ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2019 р. Справа№ 911/699/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Чорної Л.В.

за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 12.06.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Вищедубечанське лісове господарство

на рішення господарського суду Київської області

від 12.03.2019 (повний текст рішення складено 21.03.2019)

у справі №911/699/18 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури

до 1) Вишгородської районної державної адміністрації;

2) Державного підприємства Вищедубечанське лісове господарство

про визнання недійсним розпоряджень та державного акту на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою про визнання недійсними розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 03.07.2012 №1385 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок ДП Вищедубечанське лісове господарство на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області в частині земельної ділянки площею 18,5056 га з кадастровим номером НОМЕР_1 :33: НОМЕР_2 :0905, розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 23.08.2012 №1759 Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками ДП Вищедубечанське лісове господарство на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області в частині земельної ділянки площею 18,5056 га з кадастровим номером :33:022:0905 та визнання недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, виданий державному підприємству Вищедубечанське лісове господарство, серії ЯЯ №140202 на площу 18,5056 га з кадастровим номером :33:022:0905.

В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує про те, що ДП "Вищедубечанське лісове господарство" набуло право постійного користування на спірну земельну ділянку, рішення про надання яких жоден орган державної влади у встановленому ст.ст. 116, 123 Земельного кодексу України порядку не приймав. Крім того, без передбаченої ст. 149 Земельного кодексу України процедури вилучення земель та прийняття органом виконавчої влади відповідного рішення вказане державне підприємство позбавлено права користування на частину лісових земель. На думку прокурора, зазначені обставини призвели до незаконної зміни цільового призначення земель, що не перебували у користуванні ДП "Вищедубечанське лісове господарство", та безпідставного виведення вказаних земель державної власності з категорії лісогосподарського призначення, які відповідно до ст. 164 Земельного кодексу України, розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 №610-р "Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками" перебувають під особливою охороною від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб. При цьому прокурора зазначив, що вказана позовна заява, як захід прокурорського реагування, направлена на захист інтересів держави, оскільки протиправне отримання відповідачем-2 земельних ділянок у постійне користування та безпідставне позбавлення його права користування на частину земель суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені ст.14 Конституції України, ст.1 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) та ст.5 Земельного кодексу України, що призводить до порушення інтересів держави, які полягають в забезпеченні реалізації в Україні принципів регулювання земельних відносин.

У відзиві на позовну заяву, відповідач-1 заперечував проти позову, посилаючись на законність спірних розпоряджень та відсутність у прокуратури повноважень власника земель, про захист прав якого подано позов. Також, відповідач-1 посилався на пропуск строку позовної давності.

У відзиві на позовну заяву, відповідач-2 заперечував проти позову, посилаючись на те, що розпорядженням голови адміністрації від 23.08.2012 №1759 було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками Державному підприємству Вищедубечанське лісове господарство на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Розпорядження голови адміністрації від 03.07.2012 №1385 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок ДП Вищедубечанське лісове господарство на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області прийнято з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 №513 Про затвердження Порядку проведення інвентаризації земель, а саме пункт 8 зазначеної постанови визначає, що підставою для проведення інвентаризації земель є рішення відповідного органу виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим чи органу місцевого самоврядування щодо виконання відповідних робіт, договори, укладені між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судові рішення. При цьому відповідач-2 вказував, що позовні вимоги безпідставно спрямовані на захист права власності на землю, оскільки прокуратура не є власником спірних земельних ділянок. Також, відповідач-2 заявляв про сплив строку позовної давності для заявлених в позові вимог.

Рішенням господарського суду Київської області від 12.03.2019 позовні вимоги заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури до Вишгородської районної державної адміністрації, Державного підприємства Вищедубечанське лісове господарство прo визнання недійсними розпоряджень та державного акту на право власності на земельну ділянку задоволено повністю. Визнано недійсним Розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 03.07.2012 року № 1385 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок ДП Вищедубечанське лісове господарство на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області в частині земельної ділянки площею 18,5056 га з кадастровим номером НОМЕР_1 :33: НОМЕР_3 . Визнано недійсним Розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 23.08.2012 року №1759 Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками ДП Вищедубечанське лісове господарство на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області в частині земельної ділянки пдощею 18,5056 га з кадастровим номером НОМЕР_4 . Визнано недійсним Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, виданий державному підприємству Вищедубечанське лісове господарство, серії ЯЯ № 140202 на площу 18,5056 га з кадастровим номером :33:022:0905. Стягнуто з Вишгородської районної державної адміністрації (07300, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, пл. Шевченко, 1, код 23569369) на користь прокуратури Київської області (м. Київ, бул. Лесі Українки, 27/2; отримувач - прокуратура Київської області; код ЄДРПОУ - 02909996; банк отримувача - Держказначейська служба України м. Київ; МФО - 820172; рахунок отримувача 5641) 2643 грн. витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з Державного підприємства Вищедубечанське лісове господарство (07342, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Пірново, вул. Київська, 1а, код 00992094) на користь прокуратури Київської області (м. Київ, бул. Лесі Українки, 27/2; отримувач - прокуратура Київської області; код ЄДРПОУ - 02909996; банк отримувача - Держказначейська служба України м. Київ; МФО - 820172; рахунок отримувача 5641) 2643 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство Вищедубечанське лісове господарство звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 12.03.2019 у справі №911/699/18 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави до Вишгородської районної державної адміністрації, Державного підприємства Вищедубечанське лісове господарство про визнання недійсним розпоряджень та державного акту на право власності на земельну ділянку в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що прокуратура у позовній заяві зазначає, що користування ДП "Вищедубечанське лісове господарство" вибула частина земель, однак не встановлює та показує графічно, де знаходяться земельні ділянки, цільове призначення яких було змінено та які було передано у приватну власність.

В судове засідання апеляційної інстанції представник відповідача-2 не з`явився.

Оскільки явка представників учасників справи у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення учасників справи про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача-2.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача-1, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Державне підприємство Вищедубечанське лісове господарство є постійним користувачем земельних ділянок для ведення лісового господарства на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району загальною площею 1446,5 га відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 24.09.1998 серії П-КВ №003309 та матеріалів лісовпорядкування (планшети, таксаційні описи, тощо).

Листом Вишгородської районної державної адміністрації від 14.10.2009 №7-25/5936 надано дозвіл ДП Вищедубечанське лісове господарство на проведення інвентаризації земельної ділянки на території Лебедівської сільської ради за межами населеного пункту.

Розпорядженням Вишгородської райдержадміністрації від 07.09.2010 №2173 створено комісію з проведення інвентаризації зазначених земель лісогосподарського призначення. Пунктом другим указаного розпорядження комісії доручено опрацювати та погодити площі земель державної власності, які можуть бути надані під заліснення в розрізі адміністративно-територіальних одиниць. За результатами необхідно було внести державній адміністрації, сільській, селищній, міській радам пропозиції щодо передачі таких земель під заліснення та забезпечити оперативне виготовлення державним лісогосподарським підприємствам Держкомлісгоспу необхідної документації із землеустрою.

Також, даним розпорядженням комісії доручено визначити площі земель державної власності, на яких відбулося природне самозаліснення та внести пропозиції державній адміністрації щодо передачі їх у постійне користування лісогосподарським підприємствам, що належать до сфери управління Держкомлісгоспу.

Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 25.05.2012 №1116 ДП Вищедубечанське лісове господарство надано дозвіл на проведення інвентаризації земельних ділянок на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району (за межами населеного пункту) для встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру.

На підставі зазначеного розпорядження ПП Експертиза-Центр виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок.

Згідно з пояснюючою запискою до технічної документації вказана вище інвентаризація проводилась у зв`язку з вилученням лісових земель загальною площею 115,7818 га.

Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 03.07.2012 №1385 затверджено вищезазначену технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок, наданих в постійне користування ДП Вищедубечанське лісове господарство на території Лебедівської сільської ради.

