирок суду, доводи апеляційної скарги в цій частині також є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, як у заяві про відстрочення виконання судового рішення, так і під час апеляційного провадження у справі відповідач не навів переконливих доводів щодо наявності виняткових обставин у розумінні ст. 331 ГПК України, які б слугували підставою для відстрочки виконання судового рішення у даній справі, а тому вказана заява правомірно залишена судом першої інстанції без задоволення.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог не надав, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції в межах її доводів та вимог відсутні.

Водночас, враховуючи повноваження суду апеляційної інстанції та те, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим висновки, викладені в ухвалі суду першої інстанції, не відповідають дійсним обставинам справи, однак вказані порушення не призвели до прийняття незаконного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 у справі №910/9919/18 підлягає зміні в її мотивувальній частині.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253-255, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРС-Капітал» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 у справі №910/9919/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 у справі №910/9919/18 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції даної постанови.

3. В іншій частині ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 у справі №910/9919/18 залишити без змін.

4. Матеріали справи №910/9919/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 05.07.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук