ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви без розгляду

"04" липня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1585/19

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В. розглянувши матеріали справи

за позовомЗаступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави
до1. Вишгородської районної державної адміністрації 2. Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство»
провизнання недійсними розпоряджень та державних актів на право постійного користування земельними ділянками
встановив:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави (далі - прокурор) до Вишгородської районної державної адміністрації (далі відповідач 1), Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» (далі відповідач 2) про:

- визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 03.07.2012 № 1385 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області» в частині земельних ділянок площею 5,0845 га з кадастровим номером НОМЕР_1 :33:010:0001, площею 34,8278 га з кадастровим номером :34:054:0001, площею 18,2194 га з кадастровим номером НОМЕР_1 :34 НОМЕР_2 :0001, площею 0,1711 га з кадастровим номером НОМЕР_1 33:016:0905, площею 0,1607 га з кадастровим номером НОМЕР_1 :33:016:0904, площею 7,0409 га з кадастровим номером :33:018:0901, площею 2,5334 га з кадастровим номером :33:018:0902, площею 1,4951 га з кадастровим номером :33:020:0902, площею 1,3621 га з кадастровим номером НОМЕР_1 :33 НОМЕР_3 :0903, площею 3,8965 га з кадастровим номером :33:026:0902, площею 160,6866 га з кадастровим номером НОМЕР_1 :32:043 НОМЕР_4 0901, площею 1,6637 га з кадастровим номером НОМЕР_1 : НОМЕР_5 : НОМЕР_6 :0902;

- визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 23.08.2012 № 1759 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області» в частині земельних ділянок площею 5,0845 га з кадастровим номером НОМЕР_1 :33 НОМЕР_4 010:0001, площею 34,8278 га з кадастровим номером НОМЕР_1 :34:054:0001, площею 18,2194 га з кадастровим номером :34:061:0001, площею 0,1711 га з кадастровим номером НОМЕР_1 :33 НОМЕР_4 016 НОМЕР_4 0905, площею 0,1607 га з кадастровим номером :33 НОМЕР_4 016:0904, площею 7,0409 га з кадастровим номером НОМЕР_1 :33 НОМЕР_7 0901, площею 2,5334 га з кадастровим номером НОМЕР_1 33 НОМЕР_4 018:0902, площею 1,4951 га з кадастровим номером НОМЕР_1 33:020:0902, площею 1,3621 га з кадастровим номером :33:020:0903, площею 3,8965 га з кадастровим номером :33:026:0902, площею 160,6866 га з кадастровим номером НОМЕР_1 :32:043:0901, площею 1,6637 га з кадастровим номером :33:027:0902;

- визнання недійсними державних актів на право постійного користування земельними ділянками, виданих державному підприємству «Вищедубечанське лісове господарство»: серії ЯЯ № 140212 на площу 5,0845 га з кадастровим номером :33:010:0001, серії ЯЯ № 140216 на площу 34,8278 га з кадастровим номером :34:054:0001, серії ЯЯ № 140215 на площу 18,2194 га з кадастровим номером :34:061:0001, серії ЯЯ № 140207 на площу 0,1711 га з кадастровим номером :33:016:0905, серії ЯЯ № 140206 на площу 0,1607 га з кадастровим номером :33:016:0904, серії ЯЯ № 140205 на площу 7,0409 га з кадастровим номером :33:018:0901, серії ЯЯ № 140198 на площу 2,5334 га з кадастровим номером :33:018:0902, серії ЯЯ №140195 на площу 1,4951 га з кадастровим номером :33:020:0902, серії ЯЯ № 140193 на площу 1,3621 га з кадастровим номером :33:020:0903, серії ЯЯ № 140185 на площу 3,8965 га з кадастровим номером :33:026:0902, серії ЯЯ № 140179 на площу 160,6866 га з кадастровим номером :32:043:0901, серії ЯЯ № 140183 на площу 1,6637 га з кадастровим номером :33:027:0902.

Звернення до суду з даною позовною заявою прокурор обґрунтовує необхідністю захисту інтересів держави, оскільки на підставі оскаржуваних розпоряджень Вишгородської районної державної адміністрації за наслідками винесення яких Державному підприємству «Вищедубечанське лісове господарство» було видано вищеперелічені державні акти на право постійного користування земельними ділянками, було включено до земель лісогосподарського призначення землі, які ніколи не відносились до вказаної категорії, та виключено землі лісогосподарського призначення які ніколи не вилучались з державного лісового фонду. Таким чином прокурор стверджує що в результаті інвентаризації земель, ДП «Вищедубечанське лісове господарство», затвердження технічної документації із землеустрою та надання державному підприємству перелічених актів на право постійного користування земельними ділянками воно набуло право постійного користування на земельні ділянки, рішення про надання яких жоден орган державної влади у встановленому ст. 116, 123 ЗК України порядку не приймав. Крім того, без передбаченої ст. 149 ЗК України процедури вилучення земель та прийняття органом виконавчої влади відповідного рішення вказане державне підприємство позбавлено права користування на частину земель лісогосподарського призначення.

Також прокурор зазначає, що у відповідності до ст. 20, 122, 149 ЗК України винесення оскаржуваних розпоряджень та видача оскаржуваних актів на право постійного користування земельними ділянками не входило до компетенції Вишгородської районної державної адміністрації.

При зверненні з даним позовом прокурор не визначає позивача зазначаючи що центральним органом виконавчої влади, який здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх форм власності у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 зі змінами і доповненнями внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 № 482 та від 23.11.2016 № 917 «Про державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру» є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи. В той же час, оскільки відповідно до п. 5.1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2016 № 917 «Про державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру» посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право звертатись до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Таким чином, прокурор зазначає що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з відповідним позовом, в зв`язку з чим прокурор пред`являє даний позов в інтересах держави.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Відтак, захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського у складі Верховного суду від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17.

Згідно зі ст. 187 ЗК України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Статтею 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» встановлено, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

За приписами статті 15-2 ЗК України, які кореспондуються з приписами статті 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у т.ч. за дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) має право самостійно звертатися до суду з метою здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави.

В той же час, прокурор звертаючись до суду з даною позовною заявою не зазначає що центральний орган виконавчої влади - Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру в спірних відносинах не здійснює або здійснює неналежним чином свої повноваження.

Прокурором не враховано того, що приписи такого нормативно-правового акта, як Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 не можуть визначати конкретні предмети і підстави позовів, з якими уповноважений орган виконавчої влади має право звернутись до суду, оскільки зазначене було б неправомірним обмеженням повноважень такого органу у визначенні способу захисту та забезпеченні здійснення судового захисту інтересів держави.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно ч. 2 ст. 3 ЗК України земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Відповідно до ст. 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Згідно з положеннями ст. 56 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

Згідно зі ст. 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 10 ЛК України у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. Ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності. Суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України.

Згідно з положеннями ст. 17 ЛК України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.

Відповідно до ст. 31 ЛК України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території: забезпечують реалізацію державної політики у сфері лісових відносин; беруть участь у розробленні та забезпеченні виконання регіональних (місцевих) програм з охорони, захисту, використання та відтворення лісів; здійснюють контроль за додержанням законодавства у сфері лісових відносин; передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території; приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст обласного та республіканського (Автономної Республіки Крим) значення; обмежують або тимчасово припиняють діяльність підприємств, установ та організацій у разі порушення ними лісового законодавства в порядку, передбаченому законодавством; забезпечують здійснення заходів щодо охорони і захисту лісів, ліквідації наслідків стихійних явищ, лісових пожеж, залучають у встановленому порядку до цих робіт населення, транспортні та інші технічні засоби та обладнання, забороняють відвідування лісів населенням і в`їзд до них транспортних засобів у період високої пожежної небезпеки в порядку, передбаченому законодавством; встановлюють ліміт використання лісових ресурсів при заготівлі другорядних лісових матеріалів та здійсненні побічних лісових користувань; встановлюють максимальні норми безоплатного збору дикорослих трав`яних рослин, квітів, ягід, горіхів, грибів тощо; вирішують інші питання у сфері лісових відносин відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЗК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Відповідно до Положення про обласні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 21.03.2012 № 134, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08.05.2012 за № 729/21042 управління відповідно до покладених на них завдань, зокрема, здійснюють державний контроль за додержанням норм, правил та інших нормативно-правових актів з ведення лісового господарства. Здійснюють управління об`єктами державної власності в межах повноважень, визначених законодавством.

За наявності вказаного законодавства, положення якого уповноважують перелічені органи державної виконавчої влади здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель лісогосподарського призначення, прокурор при зверненні до суду з даною позовною заявою, в якій він стверджує про порушення земельного законодавства в частині розпорядження землями лісогосподарського призначення, не визначає позивача чи позивачів в даному спорі із кола згаданих органів. Не зазначаючи орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах прокурор штучно створює підстави для звернення до суду з даним позовом самостійно, що не відповідає приписам ч. 4 ст. 53 ГПК України.

Безпідставно не зазначаючи орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, прокурор як наслідок не обґрунтовує в позовній заяві визначених законом підстав для звернення до суду з даним позовом в інтересах держави в особі відповідного органу та в порушення вимог ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» не зазначає, що відповідний орган державної влади не здійснює або неналежним чином здійснює захист інтересів держави.

В силу зазначеного, прокурором в порушення положень ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» не обґрунтовано його підстав для представництва інтересів держави. Також прокурором не надано до суду доказів попереднього, до звернення до суду, повідомлення про це відповідного суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до п. 4. ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що зазначені недоліки позовної заяви неможливо усунути без зміни складу учасників сторін у спорі, що можливо здійснити лише шляхом пред`явлення нового позову, в якому прокурор зобов`язаний зазначити відповідний орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, суд приходить висновку про недоцільність залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків, з огляду на що повертає позовну заяву Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави і додані до неї документи заявнику.

Керуючись ч. 4 ст. 53, п. 4 ч. 5 ст. 174, п. 2 ч. 5 ст. 174 ст. 232-234 Господарського процесуального кодексу України суд, -

постановив:

Позовну заяву Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави і додані до неї документи повернути заявнику.

Дана ухвала набирає законної сили у строк та в порядку передбачених ч. 2 ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у строк визначений ст. 256 ГПК України в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Суддя Ю.В. Подоляк