ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.19р. Справа № 917/863/19

за позовною заявою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (; 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

до Полтавської державної аграрної академії (; м. Полтава, вул. Григорія Сковороди, буд. 1/3) в особі Хорольського агропромислового коледжу Полтавської державної аграрної академії (код ЄДРПОУ ВП 33376889, 37800, Полтавська область, м. Хорол, вул. Небесної Сотні, 73)

про стягнення 8 468,52 грн.

Суддя Ореховська О.О.

Секретар судового засідання Кобець Н.С.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. №1078/19 від 30.05.2019р.) до Полтавської державної аграрної академії в особі Хорольського агропромислового коледжу Полтавської державної аграрної академії (відповідач) про стягнення 8 468,52грн. за неналежне виконання зобов`язань за Договором 4113/15-ТЕ(Т)-24 купівлі-продажу природного газу від 16.02.2015р., у тому числі пеня у сумі 5 511,78грн.; 3% річних у сумі 297,38 грн.; інфляційні втрати у сумі 2 659,36 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасного проведення розрахунків за отриманий природний газ, внаслідок чого позивач, на підставі приписів чинного законодавства та умов Договору, нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 04.06.2019р. зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/863/19. Справу постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Явка представників сторін в судове засідання обов`язковю не визнавалась. Судове засідання у справі призначено на 02.07.2019р.

Сторони у справі належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення - ухвали суду від 04.06.2019р.

Від позивача на електронну адресу суду надійшла заява (вх. № 6725 від 02.07.2019р.) про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Зазначена заява не суперечить вимогам чинного законодавства України та задовольняється судом.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 6644 від 27.06.019р.) за змістом якого, відповідач факт порушення договірних зобов`язань в частині своєчасної оплати отриманого природного газу не заперечує та зазначає, що вказане порушення виникло внаслідок недостатнього фінансування відповідача. Проте, відповідач не визнає заявлений до стягнення пеню в сумі 5 511,78грн. та вважає її розмір завищеним. Стверджує, що позивачем у позовній заяві не доведено факту завдання позивачу чи іншим учасникам господарських відносин збитків внаслідок несплати відповідачем коштів за зобов`язанням. Відповідач зазначає, що Полтавська державна аграрна академія, структурним підрозділом якої є Хорольський агропромисловий коледж, є бюджетною установою, фінансується за рахунок коштів державного бюджету України, має свій кошторис, в якому видатків на сплату штрафних санкцій не передбачено. Сплата зазначених санкцій призведе до нецільового використання бюджетних коштів. З урахуванням зазначеного, відповідач вважає, що нараховані позивачем штрафні санкції у вигляді 3% річних в сумі 297,38грн., пені в сумі 5 511,78грн., та інфляційних втрат в сумі 2 659,36грн. є безпідставними та необґрунтованими, а тому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

З огляду на наявність в матеріалах справи правової позиції відповідача щодо позову, суд прийшов до висновку про ухвалення рішення у даній справі.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

16.02.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (за умовами договору - продавець) та Хорольським агропромисловим коледжем Полтавської державної аграрної академії (за умовами договору - покупець) укладено договір № 4113/15-ТЕ(Т)-24 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір) (а.с. 20-24).

За вказаним Договором продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕТ 2711 21 00 00, а покупець зобов"язався прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах цього договору (п. 1.1. Договору).

В п. 2.1. Договору сторони узгодили, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 125 тис. куб.м.,

Відповідно до п. 5.2., п. 5.3. Договору ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1 091,00грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1 091,00грн. крім того ПДВ 20% - 218,20грн., всього з ПДВ - 1 309,20грн. У разі зміни уповноваженим органом ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов`язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Згідно пункту 6.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 11 Договору, Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками сторін, поширює дію на відносин, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2015 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

В подальшому сторонами було внесено в договір ряд змін, зокрема, щодо обсягів поставки природного газу та ціни, порядку та умов проведення розрахунків, реквізитів сторін, які закріплені у додаткових угодах № 1, № 2, № 3, № 4, № 5 та № 6 (а.с. 25-30).

Позивач зазначає, що на виконання умов договору він передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 203 029,04грн., на підтвердження чого надав акти приймання-передачі природного газу: від 24.02.2015р. на суму 26 304,46грн., від 28.02.2015р. на суму 24 378,61грн., від 31.03.2015р. на суму 17 120,41грн., від 30.04.2015р. на суму 11 920,31грн., від 31.10.2015р. на суму 16 923,78грн., від 30.11.2015р. на суму 44 974,38грн., від 31.12.2015р. на суму 61 407,09грн. (а.с. 31-37).

