ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2019 р. Справа №921/266/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Зварич О.В.

Кравчук Н.М.

Секретар судового засідання Андреюк Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шкарупи Світлани Павлівни, б/н від 08.02.2018 (вх. № 01-05/594/19 від 11.02.2019)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.01.2019 (повне рішення складено 24.01.2019)

у справі №921/266/18 (головуючий суддя Андрусик Н.О., судді Стопник С.Г., Чопко Ю.О.)

за позовом: Фізичної особи-підприємця Шкарупи Світлани Павлівни, с.Байківці Тернопільського району Тернопільської області

до відповідача: Тернопільської міської ради, м. Тернопіль

про зобов`язання відповідача підписати додаткову угоду до договору оренди землі (з урахуванням заяви про зміну предмету позову),

За участю представників від:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Фізична особа-підприємець Шкарупа Світлана Павлівна (далі - ФОП Шкарупа С.П. ) звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської міської ради про визнання недійсним рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014 «Про відмову в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0250га за адресою АДРЕСА_1 ФО-П Шкарупі С.П. » в частині пункту 2, яким припинено право користування позивача земельною ділянкою, площею 0,0250га (кадастровий № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 ) та про зобов`язання уповноважену особу Тернопільської міської ради підписати (укласти) додаткову угоду до договору оренди землі від 31.07.2009 у відповідності до вимог земельного законодавства.

11.12.2018 позивачем подано заяву в порядку ст.46 ГПК України про зміну предмета позову (вх.№22662 від 11.12.2018), якою позивач просив суд присудити до виконання обов`язку в натурі - зобов`язати уповноважену особу Тернопільської міської ради виконати свій обов`язок та підписати додаткову угоду до договору оренди землі (подану в Тернопільську міську раду з зверненням від 24.11.2017) у відповідності до вимог чинного законодавства. Вказану заяву прийнято судом.

Обгрунтовуючи поданий позов, ФОП Шкарупа С.П. зазначала, що після закінчення терміну дії договору оренди землі продовжує користуватися земельною ділянкою, належно сплачує орендні платежі, а міською радою впродовж місяця після закінчення строку дії договору оренди не прийнято рішення про відмову у поновленні договору оренди. Відтак, на переконання позивача, відповідно до ч.6 ст.33 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди є поновленим. 24.11.2017 ФОП Шкарупа С.П. звернулась до Тернопільської міської ради листом - пропозицією укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, долучивши до такого проект відповідної додаткової угоди. Однак, уповноважена особа Тернопільської міської ради відмовилась підписати додаткову угоду до договору оренди землі.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.01.2019 у справі №921/266/18 закрито провадження у справі в частині вимоги про визнання недійсним п. 2 рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014 "Про відмову в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0250га за адресою АДРЕСА_1 ФО-П Шкарупі С.П. ". В іншій частині позову - відмовлено.

Приймаючи рішення у справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що положення частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» не можуть трактуватися на власний розсуд. Вимоги закону мають бути дотримані сторонами договору і лише, якщо суд встановить наявність всіх вищезазначених юридичних фактів (орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди), та встановить, що Орендодавець ухиляється від укладення додаткової угоди, такий договір може бути визнано в судовому порядку поновленим.

Утім, позивач у справі не заявляв про своє переважне право на продовження договірних відносин у визначений п.8 договору строк, тобто за 60 днів до закінчення строку дії договору оренди; листа-повідомлення орендар не надсилав, а проекту додаткової угоди не долучав. Наведене в сукупності не дає позивачу права посилатися на факт відсутності відмови міської ради у поновленні договору оренди після закінчення договору, оскільки до міської ради відповідні звернення не надходили.

З проектом додаткової угоди позивач звернувся після закінчення дії договору оренди, а саме 27.11.2017 року (через 3,5 роки), що також не відповідає вимогам закону, адже термін на звернення до орендодавця в порядку ч. 6 ст. 33 Закону хоч і не визначено, проте ставиться в залежність від наявності повідомлення орендаря про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; і таке повідомлення має бути заявлено до закінчення строку дії договору, що в даній справі не знайшло свого підтвердження письмовими доказами.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що договір оренди землі є припиненим, оскільки строк, на який його було укладено, закінчився, що також унеможливлює укладення додаткової угоди до договору.

Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що позивач обрав спосіб захисту порушеного права, який не відповідає способам захисту, передбаченим ст.16 ЦК України, ст.20 ГК України, ч.3 ст. 152 ЗК України, ст.33 Закону України «Про оренду землі».

Приймаючи рішення у справі в частині закриття провадження у справі, місцевий господарський суд виходив з того, що подавши суду заяву (вх.№22662 від 11.12.2018), позивач відмовився від позову в частині вимоги про визнання недійсним пункту 2 рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014. Враховуючи, що відмова позивача від частини позовних вимог не суперечить закону, не порушує прав чи інтересів сторін та інших осіб, суд прийняв відмову позивача від позову та закрив провадження у справі в цій частині позову на підставі п.4 ч.1 ст.231 ГПК України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ФОП Шкарупа С.П. звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.01.2019 у справі №921/266/18 скасувати в частині відмови у задоволенні позову з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, позивач зазначає, що суд першої інстанції помилково ототожнив порядок поновлення договору оренди землі, передбачений ч.6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», яка є підставою позову, з порядком, передбаченим ч.ч.1-5 ст. 33 вказаного Закону, оскільки такі є різними за своєю правовою природою та не можуть застосовуватись одночасно. Враховуючи те, що позивач належно виконує умови договору оренди землі, продовжує використовувати орендовану земельну ділянку та сплачувати орендну плату, а рішення з запереченнями про поновлення договору оренди землі міською радою не приймалось, апелянт вважає, що договір оренди вважається поновленим на підставі ч.6 ст.33 ЗУ «Про оренду землі».

Окрім того, апелянт зазначає, що реалізація позивачем права на відмову від частини позовних вимог не звільняє суд від обов`язку дослідження доказів у справі. Однак, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам позивача про те, що рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014 є незаконним, оскільки прийняте з порушенням ст. 24, ч.6 ст.33 ЗУ «Про оренду землі», ст.114 ЗК України, а також тому, що вказаним рішенням припинено право користування земельною ділянкою, а не заперечено проти поновлення договору оренди землі.

Окрім того, апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, зазначаючи, що ФОП Шкарупою С.П. обрано спосіб захисту, передбачений ст.16 ЦК України та ст. 20 ГК України, а саме присудження до виконання обов`язку в натурі.

04.03.2019 до суду від Тернопільської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.01.2019 у справі №921/266/18 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №921/266/18 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів - Плотніцького Б.Д., Желіка М.Б.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Шкарупи Світлани Павлівни на рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.01.2019 у справі № 921/266/18.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 01.04.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 розгляд апеляційної скарги відкладено на 15.04.2019 .

У зв`язку з перебуванням у відрядженні суддів-членів колегії Плотніцького Б.Д. та Желіка М.Б., розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду від 12.04.2019 призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів, за результатами якого справу №921/266/18 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Кордюк Г.Т., суддів Дубник О.П. та Зварич О.В., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 12.04.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 розгляд апеляційної скарги відкладено на 27.05.2019.

27.05.2019 судове засідання по розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Шкарупи Світлани Павлівни , б/н від 08.02.2018 (вх. № 01-05/594/19 від 11.02.2019) на рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.01.2019 у справі №921/266/18 не відбулось у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Кордюк Г.Т. з 23.05.2019 до 31.05.2019 включно. Вищезазначена інформація була розміщена на офіційній веб-адресі сторінки суду https://wag.court.gov.ua в мережі Інтернет.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 13.06.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.06.2019 розгляд апеляційної скарги відкладено на 01.07.2019.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Дубник О.П., розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду від 01.07.2019 призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів, за результатами якого справу №921/266/18 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Кордюк Г.Т., суддів Кравчук Н.М. та Зварич О.В., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 01.07.2019.

