ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2019 р. Справа№ 910/17239/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - Шишка Ю.М., адвокат, довіреність № 14 від 03.01.19,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф 15" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2019 у справі №910/17239/17 (суддя Щербаков С.О., повний текст складено - 22.02.2019) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф 15" до публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (після зміни найменування - акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк") про зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тріумф 15" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у якому просить суд:

- зобов`язати публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" припинити дії спрямовані на стягнення коштів з товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф 15" за кредитним договором № 4Т16100Г від 25.10.2016;

- визнати відсутнім у публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" право на стягнення заборгованості з товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф 15" за кредитним договором № 4Т16100Г від 25.10.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на бездіяльність відповідача щодо не закінчення трансформації кредитного портфеля, що на його думку, призводить до умисного прострочення товариством з обмеженою відповідальністю "Тріумф 15" виконання своїх грошових зобов`язань за кредитним договором № 4Т16100Г від 25.10.2016

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2019 у справі №910/17239/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про зобов`язати відповідача припинити дії спрямовані на стягнення коштів з позивача, місцевий господарський суд визнав безпідставними твердження позивача про неможливість виконання зобов`язання за кредитним договором, до закінчення трансформації кредитного портфеля ПАТ КБ "Приватбанк", оскільки як встановлено судом, зазначена обставина ніяким чином не впливає на обов`язок позивача погасити заборгованість за кредитним договором.

Крім того, позовна вимога про визнання відсутнім у публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" права на стягнення заборгованості з товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф 15" за кредитним договором №4Т16100Г від 25.10.2016 також залишена без задоволення, як похідна від основної вимоги, у задоволенні якої судом відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2019 у справі №910/17239/17 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на аналогічні доводи, що і в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від позивача до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення позивача, а також з урахуванням того, що неявка його представника в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, з огляду на наявність викладеної позиції скаржника, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, а провадження у даній справі - закриттю, з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (після зміни найменування - акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк") (далі - банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "Тріумф 15" (далі - позичальник) 25.10.2016 було укладено кредитний договір № 4Т16100Г, умовами якого передбачено, що банк за наявності вільних коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії, з лімітом - 4 650 000 000, 00 грн. для фінансування поточної діяльності не пізніше 5 днів з моменту надання позичальнику розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум у порядку, передбаченому п. 2.4.2. договору, в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, в обумовлені цим договором терміни. Якість послуг має відповідати законодавству України, нормативним актам НБУ, регулюючим кредитні правовідносини.

Термін повернення кредиту - 12.05.2026 (п. 1.2. договору).

Виконання зобов`язань позичальника забезпечується: договором застави (п. А.5. розділу "Істотні умови кредитування").

За користування кредитом позичальник сплачує відсотки за фіксованою ставкою у розмірі 10,5 % річних (п. А.6. розділу "Істотні умови кредитування").

За змістом п.п. 2.1.1, 2.1.2 кредитного договору, банк зобов`язався відкрити для обслуговування кредиту рахунки, а саме: позичковий рахунок № НОМЕР_1 , рахунок по відсотках № НОМЕР_2 та рахунок для сплати винагороди № НОМЕР_3. Надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підставі розрахункових документів позичальника у межах суми, визначеної у п. 1.1., а також за умови виконання позичальником зобов`язань, передбачених п.п. 2.2.1, 2.2.11.

У відповідності до п.п. 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору, позичальник зобов`язався використовувати кредит на цілі, зазначені у п. 1.1 цього договору. Сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цього договору. Повернути кредит в строки/терміни, встановлені п.п. 1.2, 2.3.2, 2.2.14.

Згідно із п.п. 6.1, 6.2 кредитного договору, цей договір в частині п. 4.4 набирає чинності з моменту підписання і скріплення печатками сторін, в інших частинах - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором. Договір може бути змінений або розірваний за ініціативою однієї із сторін у встановленому законом і цим договором порядку.

Як зазначає позивач, публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" було надіслано на його адресу повідомлення № Е.21.0.0.0/4-53768 від 24.04.2017, в якому вказано, що позичальником порушено зобов`язання за кредитним договором та станом на 24.04.2017 заборгованість позичальника за кредитним договором складає 4 609 477 243, 45 грн. (заборгованість за кредитом - 4 424 126 373, 10 грн., заборгованість за відсотками - 74 841 471, 16 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 110 509 398,59 грн.), у зв`язку з чим банком встановлено позивачу термін повернення кредиту - 12.05.2017.

Проте, позивач вважає, що у відповідача відсутнє право на стягнення коштів за кредитним договором № 4Т16100Г від 25.10.2016, оскільки рішенням Правління Національного банку України від 05.10.2016 № 323/БТ Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" зобов`язано розробити план реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля.

Крім того, позивач стверджує, що у рамках реалізації плану реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля між сторонами і був укладений кредитний договір та відповідний план реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля передбачав, що застави, які були оформлені за договором старих боржників будуть переоформлені на нового кредитора, та новий кредитор - ТОВ "Тріумф 15" надасть додаткове забезпечення кредитного договору, у вигляді майнових прав на товари в обороті, у зв`язку з чим позивач уклав кредитний договір та виступив поручителем за зобов`язаннями інших боржників Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" - ТОВ "Пальмира Трейдинг", ТОВ "Тайс Ривер", ТОВ "Натель", АТ "Галичина НПК", сплативши кошти за кредитними договорами таких юридичних осіб.

