РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.06.2019Справа № 910/4629/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/4629/19

За позовомФізичної особи - підприємця Манжос Олени Анатоліївни;
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція";
Простягнення 41 631,27 грн.
без повідомлення учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулася фізична особа - підприємець Манжос Олена Анатоліївна з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" 34 252,50 грн. інфляційних нарахувань та 7 378,77 грн. 3 % річних як міри відповідальності за порушення строку виконання грошового зобов`язання зі сплати 75 000,00 грн. боргу, присудженого судовим рішенням. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем обов`язків замовника послуг за договором на проведення незалежної оцінки майна від 12.08.2015 № 52/08.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2019 відкрито провадження у справі № 910/4629/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у зв`язку з малозначністю в порядку п. 1 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 247, ч .1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

В установлений законодавством строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" проти задоволення позовних вимог заперечує повністю з огляду на те, що позивач пропущено строк позовної давності та невірно розраховано інфляційні нарахування.

18.05.2019 позивач надіслав до суду відповідь на відзив, в якому навів свої заперечення на твердження відповідача про пропуск строку позовної давності. На думку позивача, строки позовної давності переривалися. Оскільки суду не видалося за можливе встановити дату отримання позивачем відзиву для перевірки дотримання строку його складання (на веб-сайті ПАТ "Укрпошта" відомості не відображалися), а відповідач подав заперечення на відповідь на відзив та не вказав на можливий пропуск позивачем процесуального строку, суд приймає до розгляду відповідь на відзив.

У межах процесуального строку відповідач надіслав заперечення на відповідь на відзив, в якій наводить спростовання тверджень щодо порядку зупинення та переривання строків позовної давності, вказуючи, що позивач їх пропустив.

Вимог про розгляд справи в судовому засіданні за участю представників сторін після винесення ухвали про відкриття провадження у справі до суду не надходило.

Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які сторони посилалися як на підстави своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

12.08.2015 фізична особа-підприємець Манжос Олена Анатоліївна в якості виконавця (по тексту договору - суб`єкт оціночної діяльності) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" в якості замовника уклали договір на проведення незалежної оцінки майна № 52/08.

В якості предмету договору сторони погодили, що замовник доручає, платник сплачує, а виконавець зобов`язується провести незалежну оцінку майна згідно з переліком, у додатку № 1 до цього договору, розташованого у м. Києві згідно з переліком майна, складеним інвентаризаційною комісією на підставі матеріалів інвентаризації,які замовник надає виконавцю. Метою проведення такої незалежної оцінки є визначення ринкової вартості майна згідно з переліком, у додатку № 1 до цього договору для цілей оренди. Вид вартості: ринкова. Визначення ринкової вартості майна здійснити відповідно до вимог Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна та майнових прав", затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440 . Дата оцінки майна: 31.07.2015. Строк виконання робіт з оцінки майна: 15 робочих днів з моменту виконання замовником умов п.п. 2.2, 3.3.2, 3.3.3 даного договору. В залежності від складності робіт або від обставин, що не залежать від сторін, сторони можуть змінити строки виконання робіт за взаємною згодою.

Згідно з п. 8.1 договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до виконання ними своїх зобов`язань у повному обсязі.

У зв`язку з порушенням замовником (відповідачем) грошових зобов`язань за вказаним договором через несвоєчасну та неповну оплату наданих послуг, фізична особа - підприємець Мансос О.А. звернулася до суду з позовами про стягнення заборгованості, змінюючи у подальшому свої позовні вимоги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2018 у справі № 910/5599/18 позов фізичної особи - підприємця Манжос О.А. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" було задоволено повністю, стягнуто з відповідача 75 000,00 грн. боргу з оплати вартості послуг за договором від 12.08.2015 та покладено на відповідача понесені позивачем судові витрати.

Справа № 910/5599/18 розглядалася судом за вимогами про стягнення основного боргу.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що, як стверджує позивач, відповідач тривалий час не сплачував прострочену та стягнуту за рішенням суду заборгованість. Так, позивач визначає, що кошти від відповідача на виконання рішення суду надійшли лише у січні 2019 року, а тому нарахування за ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач провів до 15.01.2019.

Платіжних документів на підтвердження цієї обставини позивач не подав. Проте, відповідач також посилався на 15.01.2019 як дату сплати боргу, у зв`язку з чим суд приймає ці обставини, як такі що не потребують доказування в порядку ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, адже обґрунтованих сумнівів щодо їх достовірності встановлено не було.

Також, суд враховує, що відповідач факт прострочення за договором від 12.08.2015 у сумі 75 000,00 грн. не заперечив та не спростував, проте позовні вимоги просив відхилити повністю, оскільки позивач безпідставно застосував індекс інфляції, провівши такі нарахування необґрунтовано, а також через пропуск строку позовної давності, заяву про що є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України вказується, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вказувалося вище, факт невиконання грошового зобов`язання в сумі 75 000,00 грн., щодо якого у 2018 році винесено судове рішення відповідачем фактично підтверджено, надходження коштів у сумі 75 000,00 грн. 15.01.2019 суд прийняв як обставину, яка не потребує доказування.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Фактичних даних на підтвердження вчасного перерахування позивачеві боргу відповідач не подав, а тому, зважаючи на встановлені судом обставини справи, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є правомірними та обґрунтованими, , але такими, що задовольняються судом частково, а саме: у сумі 28 599,95 грн. інфляційних втрат та 6 250,68 грн. 3 % річних.