У подальшому за результатами інвентаризації, на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 23.08.2012 №1759 та технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками, 10.10.2012 Державному підприємству Вищедубечанське лісове господарство видано нові Державні акти на право постійного користування земельними ділянками на загальну площу лісів 1287,2770 га, у тому числі серії ЯЯ № 140202 на площу 18,5056 га з кадастровим номером :33:022:0905, який зареєстрований управлінням Держкомзему у Вишгородському районі у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 35 Закону України Про землеустрій (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Статтями 116, 123 Земельного кодексу України передбачено, що набуття прав на землю державної та комунальної власності юридичною особою здійснюється виключно за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 149 Земельного кодексу України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбаченому цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

За результатами дослідження наявної у матеріалах справи технічної документації шляхом порівняння визначених планом зовнішніх меж землекористування до державного Акту на право постійного користування землею ІІ-КВ №003309 від 24.09.1998 та плану меж земельної ділянки до державного акту на право постійного користування від 10.10.2012, з урахуванням визначених у них меж, форм, та зазначених довжин ліній, а також викопіювання з технічної документації із землеустрою, наданою Держкомземом у Вишгородському районі (а.с. 19) та схемами накладення земельних ділянок (а.с. 21-24) колегія суддів зазначає, що при фактичному збереженні загальної площі лісових земель, що залишилась після вилучення, конфігурація, межі та площа окремих земель лісогосподарського призначення значно змінилися, проте такі зміни не пов`язані з раніше прийнятими рішеннями органів державної влади про вилучення земель з постійного користування державного підприємства та держлісфонду. Тобто, в одному випадку, землі, які ніколи не відносились до земель лісогосподарського призначення включено до цієї категорії земель, а в іншому - землі лісогосподарського призначення, які ніколи не вилучались з державного лісового фонду, виключено з цієї категорії земель.

Отже, з урахуванням вилучених земель розташування, конфігурація, межі та площа земельної ділянки (з 37,7 га - на 18,5056 га), на яку видано Державний акт серії ЯЯ № 140202 на площу 18,5056 га з кадастровим номером :33:022:0905, не відповідають межам земельних ділянок ДП Вищедубечанське лісове господарство відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія П- НОМЕР_5 № 003309 від 24.09.1998.

Таким чином, в результаті інвентаризації земель ДП Вищедубечанське лісове господарство набуло право постійного користування на земельні ділянки, рішення про надання яких жоден орган державної влади у встановленому ст.ст. 116, 123 Земельного кодексу України порядку не приймав.

Крім того, без передбаченої ст. 149 Земельного кодексу України процедури вилучення земель та прийняття органом виконавчої влади відповідного рішення вказане державне підприємство позбавлено права користування на частину лісових земель.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що зазначені обставини призвели до незаконної зміни цільового призначення земель, що не перебували у користуванні ДП Вищедубечанське лісо господарство, та безпідставного виведення вказаних земель державної власності з категорії лісогосподарського призначення, які відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України, розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 №610-р Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками перебувають під особливою охороною від необґрунтованого вилучення для інших потреб.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку (ст. 43 Закону України Про місцеві державні адміністрації).

Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.

Виходячи зі змісту ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент винесення спірних розпоряджень), сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування із відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб. Районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини шостої цієї статті. Обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті. Київська та Севастопольська міські державні адміністрації передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах їх територій для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. Рада міністрів Автономної Республіки Крим на території Автономної Республіки Крим передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст та за їх межами для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті, а також погоджує передачу таких земель у власність або у користування районними державними адміністраціями на їх території для будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо). Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент винесення спірних розпоряджень) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу. Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради вилучають земельні ділянки спільної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб. Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті. Обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті. Київська, Севастопольська міські державні адміністрації вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах їх територій для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті. Рада міністрів Автономної Республіки Крим на території Автономної Республіки Крим вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, у межах сіл, селищ, міст та за їх межами для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті, а також погоджує вилучення таких земель районними державними адміністраціями на їх території для будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо). Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ст. 150 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент винесення спірних Розпоряджень) до особливо цінних земель відносяться: чорноземи нееродовані несолонцюваті на лесових породах; лучно-чорноземні незасолені несолонцюваті суглинкові ґрунти; темно-сірі опідзолені та чорноземи опідзолені на лесах і глеюваті; бурі гірсько-лісові та дерновобуроземні глибокі і середньоглибокі; дерново-підзолисті суглинкові ґрунти; торфовища з глибиною залягання торфу більше одного метра і осушені незалежно від глибини; коричневі ґрунти Південного узбережжя Криму; землі, надані в постійне користування НВАО "Масандра" та підприємствам, що входять до його складу; дернові глибокі ґрунти Закарпаття; землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів; землі природно-заповідного фонду; землі історико-культурного призначення. Вилучення особливо цінних земель для несільськогосподарських потреб не допускається, за винятком випадків, визначених частиною другою цієї статті. Земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) для будівництва об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України. Погодження матеріалів вилучення (викупу) земельних ділянок особливо цінних земель, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, провадиться Верховною Радою України за поданням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, Київської і Севастопольської міських рад.

