ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2019 р. Справа№ 911/102/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Островерхий С.А. дов. №457 від 03.04.2019р.;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи 1: не з`явився;

від третьої особи 2: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит"

на рішення Господарського суду Київської області від 25.03.2019 (повне рішення складено 04.04.2019)

у справі №911/102/19 (суддя Чонгова С.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Валса"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства "Росава",

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про звернення стягнення на заставне майно шляхом проведення публічних торгів за початковою ціною 1 094 012,30грн.,

УСТАНОВИВ:

У січні 2019 року Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Валса" (далі - відповідач), у якому просило суд в рахунок часткового погашення заборгованості Приватного акціонерного товариства "Росава" (далі - третя особа 1) перед позивачем за договором про мультивалютну кредитну лінію №1294м-09 від 16.02.2009, яка станом на 26 жовтня 2018 року складає ,87 грн., звернути стягнення на заставне майно, що належить на праві власності відповідачу шляхом проведення прилюдних торгів в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", за початковою ціною, узгодженою сторонами в договорі застави - 1 094 012,30грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 25 березня 2019 року позов задоволено частково.

В рахунок часткового погашення заборгованості Приватного акціонерного товариства "Росава" перед Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит" за договором про мультивалютну кредитну лінію №1294м-09 від 16.02.2009, яка встановлена рішенням господарського суду Київської області від 27.10.2017 у справі №911/3382/16 і складає 640223361,77грн., звернуто стягнення на заставне майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Валса" шляхом проведення прилюдних торгів в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" за початковою ціною, узгодженою сторонами в договорі застави - 1 094 012,30грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати частково оскаржуване рішення в частині часткового задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині про повне задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивачем обґрунтовано було визначено заборгованість позичальника (третьої особи 1) станом на 26 жовтня 2018 року в загальному розмірі 1 033 685 395,87 грн., але суд дійшов безпідставного висновку про неможливість нарахування процентів після закінчення строку кредитування, у зв`язку із чим визначив загальний розмір заборгованості позичальника в сумі 640 223 361,77 грн. на підставі рішення господарського суду Київської області від 27.10.2017 у справі №911/3382/16.

Відповідач та треті особи про час та розгляд справи були повідомлені належним чином, відзиви на апеляційну скаргу не подали, представників у судове засідання не направили, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 16 лютого 2009 року між позивачем - Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", як банком, та третьою особою 1 - Закритим акціонерним товариством "Росава", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Росава", як позичальником, був укладений договір про мультивалютну кредитну лінію №1294м-09 (далі - кредитний договір).

За умовами кредитного договору Банк відкриває Позичальнику мультивалютну кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості 200000000,00грн, а позичальник зобов`язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти відповідно до графіку зниження ліміту кредитної лінії та сплатою за користування кредитними коштами відсотків в розмірі, вказаному в підпунктах "а", "б", "в" п.3.1 кредитного договору.

Згідно з п. 1.1.2 кредитного договору кожна наступна видача траншу здійснюється в межах вільного залишку ліміту заборгованості, встановленого в п.1.1.1 кредитного договору з урахуванням раніше виданих траншів.

Протягом дії кредитного договору додатковими угодами до нього було внесено зміни та доповнення.

Відповідно до умов п.1.1 кредитного договору Банк надає Позичальнику грошові кошти в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості та цільового використання.

Згідно з п. 1.1.1 кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 19.02.2015) надання кредитних коштів здійснюється окремими частинами (траншами) на умовах, визначених кредитним договором, в межах мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості в сумі 260 200 000,00грн, з врахуванням графіку зниження ліміту кредитної лінії (Додаток №64) зі сплатою за користування кредитними коштами процентів.

Відповідно до Додатку №64 від 19.02.2015 до кредитного договору встановлено зниження ліміту кредитної лінії.

Згідно з п.1.2 кредитного договору для обліку коштів, які надаються Позичальнику в рахунок кредитної лінії, Банк відкриває Позичальнику позичкові рахунки.

У відповідності до п.2.1 (в редакції Додаткової угоди від 15.02.2011) кредитного договору видача кредитних коштів в межах кредитної лінії здійснюється у вигляді надання траншів у валютах та на умовах, що вказані в кредитному договорі.

Згідно з п. 2.1.3 кредитного договору позичальник сплачує Банку комісійну винагороду за управління та обслуговування кредитної лінії в розмірі 9 000 000,00грн. Комісійна винагорода нараховується Банком за управління та обслуговування кредиту за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 включно.

Відповідно до п. 2.5 кредитного договору (в редакції Додаткової угоди від 06.03.2014) Позичальник зобов`язується повернути кредитні кошти у валютах заборгованості по кожному траншу до 26.02.2016 згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії шляхом переказу коштів на відповідні позичкові рахунки.

31 серпня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит", як заставодержателем, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ВАЛСА", як заставодавцем, в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір застави товарів в обороті №3355ОТ/0812 зі змінами та доповненнями (далі - договір застави).

Предметом договору, згідно договору про внесення змін до договору застави товарів в обороті №3355ОТ/0812, є передача в заставу позивачу товарів в обороті згідно Додатку №8, а саме, 191 позиція автомобільних шин в загальній кількості 2948 штук, заставною вартістю 1094012,30 грн.