Задовольняючи позов частково, суд керується тим, що відповідач заявив про застосування наслідків строку позовної давності.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.ст. 257, 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Розрахунок ціни позивачем проведено з 05.01.2015 (дата прострочення відповідача за договором, підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили) до 15.01.2019 (дата оплати боргу) та нараховано відповідачеві 34 252,50 грн. інфляційних втрат і 7 378,77 грн. 3 % річних.

Позовну заяву було оформлено та надіслано до суду 08.04.2019, а тому, з урахуванням тривалості строку загальної позовної давності, період розрахунку ціни позову необхідно обмежити датою 07.04.2016.

Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до уточненого розрахунку, проведеного судом, до стягнення з відповідача слід присудити 28 599,95 грн. інфляційних втрат та 6 250,68 грн. 3 % річних, розрахованих за період з 07.04.2016 по 15.01.2019 (дата, визначена позивачем, дата погашення боргу).

Пояснення позивача та його доводи про переривання строку позовної давності для вимог за ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України судом враховано, проте вони відхиляються.

Так, у ст. 264 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Матеріалами справи підтверджується, що у межах провадження у справі № 9105599/18 позивач заявляв до стягнення з відповідача пеню, в якої потім відмовився, а також 3 % та інфляційні нарахування за час прострочення виконання відповідачем грошового обов`язку. Проте, заява позивача не була прийнята судом до розгляду як така, що не узгоджується з відповідними приписами процесуального законодавства.

Отже, подання заяви про стягнення з відповідача нарахувань за ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у справі № 910/5599/18 не мало за собою позитивних та правомірних процесуальних наслідків для позивача, і, у той же час така заява було оцінена судом як така, що не узгоджується з процесуальним законодавством. Тобто, дії, які вчинені не в рамках позитивного правового поля не можуть породжувати позитивні та законні наслідки. На думку суду до описаної ситуації за аналогією було б прийнятно застосувати концепцію "плодів отруєного дерева", що вживається Європейським судом з прав людини (не вірна дія не породжує правомірних наслідків).

Таким чином, суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ст. 264 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задовольняються частково, а судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Визначаючи орієнтовний розрахунок судових витрат, у позовній заяві позивач вказує на те, що планує понести такі витрати як підготовка позовної заяви, що становить 3 500,00 грн., підготовка відповіді на відзив, заперечення - 2 000,00 грн., підготовка адвокатських запитів, клопотань - 1 500,00 грн., представництво інтересів у судовому засіданні - 3 000,00 грн. за одне засідання.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що матеріали справи містять договір про надання правової допомоги від 15.08.2018 № 36, укладений позивачем з адвокатським бюро "Титикало та партнери", протокол узгодження гонорару (договірної ціни) від 04.04.2019, укладений в якості додатку № 36 до названого договору, свідоцтво протраво на заняття адвокатською діяльністю, ордер.

Відповідач подав заперечення щодо суми судових витрат в частині професійної правничої допомоги, посилаючись на їх неспіврозмірність, обізнаність адвоката з правовідносинами сторін ще за справою № 910/5599/18 тощо.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Як вбачається з поданих доказів, витрати на оплату професійної правничої допомоги у зв`язку зі зверненням позивача до суду з цим позовом, що відповідають запланованими до здійснення позивачем та узгоджуються із договірною ціною (додаток №36 до договору про надання правової допомоги), становлять 5 500,00 грн. (підготовка позовної заяви та відповіді на відзив).

Розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, суд враховує, що подані документи не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з позивача, адже цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Проаналізувавши заперечення відповідача щодо суми витрат на оплату професійної правничої допомоги та фактично надані позивачеві послуги, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, відповідність запропонованої адвокатом правової позиці правовим висновкам суду, відображеним у рішенні, суд дійшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є дещо неспівмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами, витраченим часом, обсягом цих послуг. Враховуючи викладене, визначені позивачем і розраховані судом витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 500,00 грн. є дещо завищеними, належним чином не обґрунтованими та можуть становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Зважаючи на складність справи, надані послуги, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за належне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку загальної суми в розмірі 4 500,00 грн., замість 5 500,00 грн.

Крім того, з відповідача в доход Державного бюджету України підлягають до стягнення судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до суми задоволених позовних вимог, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу закону.

Керуючись ст.ст. 73-80, 129, 236-241, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28. оф. 20, ідентифікаційний код 37739041) на користь фізичної особи - підприємця Манжос Олени Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 28 599 (двадцять вісім тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. інфляційних втрат, 6 250 (шість тисяч двісті п`ятдесят) грн. 68 коп. 3 % річних та 3 767 (три тисячі сімсот шістдесят сім) грн. 06 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині позову відмовити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28. оф. 20, ідентифікаційний код 37739041) в доход Державного бюджету України 1 608 (одну тисячу шістсот вісім) грн. 12 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко