ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2019 р. Справа№ 910/150/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Бовсуновська Ю.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 13.02.2019 (повний текст рішення складено 27.02.2019)

у справі № 910/150/18 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів

України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ліга»

про стягнення 198 160, 01 грн.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ», Адміністрація, позивач) в особі Ренійської філії Державного підприємства «АМПУ» (далі - Філія) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ліга» (далі - ТОВ «Інтер-Ліга», відповідача) про стягнення 198 160,01 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором №112-В-АМПУ-16 від 09.12.2016 щодо невиконання робіт з реконструкції/технічного переоснащення систем зовнішнього освітлення Ренійської філії ДП «АМПУ», відтак просило стягнути з відповідача 100 142, 24 грн. неповернутого авансу, 61 086, 77 грн. пені в розмірі 0,1 % від вартості робіт за кожен день прострочення, 23 366, 52 грн. додаткового штрафу в розмірі 7% вартості робіт та 13 564, 48 грн. пені, нарахованої на суму авансу.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на фактичне виконання ним робіт в обсязі та строки, встановлені Договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2019 у справі № 910/150/18 в задоволенні позову Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ліга» про стягнення 198 160, 01 грн. відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ДП «АМПУ» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, відповідач майже через 9 місяців після встановлених Договором строків направив позивачу звіти виконання передпроектних робіт, висновки експертиз та копію акту № ОУ-000030 здачі-приймання робіт (послуг) в одному примірнику. На переконання апелянта, отриманий акт не в оригіналі та в одному примірнику, який жодним чином не відповідає умовам укладеного Договору та підписання якого останнім не передбачено, не може вважатись належним доказом приймання-передачі направлених відповідачем звітів та висновків експертиз, а Філія позивача взагалі не зобов`язана була його підписувати чи надавати зауваження або відмову від підписання. Крім цього, апелянт стверджував, що передбачений Договором акт прийому-передачі звітів Філія до теперішнього часу не отримала, що дає право вважати, що відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо здачі виконаних робіт після їх виконання тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 02.07.2019 з`явився представник прокуратури й позивача, представник відповідача не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 09.12.2016 між ДП «АМПУ» (позивач, замовник за договором) та ТОВ «Інтер-Ліга» (відповідач, виконавець за договором) укладено Договір №112-В-АМПУ-16 на виконання робіт (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого виконавець зобов`язався виконати наступні роботи: «Виконання передпроектних робіт з реконструкції/технічного переоснащення систем зовнішнього освітлення філій ДП «АМПУ» (код ДК 021-2015:45000000-7 - будівельні роботи), а замовник - прийняти та оплатити їх в повному обсязі в порядку та на умовах, визначених Договором.

Виконання робіт здійснюється в обсягах та у строки, які узгоджено в технічному завданні на виконання робіт (Додаток №1 до Договору), зведеним кошторисом (Додаток №2 до Договору) та календарному плані виконання робіт (Додаток №3 до Договору), що є невід`ємними частинами Договору (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 1.3 Договору виконавець виконує роботи як власними силами і засобами, так і з залученням третіх осіб.

Положеннями п. 2.1 Договору сторони погодили, що ціна Договору складається із загальної вартості робіт відповідно до кошторису і складає 3 841 497,93 грн. Ціна Договору включає в себе вартість комплексу робіт, які визначені технічними завданнями.

За змістом п.2.2 Договору оплата за виконання робіт здійснюється у наступному порядку:

- замовник сплачує виконавцю аванс у розмірі 30 % від ціни Договору, що становить 1 152 449,38 грн. з ПДВ, протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання оригіналу належним чином оформленого рахунку виконавця після підписання Договору;

- наступну оплату замовник сплачує поетапно в розмірі 70 % від встановленої ціни відповідного етапу згідно кошторису, після підписання сторонами акту прийомки-передачі звіту по кожному об`єкту протягом 10 банківських днів з дати надання належним чином оформлених рахунків.

Розрахунки між сторонами здійснюються у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, вказаний в Договорі (п. 2.3 Договору).

Сторони визначили (п. 5.1 Договору), що строк безпосереднього виконання робіт, зазначений в календарному плані виконання робіт, не повинен перевищувати 30 календарних днів.

За умовами п. 5.7 Договору приймання виконаних робіт по кожному об`єкту здійснюється підписанням сторонами окремих двосторонніх актів прийому-передачі звітів по кожному об`єкту. Замовник протягом 5 робочих днів з дати отримання акту виконаних робіт зобов`язаний розглянути і підписати його або надати виконавцю мотивовану письмову відмову від його підписання. У разі мотивованої відмови замовника від прийняття робіт сторонами складається двосторонній акт з переліком зауважень та строків їх усунення.

Цей Договір згідно п. 3.1 набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками і діє до 31.12.2016, а за фінансовими (здійснення розрахунків) зобов`язаннями сторін до їх повного виконання.

