РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.07.2019Справа № 910/5537/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н. І., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ОМЕГА-КИЇВ" (вул.Кропивницького, буд.18, м.Київ , 01004, )

до Фізичної особи-підприємця Ткаченко Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 )

про стягнення 32 206,66 грн.

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ОМЕГА-КИЇВ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Ткаченко Володимира Володимировича (далі - відповідач) про стягнення суми 32 206,66 грн помилково перерахованих коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач отримавши від позивача помилково перераховані грошові кошти, жодних обумовлених сторонами зобов`язань не виконав, договорів між сторонами не укладено, відтак, на думку позивача, перераховані ним кошти набуті відповідачем без достатніх правових підстав та відповідно підлягають поверненню позивачеві. Крім того, позивачем нараховано суму пені в розмірі 1 159,99 грн та заявлено до стягнення з відповідача 96,67 грн 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України , які у резолютивній частині позовної заяви у загальному підрахунку (у сумі) названі позивачем як проценти.

Ухвалою від 10.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Відповідач письмового відзиву, заяви із запереченням щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у встановлений строк не надав, про судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження повідомлявся належним чином.

Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Сторони належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 10.05.2019 отримана відповідачем - 14.05.2019.

Таким чином, суд, враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2019 року на підставі платіжного доручення №41 на суму 30 950,00 грн з призначенням платежу: "Плата за комплектуючи вироби до дверей зг р/ф №VD-95 від 04.01.2019р. без ПДВ" позивачем перераховано на рахунок Фізичної особи-підприємця Ткаченко Володимира Володимировича грошові кошти у сумі 30 950,00 грн.

Як вказує позивач, зазначені кошти були перераховані відповідачеві помилково, посилаючись на попередні переговори щодо можливої поставки комплектуючих, але обумовлених між сторонами договорів не укладено, товару не поставлено та не надано послуг з його доставки.

Матеріалами справи підтверджується звернення позивача з листом-вимогою, а саме вих. №22 від 22.02.2019 року, до відповідача про повернення 30 950,00 грн суми безпідставно набутих коштів, які залишені останнім без відповіді та виконання.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що оскільки грошові кошти в розмірі 30 950,00 грн перераховані позивачем на рахунок відповідача отримані останнім без достатніх на те правових підстав, на вимогу позивача відповідачем не повернуті, вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 159,99 грн суми пені та 3 % річних в розмірі 96,67 грн.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13 предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Суд встановив факт перерахування позивачем на рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 30 950,00 грн, свідченням чого є наявне у матеріалах справи платіжне доручення №41 від 04.01.2019 на суму 30 950,00 грн із призначенням платежу: "Плата за комплектуючи вироби до дверей зг р/ф №VD-95 від 04.01.2019р. без ПДВ", що відповідачем не заперечується.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо його сторони у відповідній формі дійшли згоди у відношенні всіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, істотними умовами договору є предмет, ціна та строк. Договір, в якому сторони не досягли згоди щодо таких умов не може вважатися укладеним.

Згідно зі ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно з ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо виконання неукладеного договору, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Як вказує позивач і матеріали справи не містять доказів зворотного, між сторонами не існує жодного документу на підтвердження встановлення договірних зобов`язань з відповідачем та передачу відповідачем будь-якого майна або надання відповідачем послуг на сплачені позивачем суми.

Позивачем до позовної заяви долучений рахунок-фактура №VD-000095 від 04.01.2019, який не може свідчити про укладення між сторонами договору у спрощений спосібв розумінні ст. 181 ГК України, оскільки вказаний рахунок не містить, а ні підпису постачальника, а ні його печатки. Тому посилання позивача на ст.1212 ЦК України, є обгрунтовіні та нележним чином доведені.

Відповідачем, у відповідності до приписів чинного процесуального закону, не спростовано належними та допустимими доказами викладені позивачем у позові обставини щодо відсутності правових підстав для перерахування позивачем спірних грошових коштів. Жодних документальних доказів на підтвердження існування між сторонами договірних відносин відповідачем також не надано.

Встановлені судом обставини свідчать про відсутність між сторонами договірних зобов`язань, доказів протилежного матеріали справи не місять, у зв`язку з чим, перераховані позивачем на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 30 950,00 грн, з урахуванням приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України, вважаються такими, що безпідставно набуті відповідачем.

Таким чином, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов.

З огляду на те, що між сторонами не було укладено договору, а матеріалами справи підтверджується перерахування позивачем відповідачу грошових коштів у розмірі 30 950,00 грн, відтак зазначені кошти підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Доказів на підтвердження повернення позивачу сплачених коштів, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 30 950,00 грн суми основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення 1 159,99 грн пені та 3% річних в розмірі 96,67 грн.

Натомість, у вимозі про стягнення пені в розмірі 1 159,99 грн за прострочення повернення суми основного боргу за період з 11.03.2019 по 17.04.2019 суд відмовляє, оскільки положення статей 546 та 547 ЦК України передбачають обов`язкове укладення правочину щодо забезпечення, в тому числі пенею як видом неустойки, виконання зобов`язань між сторонами у письмовій формі, а сторонами даного спору всупереч вказаним положенням закону не укладалось у письмові формі правочину щодо забезпечення виконання зобов`язань з повернення суми помилково перерахованих грошових коштів пенею.

При цьому, Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» також вказує, що пеня за прострочення грошових зобов`язань встановлюється за згодою сторін, а її розмір, який повинен застосовуватись, не визначається даним законом, а натомість лише обмежується ним (подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня).

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поряд з цим, оскільки відповідачем порушене позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК, суд визнає правомірним застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача 3 % річних.

Суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення позивачем 3% річних з урахуванням визначеного позивачем періоду та керуючись приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, якими встановлено обов`язок суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, прийшов до висновку про правомірність стягнення з відповідача 96,67 грн 3% річних.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку задоволення позовних вимог частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вкладене та керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ОМЕГА-КИЇВ" (вул.Кропивницького, буд.18, м.Київ , 01004, ) основний борг в розмірі 30 950 (тридцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн 00 коп, 3 % річних в розмірі 96 (дев`яноста шість) грн 67 коп та судовий збір у розмірі 1 851 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят одна) грн 81 коп.

У іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 10.07.2019

Суддя Н.І. Ягічева