В судове засідання 01.07.2019 сторони вкотре участі уповноважених представників не забезпечили, причин неявки суду не повідомили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Тернопільської міської ради №5/26/81 від 30.04.2009 суб`єкту підприємницької діяльності Шкарупі Світлані Павлівні затверджено проект землеустрою щодо виділення земельної ділянки, площею 0,0250га, в тому числі за рахунок земель житлової та громадської забудови, площею 0,0114га, за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, площею 0,0136га, для будівництва та обслуговування зупинки громадського транспорту «АДРЕСА_1» з об`єктом торгівельно-побутового призначення за адресою: АДРЕСА_1 та надано в оренду позивачу земельну ділянку (п.4 рішення).

31.07.2009 між Тернопільською міською радою (орендодавець) та СПД Шкарупою С.П. (орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до пунктів 1, 2 якого Орендодавець на підставі рішення Тернопільської міської ради №5/26/81 від 30.04.2009 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, загальною площею 250,00кв.м., в тому числі: 250,00кв.м. землі змішаного використання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.8 договору вказаний договір укладено терміном на п`ять років, а саме: з 30.04.2009 по 30.04.2014. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення договору оренди на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Договір оренди землі від 31.07.2009 було зареєстровано в Книзі записів засвідчення факту реєстрації 19.11.2009 за №3759 та у Тернопільській регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.02.2010 за №29.

Факт передачі земельної ділянки в користування за договором підтверджено актом приймання-передачі земельної ділянки від 19.11.2009.

Додатковою угодою від 02.02.2014, зареєстрованою в Книзі реєстрації додатків до договорів оренди землі 05.03.2014 за №2399, сторони погодились внести зміни до договору оренди землі в частині нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01.01.2014 та в частині розміру орендної плати, виклавши пункти 5 та 9 договору від 31.07.2009 в новій редакції.

Рішенням Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014 відмовлено ФОП Шкарупі С.П. у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,0250 га за адресою АДРЕСА_1 , для обслуговування зупинки громадського транспорту «АДРЕСА_1» з об`єктом торгівельно-побутового призначення (п.1 рішення); припинено право користування зазначеною земельною ділянкою (п.2 рішення) та зобов`язано підприємця в 20-денний термін з дня прийняття рішення повернути земельну ділянку (п.3 рішення).

Між сторонами у справі з приводу права користування земельною ділянкою тривалий час існують спори, про що вказують судові рішення по справах №№921/102/15-г/7, 921/225/16-г/13, 921/716/16-г/17, 921/414/16-г/4, 921/231/17-г/17, 921/653/17-г/4.

Так, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.09.2016 у справі №921/414/16-г/4, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2016, у позовних вимогах Шкарупи Світлани Павлівни до Тернопільської міської ради, про визнання договору оренди землі від 31.07.2009 укладеним - відмовлено.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 25.03.2016 у справі №921/102/15-г/7, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.07.2016, про визнання договору оренди земельної ділянки від 31.07.2009, укладеного між Тернопільською міською радою та суб`єктом підприємницької діяльності Шкарупою С.П. таким, що є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах та про зобов`язаннякерівника Тернопільської міської ради, як органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі, в місячний строк в обов`язковому порядку укласти та підписати з суб`єктом підприємницької діяльності Шкарупою С.П. додаткову угоду до договору оренди землі від 31.07.2009 на той самий строк та на тих самих умовах, в позові відмовлено.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 (скасовано судом апеляційної інстанції в частині часткового задоволення позову) та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.10.2016, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.01.2017, у справі №921/225/16-г/13 відмовлено в задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Шкарупи С.П. , про визнання права власності на нерухоме майно - об`єкт торгівельно-побутового призначення, загальною площею 34кв.м. за адресою АДРЕСА_1 а про визнання договору оренди земельної ділянки від 31.07.2009, укладеного між Тернопільською міською радою та суб`єктом підприємницької діяльності Шкарупою С.П. поновленим на підставі укладеної додаткової угоди від 02.02.2014, зареєстрованої в «Книзі реєстрації додатків до договорів оренди землі» 05.03.2014 за №2399 - провадження у справі припинено.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.01.2017 у справі №921/716/16-г/17, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.05.2017, в позові ФОП Шкарупи Світлани Павлівни до Тернопільської міської ради, про визнання поновленим терміну дії договору оренди землі від 31.07.2009 на той самий строк та на тих самих умовах, відмовлено.

