ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2019 р. Справа №914/2150/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Зварич О.В.

Мирутенка О.Л.

секретар судового засідання Лагутін В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БГ БАНК» за № 04/125 від 18.04.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 18.03.2019 (повний текст судового рішення складено 27.03.2019, м. Львів, суддя Синчук М.М.)

у справі № 914/2150/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства «БГ БАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ БАНК» Луньо І.В., м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУС+», м.Харків

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору державного реєстратора приватного нотаріуса Корпало Г.В.

про застосування наслідків недійсності.

за участю представників:

від позивача: Гурський Г.Ю. - довіреність б/н від 30.05.2019;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «БГ БАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладення фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ БАНК» Луньо І.В. звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до ТзОВ «ОПТІМУС+» про застосування наслідків недійсності правочину, а саме: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 9623076 від 27.12.2013 р. та скасувати запис про проведення державної реєстрації права власності, номер запису 4111803 від 27.12.2013 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами у справі укладено договір купівлі-продажу, який є нікчемним в силу положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.03.2019 у справі № 914/2150/18 в позові Публічного акціонерного товариства «БГ БАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ БАНК» Луньо І.В. відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач є добросовісним набувачем, який набув майно відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013 р.; а відтак, підстави нікчемності правочинів, зазначені в ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не підлягають застосуванню до оспорюваного правочину.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ПАТ «БГ БАНК» подало апеляційну скаргу за № 04/125 від 18.04.2019, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 18.03.2019 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме скаржник стверджує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що договір купівлі-продажу, укладений між сторонами є нікчемним в силу положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Водночас, апелянт вказує, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності представника позивача, не маючи належної інформації про повідомлення останнього.

Відповідачем не подано до суду відзиву на апеляційну скаргу, явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив.

Ухвали Західного апеляційного господарського суду про відкриття провадження у справі від 07.05.2019, про призначення розгляду справи від 20.05.2019 та про відкладення розгляду справи від 11.06.2019 направлялись на адресу відповідача - ТзОВ «ОПТІМУС+» 61052, м.Харків, вул. Карла Маркса, 32, яка зазначена в апеляційні скарзі та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Рекомендовані листи, надіслані на адресу відповідача повернулись до суду, з відміткою пошти «за закінченням встановленого строку зберігання».

У зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії судді Дубник О.П., розпорядженням керівника апарату суду за № 449 від 24.06.2019 було призначено проведення автоматизованої зміни складу колегії суддів для розгляду у справі № 914/2150/18. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2019 справу № 914/2150/18 розподілено до розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Скрипчук О.С., суддів Зварич О.В., Мирутенка О.Л.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2013 р. між ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ» (правонаступником якого є ПАТ «БГ БАНК») (продавець) та ТзОВ «ОПТІМУС+» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень (надалі - договір). Згідно умов договору позивач продав відповідачу нежитлові приміщення, загальною площею 4 571,2 кв.м., що розташовані в м. Львові по вул. Героїв УПА, будинок №73.

Відповідно до пункту 1.2 договору нежитлові приміщення належать продавцю на праві власності на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.08.2009, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1913.

Відповідно до п. 1.4. договору, загальна вартість нежитлових приміщень, згідно Довідки про балансову вартість об`єкта нерухомого майна №25-1900 виданої продавцем 26.12.2013 р., становить 2 390 180 грн без ПДВ.

Згідно п. 1.4., п.п.1.4.1. договору сторони домовились, що погоджена сторонами загальна вартість продажу нежитлових приміщень складає 2 391 666,67 грн., окрім того ПДВ 20% - 478 333,33 грн, разом з ПДВ - 2 870 000,00 грн. Покупець зобов`язався оплатити продавцю 160 000,00 грн., в т. ч. 26 666,67 грн. податок на додану вартість в день підписання цього договору, а 2 710 000,00 грн в тому числі 451 666,66 грн податок на додану вартість до 30.12.2013 р., шляхом їх сплати на рахунок продавця № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ» м. Київ, Код , код Банку: (МФО) 320995.

Відповідно до п. 1.5. договору, правові наслідки укриття розміру дійсної продажної ціни відчужуваного майна продавцеві та покупцеві нотаріусом роз`яснено.

Відповідно до п. 6.11., п.п. 6.12. договору право власності на нежитлові приміщення виникає у покупця відповідно до ст.ст. 182, 334 Цивільного Кодексу України з дня державної реєстрації прав власності на нього в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, але не раніше повної сплати покупцем продавцю суми загальної вартості продажу нежитлових приміщень, встановленої в п. 1.4. договору. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками продавця і покупця та нотаріального посвідчення.

Як вбачається із Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 27.12.2013 проведено державну реєстрацію права власності згідно договору від 27.12.2013.

27.11.2014 р. прийнято рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 131 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БГ БАНК».

Постановою Правління Національного банку України від 26.02.2015 №134 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «БГ БАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 27.02.2015 № 43 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БГ БАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «БГ БАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «БГ БАНК» Новікову Марію Миколаївну строком на 1 рік з 27.02.2015 по 26.02.2016 включно.

Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2214 від 31.05.2017 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «БГ БАНК» відкликано всі повноваження у Новікової М.М. та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «БГ БАНК» Луньо Іллю Вікторовича, якому делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «БГ БАНК».

Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 305 від 01.01.2018 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «БГ БАНК» та делегування повноважень ліквідатора» продовжено строки здійснення ліквідації ПАТ «БГ БАНК» до 26.02.2019 включно.

06.09.2018 р. ПАТ «БГ БАНК» скерувало на адресу відповідача повідомлення про нікчемність правочину в порядку ст. ст. 37, 38 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивач однією з підстав визнання нікчемним правочину вказує, що на підставі звіту про незалежну оцінку від 10.12.2012 року, 28.12.2012 року здійснено дооцінку об`єкту нерухомості до справедливої вартості на суму 35 314,00 грн., а також 28.12.2012 року вказаний об`єкт нерухомості переведено до групи інвестиційної нерухомості за балансовою вартістю 16 081 200,00 грн. Таким чином, балансова вартість об`єкту нерухомості станом на 01.12.2013 складала 3 517,94 грн. за 1 кв.м., або 440,13 дол.США за 1 кв.м. (курс валют НБУ як станом на 01.12.2013, так і на 20.12.2013 року складав 7,9930 грн. за 1 дол.США), що не відповідало середньоринковій вартості за 1 кв.м. об`єктів комерційної нерухомості у м. Львові і була значно нижче ринкової.

Також позивач вказує, що відповідно до Протоколу № 86/1 було прийнято рішення про уцінку об`єкту нерухомості на 13 691 020,00 грн, тобто на 85% від балансової вартості майна. В результаті вказаної уцінки балансова вартість об`єкту нерухомості склала 2 390 180,00 грн, тобто 522,88 грн за 1 кв.м., або 65,42 дол.США за 1 кв.м. відповідно. Таким чином, на думку позивача, договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2013, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В., зареєстрованого в реєстрі № 5281 містить ознаки нікчемності, передбачені п.1) ч. 3 ст. 38 Закону, а саме: банк відмовився від власних майнових вимог.

Позивач просить суд застосувати наслідки недійсності правочину купівлі-продажу, а саме: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 9623076 від 27.12.2013 та скасувати запис про проведення державної реєстрації права власності номер запису 4111803 від 27.12.2013.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Щодо обраного позивачем способу захисту цивільних прав - про застосування наслідків недійсності договору про купівлі-продажу, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій статті 20 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними.

Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Водночас слід звернути увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

При цьому за частиною другою статті 5 ГПК України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до статті 3 цього Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 26, 27, 37, 38 вказаного Закону, свідчить про те, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов`язкові для банків та інших осіб рішення, а з іншого - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах з третіми особами.

За статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд (уповноважена особа) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до частин третьої статті 38 цього Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без установлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним узяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 цього Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, в її постановах від 16 травня 2018 року у справі № 910/24198/16 (провадження № 12-15гс18), від 04 липня 2018 року у справі № 819/353/16 (провадження № 11-163апп18) та від 05 грудня 2018 року у справі № 826/23064/15 (провадження № 11-1080апп18), від 27 лютого 2019 року у справі № 826/8273/16(провадження № 11-775ас18) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

З огляду на викладене визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

У цій справі банк (як сторона правочину) стверджує, що нікчемним є договір купівлі-продажу нежитлових приміщень. Наслідком такої нікчемності є повернення у власність позивача права власності на нежитлові приміщення. Отже, спір фактично стосується наявності чи відсутності права власності Публічного акціонерного товариства «БГ БАНК». За таких умов належним способом захисту інтересів позивача є визнання права власності (пункт 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, абзац другий частини другої статті 20 Господарського кодексу України). Водночас позивач відповідну позовну вимогу не пред`являв.

Отже, позовна вимога про застосування наслідків недійсності правочину, а саме: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 9623076 від 27.12.2013 та скасувати запис про проведення державної реєстрації права власності номер запису 4111803 від 27.12.2013 не може бути задоволена, оскільки позивач просив застосувати неналежний спосіб захисту.

Суд апеляційної інстанції не перевіряє доводи сторін у частині висновку щодо нікчемності спірного договору, не підтверджує і не спростовує його, оскільки відповідний аналіз має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду щодо застосування належного способу захисту.

Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Господарський суд Львівської області дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у даній справі, однак колегія суддів апеляційної інстанції при перегляді оскаржуваного судового акту в апеляційному порядку надала правову оцінку зазначеним обставинам.

Необґрунтованими є твердження апелянта про те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності представника позивача, не маючи належної інформації про повідомлення останнього. Адже, з матеріалів справи вбачається, що ухвала Господарського суду Львівської області від 18.02.2019, якою було призначено розгляд справи на 18.03.2019, була направлена на адресу позивача -20.02.2019 (згідно відмітки суду, а отримана ним 27.02.2019 (згідно повідомлень про вручення поштових відравлень).

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не порушено норми процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що у відповідності до вимог ст.277 Господарського процесуального кодексу України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Якщо апеляційною інстанцією буде з`ясовано, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення, то таке судове рішення не підлягає скасуванню. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

На підставі викладеного, з урахуванням іншої мотивувальної частини, зазначеної у даній постанові, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 18.03.2019 без змін.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений за апеляційну скаргу, покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. В задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «БГ БАНК» за № 04/125 від 18.04.2019 відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 18.03.2019 у справі № 914/2150/18 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за апеляційну скаргу, покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.07.2019.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Мирутенко О.Л.

суддя Зварич О.В.