ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

09.07.2019м. ДніпроСправа № 904/2455/19

За заявою Фізичної особи-підприємця Журавльової Тетяни Володимирівни

про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно

у справі:

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (с. Крупське, Кіровоградського району, Кіровоградської області)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 Руслана Камальдиновича (м АДРЕСА_1 )

про стягнення заборгованості за договором про закупівлю № 10/04/19 від 10.04.2019 у загальному розмірі 128 124 грн. 76 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Журавльова Тетяна Володимирівна (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 Руслана Камальдиновича (далі - відповідач) заборгованість за договором про закупівлю № 10/04/19 від 10.04.2019 у загальному розмірі 128 124 грн. 76 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 99 104 грн. 88 коп. - основний борг;

- 29 019 грн. 88 коп. - пеня;

Також позивач просить суд стягнути витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 5 500 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором закупівлю № 10/04/19 від 10.04.2019 в частині повної та своєчасної поставки оплаченого позивачем товару та, відповідно, наявністю заборгованості в сумі недопоставленого товару у розмірі 99 104 грн. 88 коп. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 5.1. договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 21.05.2019 до договору, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 25.05.2019 по 05.06.2019 в сумі 29 019 грн. 88 коп.

Ухвалою суду від 12.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження на 08.07.2019.

Від позивача надійшла заява про забезпечення позову (вх. суду № 29930/19 від 08.07.2019), в якій він просить суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно, належне Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 Камальдиновичу в межах заявлених позовних вимог у сумі 182 890 грн. 56 коп.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що спірна сума заборгованості для нього є суттєвою, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань за договором, а також ухиляється від спілкування з позивачем та не виходить на зв`язок. Як вказує позивач, необхідність вжиття вищевказаних заходів забезпечення позову обумовлена тим, що відповідачем ігноруються письмові та телефонні звернення позивача щодо повернення заборгованості, жодних дій щодо її фактичного повернення також не вчиняється, а, як було вказано вище, сума заборгованості відповідача є значною для позивача. Таким чином, на думку позивача, вказана заява містить достатньо фактичних даних, на підставі яких можна зробити висновок про те, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання в подальшому рішення господарського суду. Позивач вважає зазначені обставини такими, що можуть ускладнити або унеможливити в подальшому отримання зазначених грошових коштів з відповідача.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви,

ВСТАНОВИВ:

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Разом з тим, статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням зазначених принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб`єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою.

В матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися так, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони в процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення боржником дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з кредитором, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення боржника від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Проте, всупереч вищевказаних положень чинного законодавства заявником не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти та майно, що належать Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 в межах ціни позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Так, в обґрунтування заяви про забезпечення позову Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 посилається на те, що спірна сума заборгованості для неї є суттєвою, а Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань за договором, а також ухиляється від спілкування з позивачем та не виходить на зв`язок. Як вказує позивач, необхідність вжиття вищевказаних заходів забезпечення позову обумовлена тим, що відповідачем ігноруються письмові та телефонні звернення позивача щодо повернення заборгованості, жодних дій щодо її фактичного повернення також не вчиняється, а, як було вказано вище, сума заборгованості відповідача є значною для позивача. Таким чином, на думку позивача, вказана заява містить достатньо фактичних даних, на підставі яких можна зробити висновок про те, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання в подальшому рішення господарського суду. Позивач вважає зазначені обставини такими, що можуть ускладнити або унеможливити в подальшому отримання зазначених грошових коштів з відповідача.

При цьому, заявником (позивачем) не надано будь-яких належних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; як і не не надано доказів того, що боржником вчиняються дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Таким чином, заявником не підтверджена наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування певного виду забезпечення позову, а лише зазначено, що боржник ухиляється у добровільному порядку повернути безпідставно отримані грошові кошти та ухиляється від спілкування з позивачем, а також про ймовірне, на думку заявника, зникнення чи зменшення за кількість майна боржника на момент виконання рішення. Однак жодна з наведених обставин не підтверджена належними доказами та має характер необґрунтованого припущення.

Приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів також не наведені, суд не вбачає підстав для задоволення даної заяви про забезпечення позову та накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 136, 137, 139, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю Журавльовій Тетяні Володимирівні в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 09.07.2019.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.В. Фещенко