В супереч взятим на себе договірним зобов`язанням відповідач оплату природного газу здійснював несвоєчасно. На підтвердження здійснених відповідачем оплат позивачем надано довідку щодо операцій по підприємству " Хорольський агропромисловий коледж" (а.с. , 39, 40). Також до позовної заяви залучено копію листа Хорольського агропромислового коледжу Полтавської державної аграрної академії від 08.05.2015р. за № 01-04/120 до позивача про зарахування наявної переплати в рахунок оплати за газ згідно договору № 4113/15-ТЕ(Т)-24 від 16.02.2015р. (а.с. 38).

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього Договору він зобов"язується сплатити продавцю , крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На підставі вказаного пункту Договору, а також ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу за неналежне виконання останнім умов Договору:

- пеню у розмірі 5 511,78 грн. та 3% річних у розмірі 297,38 грн. за зобов`язаннями січня 2015 року (за період прострочення з 17.02.2015р. по 27.04.2015р.), лютого 2015 року (за період прострочення з 17.03.2015р. по 17.05.2015р.), березня 2015 року (за період прострочення з 15.04.2015р. по 17.05.2015р.), квітня 2015 року (за період прострочення з 15.05.2015р. по 21.05.2015р.), грудня 2015 року (за період прострочення з 15.01.2016р. по 11.03.2016р.),

- інфляційні втрати у розмірі 2 659,36 грн. на прострочені суми зобов`язань січня 2015 року (за період прострочення (розрахунковий період) 01.03.2015р. по 30.04.2015р.), лютого 2015 року (за період прострочення (розрахунковий період) з 01.04.2015р. по 31.05.2015р.),

Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд стягнути з відповідача вказані суми пені, 3% річних та інфляційних втрат.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

За змістом положень ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначено вище, у п. 6.1. Договору сторони визначили, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Поставка природного газу по договору підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів приймання - передачі природного газу.

Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджується розмір поставленого природного газу на суму 203 029,04 грн.

При цьому, судом враховано, що факт порушення відповідачем строків виконання своїх грошових зобов`язань не заперечується та не спростовується відповідачем, також підтверджується довідкою по операціях за договором (а.с. 40), наданою позивачем разом з позовною заявою.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

У відповідності до ст.ст. 547-548 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 ГК України, є неустойка (штраф, пеня).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до 7.2 Договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов"язується сплатити продавцю , крім суми заборгованості, пеню у розмірі і подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивач за прострочення строків оплати поставленого природного газу, на підставі п. 7.2. Договору нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в сумі 5 511,78 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача за неналежне виконання грошового зобов`язання 3% річних у сумі 297, 38 грн. та інфляційні втрати у сумі 2 659,36 грн.

Суд встановив, що дії відповідача є порушенням умов Договору № 4113/15-ТЕ (Т) - 24 купівлі-продажу природного газу від 16.02.2015р., що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до пункту 7.2. вказаного Договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до приписів ст. 625 ЦК України.

При цьому, суд звертаю увагу відповідача, що 3% річних та інфляційні нарахування не є штрафними санкціями в розумінні приписів ЦК України та ГК України. Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов Договору та чинного законодавства України.

З огляду на вищенаведене та доведення факту неналежного виконання відповідачем обов`язку з оплати поставленого природного газу, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, суд зауважує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В пп. 3.17.4. п. 3.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи вищенаведене, інтереси позивача, а також те, що відповідач не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, беручи до уваги, що Полтавська аграрна академія, структурним підрозділом якої є Хорольський агропромисловий коледж, є бюджетною установою та фінансується за рахунок коштів державного бюджету, є неприбутковою організацією, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобов"язань за Договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за доцільне скористатись наданим йому ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України , ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України правом та зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 50%, тобто до 2 755,89грн., цим самим забезпечивши баланс інтересів сторін.

При цьому, при визначенні розміру (відсоткового співвідношення) зменшення пені суд керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення пені судом задовольняються частково в сумі 2 755,89грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені суд у позові відмовляє.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2 755,89грн. пені, 297,38грн. 3 % річних та 2 659,36грн. інфляційних втрат обґрунтовані, підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню, в іншій частині - позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача (без урахування зменшення судом розміру пені).

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Полтавської державної аграрної академії (; м. Полтава, вул. Григорія Сковороди, буд. 1/3) в особі Хорольського агропромислового коледжу Полтавської державної аграрної академії (код ЄДРПОУ ВП 33376889, 37800, Полтавська область, м. Хорол, вул. Небесної Сотні, 73) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (; 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6) 2 755,89грн. пені, 297,38грн. 3 % річних та 2 659,36грн. інфляційних втрат, а також 1 921,00грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 11.07.2019р.

Суддя О.О. Ореховська