Відповідно до зведеного кошторису (Додаток №2 до Договору) повна вартість робіт по порту Рені складає 333 807,49 грн з ПДВ.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За договором підряду (ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України) одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин (ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України) повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов Договору позивач в особі Ренійської філії ДП «АМПУ» перерахував на рахунок відповідача 30% передоплати за виконання робіт за Договором, яка становить 100 142,24 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 890 від 26.12.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 846 ЦК України строки виконання робіт або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Як вище згадувалось, умовами 5.1 Договору визначено строк безпосереднього виконання робіт, зазначених в Календарному плані виконання робіт, який не повинен перевищувати 30 календарних днів.

З наявного в матеріалах справи Календарного плану виконання робіт (Додатку №3 до Договору) не видно в який саме місяць та рік виконавець зобов`язаний виконати підрядні роботи.

Проте, оскільки п. 3.1 Договору визначено, що в частині виконання робіт він діє до 31.12.2016 й за поясненнями відповідача ТОВ «Інтер-Ліга» приступила до виконання робіт ще у грудні 2016, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що укладаючи Договір сторони мали на увазі, що виконання робіт підрядником матиме місце в грудні 2016.

Водночас, зважаючи на те, що укладений сторонами 09.12.2016 Договір, умовами якого передбачено припинення його дії 31.12.2016, встановлював виконавцю строк для виконання робіт - 30 календарних днів, тобто строк дії Договору є меншим на 8 календарних днів від визначеного сторонами строку, протягом якого відповідач зобов`язаний був виконати роботи за Договором, місцевий суд дійшов висновку, що сторони передбачили, що їхні правовідносини за Договором будуть тривати і після припинення дії даного правочину.

Тобто, укладаючи Договір сторони презюмували, що зобов`язання між ними, які виникли на підставі Договору, будуть тривати навіть після закінчення строку його дії ( п. 3.1 Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Положеннями п. 5.7 Договору сторони погодили, що приймання виконаних робіт по кожному об`єкту здійснюється підписанням сторонами окремих двосторонніх актів прийому-передачі звітів по кожному об`єкту.

Як встановлено матеріалами справи, відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено звіт виконання передпроектних робіт з реконструкції/технічного переоснащення систем зовнішнього освітлення Ренійської філії ДП «АМПУ», висновки експертиз за результатами експертного обстеження щогл від 23.12.2016 та докази їх направлення разом із актом здачі-приймання звіту позивачу в особі Філії (опис вкладення в цінний лист від 27.09.2017 та фіскальний чек від 27.09.2017). Позивачем належних та допустимих доказів на спростування факту надіслання відповідачем акту виконаних робіт Адмінітсрації не надано.

З наявних в матеріалах справи висновків експертиз, які в свою чергу містять фотографії об`єктів дослідження (прожекторних щогл), вбачається, що виконавець приступив до виконання робіт за Договором ще у грудні 2016 року, що спростовує доводи позивача (апелянта) про зворотне, оскільки для здійснення фотографічних знімків об`єктів дослідження, позивач був зобов`язаний допустити на територію цієї Філії, де знаходяться об`єкти дослідження, представників відповідача, а відтак знав про початок виконання відповідачем погоджених Договором підрядних робіт.

За приписами ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта, про це вказується в його тексті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій зі спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

При цьому, сам по собі факт відсутності підписаних сторонами актів передачі-приймання виконаних робіт не є визначальним для висновку про невиконання відповідачем робіт, адже обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт, негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладено саме на замовника.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 13.09.2017 у справі №922/4783/16, від 23.02.2015 у справі №910/7686/13, від 11.05.2012 у справі №21/5005/14068/2011 та в п. 6 оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 «Про практику вирішення спорів, пов`язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)», а також у постанові Верховного Суду від 01.11.2018 у справі № 910/967/18.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що відповідачем завершено виконання визначених Договором підрядних робіт та в грудні 2016 року направлено результати виконаних робіт замовнику.

Оскільки відповідачем завершено виконання підрядних робіт за Договором та здано до установи зв`язку відправлення про надіслання позивачу результатів виконаних робіт, в тому числі Акта приймання-передавання виконаних робіт, суд першої інстанції на підставі ч. 2 ст. 255 ЦК України дійшов правомірного висновку, що ТОВ «Інтер-Ліга» передано ДП «АМПУ» в особі його Філії Звіт з висновками експертиз за Актом прийому-передачі, тобто виконано свої зобов`язання за Договором.

Як вище згадувалось, за умовами п. 5.7 Договору приймання виконаних робіт по кожному об`єкту здійснюється підписанням сторонами окремих двосторонніх Актів прийому-передачі звітів по кожному об`єкту. Замовник протягом 5 робочих днів з дати отримання Акту виконаних робіт зобов`язаний розглянути і підписати його або надати виконавцю мотивовану письмову відмову від його підписання. У разі мотивованої відмови замовника від прийняття робіт сторонами складається двосторонній Акт з переліком зауважень та строків їх усунення.