Також, позивач зазначає, що виконав своє зобов`язання щодо надання в забезпечення вказаного кредитного договору майнових прав на товари шляхом укладення договору застави № Г.21.1.2.0/5-2005 майнових прав на товар за договорами поставки, укладеними з ТОВ "Торговий дім "Авіас", ТОВ "Пром Гарант Плюс" та ТОВ "Хешт", проте відповідач взяті на себе зобов`язання щодо переоформлення застав, зокрема у вигляді корпоративних прав не виконав, а отже, на думку позивача, виникненню заборгованості за кредитним договором сприяла безпосередньо неналежна поведінка кредитора.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що виконання зобов`язання за кредитним договором № 4Т16100Г від 25.10.2016 наразі є неможливим, оскільки трансформація кредитного портфеля не закінчена, а тому просить суд зобов`язати відповідача припинити дії спрямовані на стягнення коштів з товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф 15" за кредитним договором №4Т16100Г від 25.10.2016 та визнати відсутнім у публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" право на стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф 15" за кредитним договором №4Т16100Г від 25.10.2016.

Суд першої інстанції, розглянувши вказані вимоги по суті, дійшов висновку про їх необґрунтованість.

Так, місцевий господарський суд вказав про безпідставність тверджень позивача щодо неможливості виконання зобов`язання за кредитним договором, до закінчення трансформації кредитного портфеля ПАТ КБ "Приватбанк", оскільки як встановлено судом, зазначена обставина ніяким чином не впливає на обов`язок позивача погасити заборгованість за кредитним договором.

За таких обставин, вимога позивача в частині зобов`язання відповідача припинити дії спрямовані на стягнення коштів з товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф 15" за кредитним договором № 4Т16100Г від 25.10.2016 визнана судом першої інстанції необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, позовна вимога про визнання відсутнім у публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" права на стягнення заборгованості з товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф 15" за кредитним договором №4Т16100Г від 25.10.2016 також залишена без задоволення як похідна від основної вимоги, у задоволенні якої судом відмовлено.

Разом з тим, колегією суддів такий висновок місцевого господарського суду визнається помилковим та таким, що здійснений з порушенням вимог процесуального законодавства, оскільки заявлені позивачем вимоги про зобов`язання відповідача припинити дії спрямовані на стягнення коштів з товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф 15" за кредитним договором № 4Т16100Г від 25.10.2016 та

про визнання відсутнім у відповідача права на стягнення заборгованості з товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф 15" за вказаним кредитним договором не можуть бути самостійним предметом спору.

Такі вимоги не призводять до поновлення порушених прав, не можуть самостійно розглядатися в окремій справі та підлягають розгляду лише під час розгляду спору про стягнення грошових коштів за таким договором.

Так, згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл. Правосуддя, за своєю суттю, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки викладено в абзаці десятому пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 Цивільного кодексу України.

Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, надано в Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 1-10/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

При цьому, особа, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту, повинна дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04. 2005 (заява № 38722/02).

В контексті наведеного колегія суддів вважає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, який неспроможний призвести до поновлення порушених прав.

Більш того, вказані вимоги позивача не можуть самостійно розглядатися в окремій справі та підлягають розгляду лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право.

За наведених обставин, доводи позивача наведені як в позовній заяві, так і апеляційній скарзі щодо неможливості виконання ним зобов`язань за кредитним договором, оскільки трансформація кредитного портфеля не закінчена, а бездіяльність відповідача стосовно її не закінчення призводить до прострочення позивача, а також посилання на визнання недійсною в судовому порядку додаткової угоди від 29.11.2016 до кредитного договору № 4Т16100Г від 25.10.2016 безпосередньої стосуються спору про право, при розгляді якого їм і повинна надаватися відповідна оцінка.

В свою чергу, як вже було вказано, вимоги позивача та наведені в їх обґрунтування доводи не можуть самостійно розглядатися в окремій справі та підлягають розгляду лише під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за кредитним договором.

При цьому, колегія суддів вважає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача припинити дії спрямовані на стягнення коштів з товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф 15" за кредитним договором № 4Т16100Г від 25.10.2016 фактично направлена на обмеження прав акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України та ГПК України, щодо судового захисту порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Враховуючи викладене вище, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції, розглянувши цей спір по суті, допустив порушення норм процесуального права, оскільки провадження у справі підлягало закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Тобто провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість господарському суду (стаття 12 цього ж Кодексу).

Колегія суддів, приймаючи дану постанову, враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені в постанові від 21.08.2018 у справі №910/14144/17, стосовно того, що вимоги про визнання відсутнім права не можуть бути самостійним предметом спору, такі вимоги не призводять до поновлення порушених прав, не можуть самостійно розглядатися в окремій справі та підлягають розгляду лише під час розгляду спору про право.

Так, названий Суд закрив провадження у вказаній справі, з огляду на її непідвідомчість господарському суду.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково.

З огляду на те, що місцевий господарський суд неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права під час розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи відмову апелянту у задоволенні вимог апеляційної скарги в частині прийняття нового рішення - про задоволення позову, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф 15" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2019 у справі №910/17239/17 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2019 у справі №910/17239/17 про відмову у задоволенні позову скасувати.

3. Провадження у справі №910/17239/17 закрити.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 03.07.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

Л.Г. Смірнова