УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"01" липня 2019 р.Справа № 922/2002/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

розглянувши матеріали

позовної заявиЗаступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області (Харківська обл., м. Чугуїв) в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (м. Харків)
до Фермерського господарства "Тончинського В.П." (Харківська обл., смт Зідьки)
про визнання відсутнім права постійного користування земельною ділянкою та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області (надалі - прокурор) в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (надалі - позивач) надав Господарському суду Харківської області позовну заяву до Фермерського господарства "Тончинського В.П." (надалі - відповідач), в якій просить:

1) визнати відсутнім у ФГ "Тончинського В.П." права постійного користування земельними ділянками сільськогосподарського призначення загальною площею 62,8699 га, розташованою на території Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області;

2) повернути у власність держави, в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області, земельні ділянки загальною площею 62,8699 га, скасувавши державний акт на право постійного користування землею (серія ІV НОМЕР_1 № НОМЕР_2 ) від 18.12.2000 №83.

Також у позові прокурор просить судові витрати у сумі 27328,23 грн покласти на відповідача та стягнути їх за такими реквізитами: прокуратура Харківської області, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету - 2800.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що право постійного користування земельними ділянками, яке виникло в особи ( ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) лише на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припинилось із його смертю, відповідно з цього часу втратив чинність і державний акт на право постійного користування землею від 08.12.1998 серії IV-XP №033420, зареєстрований 18.12.2000 в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №83. При цьому, між власником спірної земельної ділянки, в особі ГУ Держгеокадастру в Харківській області та Зміївською районною державною адміністрацією Харківської області (до смерті ОСОБА_1 ) не укладались договори, положеннями яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), що підтверджено листами Зміївської РДА №1-167-19 від 26.03.2019 та ГУ Держгеокадастру в Харківській області №10-20-14-2488/0/19-9 від 26.03.2019, а тому згідно вимог ч. 1, 2 ст. 407 Цивільного кодексу України відсутні правові підстави для визнання за спадкоємцем права користування чужими земельними ділянками.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви з наступних підстав.

Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

Прокурор у позовній заяві в якості підстави для звернення до суду з позовом на захист інтересів держави, в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області, посилається на те, що ФГ "Тончинського В.П." безпідставно використовує на праві постійного користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення, сплачуючи до бюджету лише земельний податок, а не орендну плату, як це передбачено чинним законодавством. Окрім того, дотримання належного економічного регулювання земельних відносин, забезпечення достатнього надходження платежів з орендної плати до місцевих бюджетів у законодавчо визначених межах шляхом їх вірного правового (в тому, числі договірного) врегулювання, що виключає невизначеність у правовідносинах сторін, безпосередньо належить до інтересів держави. Правовідносини, пов`язані з незаконним вибуттям земель із державної чи комунальної власності, а рівно із передачею у користування із порушенням встановленого законом порядку, становлять суспільний, публічний інтерес, а незаконність договору, на підставі якого ці землі передаються, такому суспільному інтересу не відповідає.

Виходячи з викладеного прокурор вважає, що у даному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, а також враховуючи, що держава реалізує повноваження власника земельних ділянок саме через зазначений орган виконавчої влади, порушення у вказаній сфері і є порушенням інтересів держави.

Водночас прокурор вказує, що Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області питання визнання відсутнім права постійного користування земельними ділянками сільськогосподарського призначення загальною площею 62,8699 га, розташованою на території Зідьківської селищної ради, не порушувалося, хоча Управлінню відомо про наявні порушення вже тривалий час.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що Змїївським відділом Чугуївської місцевої прокуратури починаючи з жовтня 2018 року та неодноразово у 2019 році (останній надіслано 13.05.2019) до відділу у Зміївському районі ГУ Держгеокадастру в Харківській області і до ГУ Держгеокадастру у Харківській області направлялися листи та запити із вказаних у позові питань, у тому числі щодо наявності порушень. Проте, протягом вказаного часу ГУ Держгеокадастру в Харківській області не вжито будь-яких заходів реагування.

27.03.2019 прокуратурою на адресу ГУ Держгеокадастру у Харківській області надіслано лист №03-22-149вих-19, у якому викладено суть встановлених вищевказаних у позові порушень та зазначено про необхідність повідомити прокуратуру у строк до 02.04.2019 про те чи вживалися Управлінням заходи щодо скасування вищевказаного державного акту і повернення земельних ділянок загальною площею 62,8699 га у власність держави, чи подавались позовні заяви.

08.04.2019 до прокуратури надійшла відповідь №10-20-14-2684/0/19-19 від 01.04.2019, що у зв`язку із стислим терміном розгляду запиту та необхідності уточнення вказаної інформації, Головним управлінням буде поінформовано додатково у найкоротший термін.

Як зазначає прокурор у позовній заяві, остаточна відповідь на його лист від 27.03.2019 до прокуратури не надійшла.

На думку прокурора, вказане свідчить про бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Харківській області щодо усунення вказаних порушень і повернення земельних ділянок у власність держави і є підставою для представництва інтересів держави прокуратурою.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява №42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи №806/1000/17).

Водночас пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Однак, прокурор не навів жодної причини, що перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду, та не надав жодного доказу в обґрунтування не вжиття позивачем покладених на нього законом заходів по захисту інтересів держави.

Посилання прокурора на те, що Змїївським відділом Чугуївської місцевої прокуратури у період з жовтня 2018 року по травень 2019 року надсилалися листи позивачу, але той не вжив будь-яких заходів реагування, не можуть бути прийняті судом до уваги в якості підтвердження бездіяльності органу державної влади, оскільки в цих листах прокурор не запитував та не спонукав позивача звернутися з відповідним позовом до суду. Отже ці листи не можуть бути належними та допустимими доказами того, що ГУ Держгеокадастру у Харківській області зволікало або відмовилося це зробити.

Лист прокуратури на адресу ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 27.03.2019 №03-22-149вих-19 не може вважатися належним та допустимим доказом погодження органу державної влади на представництво прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах щодо скасування вищевказаного державного акту і повернення земельних ділянок загальною площею 62,8699 га у власність держави, оскільки Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області не надано ані прокурору, ані суду відповідного погодження.

Таким чином, прокурором не надано: доказів наявності підстав здійснення представництва інтересів держави; доказів, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, не здійснює або неналежним чином здійснює захист інтересів держави; доказів, що він звертався до органу, який представляє інтереси держави, та, що цей орган погодився на таке представництво.

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

До того ж прокурором не надано нормативно правової оцінки земельної ділянки, а відтак не вірно визначено ціну позову, через що не вірно визначено розмір судового збору.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає поверненню без розгляду для усунення допущених порушень.

Керуючись ст. 53, п. 4 ч. 5 ст. 174, ст. 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву заступнику керівника Чугуївської місцевої прокуратурита додані до неї документи, в тому числі платіжне доручення №1532 від 14.06.2019 на суму 27328,23 грн.

Додаток (для прокурора): позовна заява №03-17-4606-19 від 21.06.2019 та додані до неї документи, всього на 55 аркушах, в тому числі платіжне доручення №1532 від 14.06.2019 на суму 27328,23 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://court.gov.ua/.

Суддя В.І. Ольшанченко

Примітка: Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків (ст.174 ГПК України).