Таким чином, в силу приписів ст. 853 ЦК України та умов п. 5.7 Договору у позивача наявний обов`язок прийняти виконану роботу або надати виконавцю мотивовану письмову відмову від її прийняття, чого позивачем досі не зроблено.

З огляду на наведене та те, що відповідачем доведено, а позивачем не спростовано, що ТОВ «Інтер-Ліга» надало ДП «АМПУ» Акт приймання передавання виконаних робіт щодо Філії разом із документами за Договором ще у вересні 2017 року, а також позивачем не доведено направлення відповідачу обґрунтованих зауважень або відмови від підписання цього Акту протягом 5 робочих днів з дня його одержання, апеляційний суд дійшов висновку, що підрядні роботи за Договором є такими, що прийняті позивачем.

При цьому, відмова замовника від договору, яка за своєю суттю є одностороннім правочином, може бути вчинена виключно до моменту завершення виконання підрядником робіт та має бути доведена до підрядника (шляхом направлення письмового листа) з чітким посиланням на правову підставу (норму Цивільного кодексу України), відповідно до якої замовник відмовляється від договору підряду, оскільки в кожному з наведених випадків настають різні правові наслідки і виникають різні права та обов`язки у сторін. В той час, як відсутність факту вчинення замовником одностороннього правочину відмови від договору підряду на підставі ч.ч. 2, 3 ст. 849 ЦК України виключає правомірність вимоги замовника про повернення попередньої оплати за договором підряду.

Прострочення підрядником виконання робіт дає лише право замовнику на відмову від договору згідно ч.ч. 2, 3 ст. 849 ЦК України, проте не є автоматичною підставою для виникнення грошового зобов`язання з повернення на користь замовника одержаних коштів (в тому числі в якості збитків).

Таким чином, не зважаючи на наявність у замовника права в будь-який момент відмовитися від договору з посиланням на відповідну підставу відмови виключно до моменту одержання результатів робіт (під час активного прострочення підрядника), замовник, у випадку не реалізації цього права, передбаченого ст. 849 ЦК України, мав обов`язок прийняти належним чином передані роботи. Тобто, обґрунтована реалізація такого права до моменту передачі результатів робіт є підставою для припинення зобов`язання підрядника виконати роботи та виникнення зобов`язання підрядника відшкодувати збитки замовника (якими, як правило є сума перерахованого авансу). Вказані зобов`язання є взаємовиключними, а їх трансформація здійснюється у наведеному вище судом порядку.

За таких обставин, відмова у прийнятті вже одержаних робіт з посиланням на передбачені ч. 2, 3 ст. 849 ЦК України обставини є неможливою, оскільки порушує встановлені цивільним законодавством України принципи добросовісності, розумності та обов`язковості виконання умов договору, оскільки підрядник, який прострочив, не одержавши відмову замовника від виконання робіт раніше, обґрунтовано розраховує на очікування замовника на їх виконання та чинність відповідного зобов`язання по виконанню робіт і як наслідок одержання плати за роботи.

Разом з цим, за твердженнями позивача, через невиконання відповідачем своїх зобов`язань, йому була направлена претензія про стягнення заборгованості (лист вих. № 21-1-22/1113 від 19.04.2017), в якій позивач просив відповідача сплатити штрафні санкції за невиконання робіт у визначені Договором строки.

У згаданому листі позивач не вказував про відмову від Договору (зобов`язань, які виникли на підставі Договору), що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав вважати, що ДП «АМПУ» відмовилося від Договору та правовідносини між сторонами припинились з виникненням грошового зобов`язання відповідача, нарахування штрафних санкцій не зумовлює відмову від Договору, є лише правом замовника.

Оскільки позивачем не доведено факту виникнення у відповідача грошового зобов`язання, стягнення якого є предметом даного спору, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про безпідставність та необґрунтованість вимог ДП «АМПУ» в особі Філії про стягнення з ТОВ «Інтер-Ліга» 100 142, 24 грн. сплаченої суми попередньої оплати за Договором, відтак в позові в цій частині відмовлено законно.

В зв`язку з цим не підлягають задоволенню й заявлені ДП «АМПУ» в особі Філії вимоги про стягнення 61 086,77 грн. пені в розмірі 0,1 % від вартості робіт за кожен день прострочення, 23 366, 52 грн. додаткового штрафу в розмірі 7% вартості робіт та 13 564, 48 грн. пені, нарахованої на суму авансу, як похідні від вищезгаданих.

Доводи апелянта стосовно неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2019 у справі № 910/150/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/150/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.07.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук