РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.06.2019Справа № 910/3496/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія" ОМЕГА"

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2

про стягнення 109 198, 15 грн.

Представники учасників справи:

Від позивача: Самойленко П.М.;

Від відповідача: не з`явився;

Від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець Попов Вячеслав Євгенович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» (далі - відповідач) про стягнення 109 198, 15 грн., з яких 100 000, 00 грн. сума страхового відшкодування, пеня у розмірі 7101, 37 грн., 3 % річних у розмірі 591, 78 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 505, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі Договору про відступлення прав вимоги від 12.09.2018 набув право вимоги первісного кредитора ( ОСОБА_2 ) щодо відшкодування збитків завданих останньому у зв`язку з пошкодженням тягача марки "MAN" д.н.з. " НОМЕР_1 ", внаслідок дорожньо-транспортньої пригоди, яка сталася 09.08.2018 року, за участю транспортного засобу "Mercedes- Benz" д.н. з. " НОМЕР_2 " під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу "MAN" д.н.з. " НОМЕР_1 ", з навіпричепом марки "KOGEL" номерний знак " НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 . У ОСОБА_3 виникло зобов`язання відшкодувати власнику пошкодженого автомобіля MAN" д.н.з. " НОМЕР_1 " ОСОБА_2 понесені збитки. Цивільна - правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у ПрАТ "АСК "ОМЕГА", а тому позивач зазначає, що обов`язок з відшкодування збитків в межах фактичних затрат покладається на відповідача. У зв`язку з цим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 відкрито провадження у справі № 910/3496/19, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, на підставі статті 50 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , судове засідання призначено на 22.04.2019 року.

04.04.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

08.04.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від МТСБУ надійшла інформація щодо полісу АМ № 4213019.

09.04.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

12.04.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли пояснення щодо позову.

12.04.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду на те, що вину ОСОБА_3 не встановлено, оскільки Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 20.12.2018 у справі № 686/29608/19 закрито провадження на підставі п.7 ч.1 статті 247 КУпАП. Відповідача зазначає, що на даний час докази наявності вини ОСОБА_3 у ДТП від 09.08.2018 відсутні, цивільно - правова відповідальність не наступила, як і не настав страховий випадок за полісом АМ/4213019, а тому у відповідача відсутні підстави виплачувати страхове відшкодування за вказаним ДТП.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 22.04.2019 не з`явились.

Судом у судовому засіданні постановлено ухвалу про оголошення перерви у зазначеній справі до 27.05.2019, яку занесено до протоколу судового засідання.

22.04.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

22.04.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про уточнення позовних вимог, в якому позивач просить здійснити розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з виплати страхового відшкодування на дату ухвалення рішення, яке фактично за своїм змістом є заявою про збільшення розміру позовних вимог.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 27.05.2019 не з`явились.

Судом у судовому засіданні постановлено ухвалу про оголошення перерви у зазначеній справі до 24.06.2019, яку занесено до протоколу судового засідання.

24.06.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

У судовому засіданні 24.06.2019 представник позивача заперечив щодо задоволення клопотання про відкладення судового засідання.

У судовому засіданні 24.06.2019 року судом розглянуто клопотання про уточнення позовних вимог, яке за своїм змістом є заявою про збільшення розміру позовних вимог та вирішено залишити його без розгляду, з огляду на порушення позивачем вимог визначених в п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 24.06.2019 не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення № 801, № 810, які наявні в матеріалах справи.

В судовому засіданні 24.06.2019 року на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 09.08.2018 м. Києві по вул. Лебединській в напрямку вул. Полярної неподалік будинку № 20, водій автомобіля «Mercedes - benz E-Class», державний номерний знак НОМЕР_5 , ОСОБА_3 в порушення п.п. 11.3, 12.1. Правил дорожнього руху України не обрав в установлених межах безпечної швидкості, не впорався з керуванням, допустив виїзд на смугу зустрічного руху та здійснив наїзд на припаркований автомобіль «MAN», державний номерний знак НОМЕР_1 із напівпричепом «Kogel», державний номерний знак НОМЕР_4 , який знаходився в нерухомому стані, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, протоколом огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 09.08.2018, довідкою ДАІ № 55103/Д/125/51/04-2018 від 09.08.2018 та Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 20.12.2018 у справі № 686/29608/18.