Таким чином, прийняття Вишгородською районною державною адміністрацією оскаржуваних розпоряджень від 03.07.2012 №1385 та від 23.08.2012 №1759, видача ДП Вищедубечанське лісове господарство Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 10.10.2012 серії ЯЯ №140202 на площу 18,5056 га не входило до компетенції районної державної адміністрації та є порушенням положень статей 20, 122, 149 Земельного кодексу України.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, посилання відповідача-1 на правомірність призначення і проведення інвентаризації, не обґрунтовує правомірності та дотримання визначеної законодавством процедури надання земельних ділянок у користування, що пов`язано зі зміною цільового призначення.

Виходячи зі змісту ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції на момент винесення спірних Розпоряджень), віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства (ч. 4 ст. 20).

Стаття 21 Земельного кодексу України (в редакції на момент винесення спірних Розпоряджень) передбачає, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Статтею 123 Земельного кодексу України (в редакції на момент винесення спірних Розпоряджень) передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Таким чином, колегія суддів вважає, що прийняття Вишгородською районною державною адміністрацією оскаржуваних розпоряджень та видача ДП Вищедубечанське лісове господарство Державного акту на право постійного користування земельними ділянками суперечить положенням статей 20, 122, 123, 149 Земельного кодексу України, що відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України є підставою для визнання недійсними відповідних розпоряджень Вишгородської райдержадміністрації та Державного акту, виданого на підставі цих розпоряджень.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для застосування позовної давності, про яку заявлено відповідачами, оскільки прокурор у даній справі виступає не як сторона у спірних правовідносинах (в тому числі представляючи інтереси держави) і не на рівних засадах з іншими учасниками, натомість позов поданий у зв`язку з необхідністю відновлення законності в тому числі через протиправні дії посадових осіб відповідних державних органів, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 1 Цивільного кодексу України правила позовної давності, передбачені цим Кодексом, не застосовуються.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховані пояснення прокуратури, що про допущені порушення, вказані у позові, прокурору вперше стало відомо з інформації КДП Київгеоінформатика від 14.02.2018 № 01-01/58, додатками до яких є схеми накладення спірних земель.

Таким чином, відсутні підстави вважати про пропуск прокуратурою строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів вважає, що прокурором правомірно подано даний позов в інтересах держави, як позивачем, зважаючи на те, що у органу, уповноваженого державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, відсутні повноваження щодо звернення до суду з даною категорією позовів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури про визнання недійсними розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 03.07.2012 №1385 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок ДП Вищедубечанське лісове господарство на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області в частині земельної ділянки площею 18,5056 га з кадастровим номером НОМЕР_1 33 НОМЕР_6 022:0905, розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 23.08.2012 №1759 Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками ДП Вищедубечанське лісове господарство на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області в частині земельної ділянки площею 18,5056 га з кадастровим номером :33:022:0905 та визнання недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, виданий державному підприємству Вищедубечанське лісове господарство, серії ЯЯ №140202 на площу 18,5056 га з кадастровим номером :33:022:0905 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування, зміни чи визнання нечинним оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Вищедубечанське лісове господарство залишити без задоволення, рішення господарського суду Київської області від 12.03.2019 у справі №911/699/18 без змін.

Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 289 ГПК України.

повний текст постанови складено 08.07.2019

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б.Михальська

Л.В. Чорна