Приймаючи вказані рішення, суди виходили з того, зокрема, що ФОП Шкарупою С.П. не дотримано процедури поновлення договору оренди землі на новий строк, встановленої ст. 33 ЗУ «Про оренду землі».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначала, що мала намір продовжувати орендні відносини, що підтверджується заявою від 31.03.2014 про надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості, котра підприємцем подана помилково замість заяви про поновлення договору оренди, з урахуванням рекомендацій консультанта дозвільного центру міськради, та зважаючи на власну правову некомпетентність.

При цьому позивач зазначала, що продовжує користуватися земельною ділянкою, вчасно сплачує орендну плату та з метою оформлення права на землю 24.11.2017 звернулась до орендодавця із заявою про поновлення договору оренди землі від 31.07.2009, долучивши проект відповідної додаткової угоди.

У відповідь міською радою повідомлено, що право користування спірною земельною ділянкою припинено на підставі рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014, а також зобов`язано Орендаря в двадцятиденний термін з прийняття вказаного рішення, повернути земельну ділянку Орендодавцеві. У зв`язку з цим міська рада зазначала про необхідність виконання рішення від 28.11.2014 та вказувала на відсутність можливості укладення додаткової угоди до договору оренди від 31.07.2009 (лист від 06.12.2017).

12.12.2017 ФОП Шкарупа С.П. звернулася до Тернопільської міської ради з листом про скасування рішення №6/53/152 від 28.11.2014 як такого, що прийнято з порушенням вимог закону.

Листом №69/08 від 05.01.2018 Тернопільська міська рада повідомила позивача про відсутність у ради повноважень скасовувати свої власні рішення.

Відтак, у даному спорі ФОП Шкарупа С.П. просить суд зобов`язати уповноважену особу Тернопільської міської ради виконати свій обов`язок та підписати додаткову угоду до договору оренди землі (подану в Тернопільську міську раду з зверненням від 24.11.2017) у відповідності до вимог чинного законодавства, посилаючись на положення ч.6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі».

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до ч.2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначені ЗУ «Про оренду землі».

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1-5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що для застосування положень частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення із проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії договору оренди земельної ділянки закінчився 30.04.2014.

Позивач не звертася до орендаря - Тернопільської міської ради у встановленому порядку та у строк, визначений договором оренди та ЗУ «Про оренду землі» із повідомленням (заявою) про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі від 31.07.2009 на новий строк з долученням проекту відповідної додаткової угоди. Вказані обставини встановлені, зокрема, у рішення Господарського суду Тернопільської області від 25.03.2016 у справі №921/102/15-г/7, залишеному без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.07.2016.

Звертаючись з позовом у даній справі позивач посилається як на підставу заявленого позову на ч.6 ст.33 ЗУ «Про оренду землі».

Відмовляючи в задоволенні позову у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, зокрема, що позивач не заявляв про своє переважне право на продовження договірних відносин у визначений п.8 договору строк, тобто за 60 днів до закінчення строку дії договору оренди; листа-повідомлення орендар не надсилав, а проекту додаткової угоди не долучав.

Однак, частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі. Відсутність такого заперечення, як уже зазначалося, може мати прояв у "мовчазній згоді".

Сказану правову позицію сформульовано Верховним Судом у постановах від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц, від 10.09.2018 у справі №920/739/17, від 30.01.2019 у справі №908/1567/17.

Оскільки, підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1-5 та частині 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», не пов`язані між собою, позивач обрав механізм поновлення договору оренди землі встановлений саме ч.6 ст. 33 Закону, яке не передбачає повідомлення від орендаря про намір скористатись переважним правом на продовження договору оренди, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що позивач не заявляв про своє переважне право на продовження договірних відносин у визначений п.8 договору строк, тобто за 60 днів до закінчення строку дії договору оренди.

Разом з тим, частинами восьмою, дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Отже, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Як вбачається з матеріалів справи, у визначений ч.8 ЗУ «Про оренду землі» строк додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення сторонами укладена не була.

Звертаючись з позовом у даній справі, ФОП Шкарупа С.П. просить суд зобов`язати уповноважену особу Тернопільської міської ради підписати додаткову угоду до договору оренди землі, подану в Тернопільську міську раду з зверненням від 24.11.2017.

Однак, рішенням Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014 припинено право користування ФОП Шкарупі С.П орендованою земельною ділянкою ( площею 0,0250 га за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 ) та зобов`язано підприємця в 20-денний термін з дня прийняття рішення повернути земельну ділянку .

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частинами 2 та 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, ФОП Шкарупа С.П. просила, зокрема, визнати недійсним рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014 «Про відмову в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0250га за адресою АДРЕСА_1 ФО-П Шкарупі С.П. » в частині пункту 2, яким припинено право користування позивача земельною ділянкою, площею 0,0250га (кадастровий № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1) .

Однак, суд першої інстанції закрив провадження у справі в цій частині позову на підставі п.4 ч.1 ст.231 ГПК України, оскільки подавши суду заяву (вх.№22662 від 11.12.2018), позивач відмовився від позову в частині вимоги про визнання недійсним пункту 2 рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014.

Вказані обставини апелянтом не заперечуються, а рішення суду в частині закриття провадження у справі не оскаржується.

Відтак, рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014, яким припинено право користування ФОП Шкарупі С.П орендованою земельною ділянкою, є чинним. Доказів зворотнього суду не подано.

З огляду на те, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення сторонами у визначений ч.8 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» місячний строк укладена не була, а ФОП Шкарупа С.П. звернулась з заявою про поновлення договору оренди земельною ділянкою після прийняття орендодавцем - Тернопільською міською радою рішення №6/53/152 від 28.11.2014 про припинення права користування ФОП Шкарупи С.П орендованою земельною ділянкою, яке є чинним та в судовому порядку недійсним не визнавалось, тобто після висловлення орендодавцем заперечення проти продовження договору оренди, колегія суддів вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Окрім того, звертаючись з позовом у даній справі, позивач просила зобов`язати уповноважену особу Тернопільської міської ради підписати додаткову угоду до договору оренди землі (подану в Тернопільську міську раду з зверненням від 24.11.2017) у відповідності до вимог чинного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Положеннями ст.16 ЦК України, ст.20 ГК України, не зазначено такого способу захисту, як зобов`язання відповідача вчинити певну дію (в тому числі шляхом зобов`язання конкретної посадової особи до укладення (підписання) відповідних правочинів) чи зобов`язання примусового укладення договору.

Верховний Суд України, здійснюючи аналіз практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України зазначив зокрема, що вимога про зобов`язання укласти договір у судовому порядку не відповідає способам захисту прав, передбаченим ст.16 Цивільного кодексу України (постанова Верховного Суду України від 10.10.2012 у справі №6-110цс12).

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що звертаючись до суду з позовом про зобов`язання відповідача укласти додаткову угоду, позивачем обрано спосіб захисту, що не передбачений законом або договором і який не може забезпечити захист прав сторони. Не можна зобов`язати виявити волю на укладення угоди та її підписати. Рішення про зобов`язання укласти угоду не може бути виконане у примусовому порядку.

Натомість ефективним способом захисту прав, порушених внаслідок відмови від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, є визнання судом укладеною додаткової угоди (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №908/1567/17).

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шкарупи Світлани Павлівни слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.01.2019 у справі №921/266/18 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови. Резолютивну частину оскаржуваного рішення слід залишити без змін

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Шкарупи Світлани Павлівни відмовити.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.01.2019 у справі №921/266/18 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції постанови Західного апеляційного господарського суду від 01.07.2019.

3. Резолютивну частину рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.01.2019 у справі №921/266/18 залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку і строки встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Кравчук Н.М.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 09.07.2019