З протоколу огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 09.08.2018 та з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_3 в порушення п.п. 11.3, 12.1. Правил дорожнього руху України не обрав в установлених межах безпечної швидкості, не впорався з керуванням, допустив виїзд на смугу зустрічного руху та здійснив наїзд на припаркований автомобіль MAN».

При цьому Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 20.12.2018 у справі № 686/29608/18 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за статтею 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (за закінченням на моменту розгляду справи строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до звіту № 466/08-18 складеного оцінювачем ОСОБА_4 матеріальний збиток завданий автомобілю MAN TGX 18.400, державний номерний знак НОМЕР_6 в результаті пошкодження складає 130 427, 33 грн.

Згідно з полісом АМ /4213019 цивільно - правова відповідальність ОСОБА_3 на момент вчинення ДТП. була зареєстрована у Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА».

Відповідно до умов договору (полісу) № АМ/421309 страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки Mercedes - benz », державний номерний знак НОМЕР_5 .

Зокрема, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну визначено в розмірі 100 000,00 грн. та розмір франшизи - 0,00 грн.

10.08.2018 ОСОБА_2 подав до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» повідомлення про настання страхового випадку.

12.09.2018 між ОСОБА_2 (далі - первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем Поповим Вячеславом Євгеновичем укладено Договір про відступлення права вимоги.

Відповідно до п.2.1. даного Договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору право вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора щодо відшкодування збитків завданих останньому у зв`язку з пошкодженням тягача марки MAN TGX 18.400, державний номерний знак НОМЕР_6 , внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка сталась 09.08.2018 року в м. Києві з вини ОСОБА_3 , який керував автомобілем «Mercedes - benz », державний номерний знак НОМЕР_5 .

Згідно з п.2.2 Договору розмір заборгованості боржника, право вимоги до яких відступаються з цього Договору становить 132 427, 33 грн.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 9.1 Договору)

15.04.2019 року між ОСОБА_2 (далі - первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем Поповим Вячеславом Євгеновичем (далі - новий кредитор) укладено Додатковий Договір до Договору про відступлення права вимоги №12/09/2018 від 12.09.2018.

Сторони досягли згоди та виклали в наступній редакції п. 2.1 Договору:

«Первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору право вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора щодо відшкодування збитків завданих останньому у зв`язку з пошкодженням тягача марки MAN TGX 18.400, державний номерний знак НОМЕР_6 , внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка сталась 09.08.2018 року в м. Києві з вини ОСОБА_3 , котрий керував автомобілем «Mercedes -benz », державний номерний знак НОМЕР_5 . »

05.10.2018 Фізична особа - підприємець Попов Вячеслав Євгенович звернувся до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Заява про виплату страхового відшкодування була отримана відповідачем 08.10.2018 року. Проте, як вказує позивач у позовній заяві, відповідач жодним чином не відреагував на претензію та не здійснив виплату страхового відшкодування.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем марки «Mercedes -benz », державний номерний знак НОМЕР_5 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, протоколом огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 09.08.2018, довідкою ДАІ № 55103/Д/125/51/04-2018 від 09.08.2018 та Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 20.12.2018 у справі № 686/29608/18.

Відсутність в матеріалах справи доказів притягнення судом учасника дорожньо-транспортної пригоди до відповідальності за її скоєння не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.

Таким чином, відсутність в матеріалах справи постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_3 , не може бути підставою для відмови в задоволенні відповідного позову, оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку/злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб`єктів господарювання (страховиків), пов`язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом сплати страхувальниками страхових платежів. Страхування може здійснюватися на основі договору між страхувальником і страховиком (добровільне страхування) або на основі закону (обов`язкове страхування) - ч. 2 ст. 352 Господарського кодексу України.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

По матеріалам справи судом встановлено, що, відповідно до полісу № АМ/4213019, транспортний засіб «Mercedes -benz», державний номерний знак НОМЕР_5 ., яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю MAN TGX 18.400, державний номерний знак НОМЕР_6 взято на страхування Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» (відповідачем), ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 100 000,00 грн., строк дії з 10.06.2018 по 09.06.2019 включно.

12.09.2018 між ОСОБА_2 (далі - первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем Поповим Вячеславом Євгеновичем укладено Договір про відступлення права вимоги.

За ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки позивачу, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № АМ/4213019.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

В матеріалах справи наявна заява № Ф/05/10/2018 від 05.10.2018 на виплату страхового відшкодування, в якій позивач просив перерахувати на його рахунок страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідач отримавши вимогу позивача 08.10.2018 не виплатив суму страхового відшкодування.

Розглядаючи спір по суті, суд також зазначає, що частиною п`ятою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу MAN TGX 18.400, державний номерний знак НОМЕР_6 , було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування підлягають задоволенню в розмірі 100 000,00 грн..

В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання по виплаті страхового відшкодування позивач просить на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України стягнути з відповідача 7 101, 37 грн. пені, 3 % річних у розмірі 591, 78 грн. (нараховані у період з 07.01.2019 по 19.03.2019), а також інфляційні втрати у розмірі 1505, 00 грн.

Так, заява позивача № Ф/05/10/2018 від 05.10.2018 на виплату страхового відшкодування від 05.10.2018 отримана відповідачем 08.10.2018 року, що підтверджується витягом з сайту Укрпошта за № 050, відтак виплата страхового відшкодування в сумі 100 000, 00 грн. мала бути здійснена відповідачем до 08.01.2019 року включно.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як зазначив Верховний Суд у правовому висновку по справі № 910/11316/17 (постанова від 17.01.2018р.), за змістом ст. ст. 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання щодо сплати коштів.

Законами України "Про страхування" та Законом (спеціальними законами), які застосовуються до спірних правовідносин, передбачено розмір неустойки (пені) у разі прострочення виплати страхового відшкодування страховиком.

Відповідно до статті 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Таким чином, виходячи зі змісту норм статті 992 ЦК України та пункту 36.5 статті 36 Закону, у зв`язку з нездійсненням сплати страхового відшкодування відповідачем у дев`яностоденний строк, позивач правомірно нарахував пеню.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, як і правовідношення з відшкодування шкоди в порядку суброгації, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням.

Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини другої статті 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі № 910/22034/15.

Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунки суми пені, 3 % річних, інфляційних втрат та період їх нарахування, дійшов висновку, що такі розрахунки невірні, оскільки позивачем невірно визначено початок періоду прострочення виплати відповідачем страхового відшкодування.

Так, позивач датою початку період прострочення виплати відповідачем страхового відшкодування визначив 07.01.2019 р.

Разом з тим, оскільки виплата страхового відшкодування в сумі 100 000, 00 грн. мала бути здійснена відповідачем до 08.01.2019 року включно, як зазначалось судом вище, то початком періоду прострочення є 09.01.2019 року.

Враховуючи викладене, за розрахунком суду розмір пені складає 6 904, 11., 3 % річних - 575, 34 грн., у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на вказані суми.

За перерахунком суду сума інфляційних втрат за визначений позивачем період нарахування становить 500, 00 грн., у зв`язку із чим вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на вказану суму.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона, згідно ст.74 Господарського процесуального кодексу України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Стосовно заявленої позивачем у позовній заяві суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн., необхідно відзначити наступне.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення.

В той же час суд відзначає, що матеріали справи містять Договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019, укладеним між адвокатом Самойленком Петром Миколайовичем та Фізичною - особою підприємцем Поповим Вячеславом Євгеновичем, Додаткова Угода № 75 від 22.02.2019 до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019, якою сторони домовились про вартість послуг у розмірі 10 000, 00 грн., акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 22.02.2019 про кількість витраченого часу на надання послуг 14 годин, 20 хв., загальна вартість наданих послуг 10 000, 00 грн., квитанція до прибуткового касового ордеру № 075 від 22.02.2019 про сплату Фізичною - особою підприємцем Поповим Вячеславом Євгеновичем 10 000, 00 грн., свідоцтво пр. право заняття адвокатською діяльністю серія КВ № 6314, посвідчення адвоката від 24.01.2019.

З урахуванням викладеного, понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. підлягають задоволенню та стягненню з відповідача.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва , -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія" ОМЕГА" ( 04053, м. Київ, вул. Обсерваторна, б.17, літ. А, ) на користь Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) суму страхового відшкодування у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп., пеню у розмірі 6 904 (шість тисяч дев`ятсот чотири) грн.11 коп., 3 % річних у розмірі 575 (п`ятсот сімдесят п`ять) грн. 34 коп., інфляцію у розмірі 500 (п`ятсот) грн.00 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 899 (одну тисячу вісімсот дев`яносто дев`ять ) грн. 56 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.. 00 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 10.07.2019 року.

Суддя М.Є. Літвінова