Згідно з п. 2 договору застави узгоджена вартість предмету застави становить 1094012,30грн.

Відповідно до п. 8 договору застави заставодавець зобов`язується створювати необхідні умови для зберігання предмету застави з покриттям відповідних затрат за власний рахунок. У разі, якщо невиконання або неналежне виконання цього зобов`язання призвело до втрати, нестачі пошкодження або загибелі предмету застави, заставодавець відшкодовує заставодержателю нанесені збитки в повному обсязі.

Пунктом 7 договору застави встановлено, що заставодавець набуває право звернення стягнення на предмет застави, якщо на момент закінчення строку виконання зобов`язання за кредитним договором (несвоєчасне повернення суми кредиту, несвоєчасна сплата процентів, комісійної винагороди та інших зобов`язань) воно не буде виконано, та в інших випадках, визначених договором застави.

Право звернення стягнення на предмет застави виникає також, якщо заставодержатель відповідно до кредитного договору заявить позичальнику вимогу повернути кредит та сплатити відсотки, комісійну винагороду до настання строків, зазначених в п.1 договору застави, а позичальник не виконає зазначене зобов`язання

У зв`язку із невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором банк у жовтні 2016 року звернувся до суду із позовом про стягнення з ПрАТ "Росава" заборгованості за Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1294м-09 від 16.02.2009 року в сумі 640 223 361 грн. 77 коп.

Рішенням господарського суду Київської області у справі №911/3382/16 від 27 жовтня 2017 року, залишеним в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 01 березня 2018 року, позов задоволено повністю та стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Росава" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" 441597 639 грн. 95 коп. заборгованості по сплаті кредиту, 109378871грн.92коп. відсотків за користування кредитними коштами, 89 246 849 грн. 89 коп. пені, а всього стягнуто 640 223 361,77 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.11.2018 було відкрито провадження про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Росава" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

На виконання вимог ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" 18.12.2018 позивачем було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даними позовом та просив звернути стягнення на предмет застави в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, позивач вказав, що станом на 26 жовтня 2018 року загальний розмір заборгованості складає 1 033 685 395,87 грн. та включає в себе суми простроченої заборгованості по кредиту (у доларах США, російських рублях, гривнях, євро), суми простроченої заборгованості по відсотках (у доларах США, російських рублях, гривнях, євро), суму простроченої заборгованості по комісії, пеню за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту і відсоткам.

За наслідками розгляду даної справи суд першої інстанції прийшов до висновку щодо наявності правових підстав для звернення стягнення на предмет застави, однак при цьому визнав підтвердженою суму боргу позичальника за кредитним договором у розмірі 640 223 361,77 грн., яка встановлена рішенням господарського суду Київської області у справі №911/3382/16, у зв`язку із чим задовольнив позов частково.

Позивач у апеляційній скарзі оскаржує рішення суду виключно в частині встановленого судом розміру суми боргу позичальника за кредитним договором.

Частинами 1, 2 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване рішення перевіряється виключно в межах доводів апеляційної скарги в частині розміру суми боргу позичальника.

Так, відповідно до положень ст. 1054 Цивільного Кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідні правові позиції викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 №444/9519/12, від 04.07.2018 №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 №202/4494/16-ц та підтримано у постановах Верховного Суду від 12.06.2019 №909/227/18, від 11.06.2019 №927/300/18.

Більш того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 №202/4494/16-ц також зауважено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Одночасно в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 зауважено, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №5017/1987/2012).

Умовами абз."а" пункту 3.1 кредитного договору встановлено обов`язок сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами до строку повернення кредиту. Ця умова договору стосується сплати процентів за правомірне користування кредитними коштами у порядку статті 1048 ЦК України.

У абз. "б", "в" цього ж пункту 3.1 кредитного договору також передбачено розмір процентів, які нараховуються з дати, коли кредит повинен був бути повністю погашений і до моменту фактичної сплати тіла кредиту. Вказаною умовою кредитного договору сторони погодили розмір належних до сплати відповідачем процентів річних у разі прострочення виконання кредитного зобов`язання, який регламентовано частиною 2 статті 625 ЦК України.

Проте, за змістом позовної заяви, правовою підставою заявлених позовних вимог та, відповідно, нарахування процентів до повного погашення заборгованості за кредитом позивач визначає статтю 1054 ЦК України, якою встановлено обов`язок сплати позичальником процентів за період правомірного користування кредитом, визначення яких міститься в статті 1048 цього Кодексу, а також умови кредитного договору.

Отже, позивач не визначав підставою позову статтю 625 ЦК України, яка встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання у вигляді сплати процентів річних від простроченої суми, а визначив частину суми заборгованості як проценти за користування кредитом відповідно до статей 1054, 1048 ЦК України.

Однак, предметом розгляду даного спору є не стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника, а звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення вже існуючої заборгованості, розмір якої визначено судовим рішенням у справі №911/3382/16, яке набрало законної сили.

Враховуючи викладене, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що на даний час підтвердженою є сума боргу Приватного акціонерного товариства "Росава" за кредитним договором розмірі 640 223 361,77 грн., а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Проте, вказані висновки не позбавляють позивача права звертатись до боржника з відповідним позовом про стягнення процентів, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані позивачем докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Київської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 25 березня 2019 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.07.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук