ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"01" липня 2019 р. Справа № 911/1583/19

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши позовну заяву і додані до неї документи

Керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави

до: 1) Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

2) Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області;

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Хороше озеро»;

4) Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

про визнання недійсними рішень, розпоряджень та договорів оренди землі

встановив:

До господарського суду Київської області звернувся Керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області (далі прокурор) з позовом в інтересах держави до Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (далі Києво-Святошинська РДА), Товариства з обмеженою відповідальністю «Хороше озеро» (далі ТОВ «Хороше озеро») та Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в якому просить суд:

- визнати недійсним рішення Бузівської сільської ради народних депутатів від 22.06.1995 «Про виділення АППБ «Аваль» на території хутір Жуків в постійне користування 5,2 га»;

- визнати недійсним рішення Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району від 07.07.2000 № 77 «Про надання земельної ділянки в постійне користування АППБ «Аваль»;

- визнати недійсним розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 30.11.2009 № 2077 «Про передачу в довгострокову оренду земельної ділянки ТОВ «Хороше озеро» для організації оздоровчого комплексу та зони відпочинку територіальної громади району в межах Бузівської сільської ради»;

- визнати недійсним розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 30.11.2009 № 2078 «Про передачу в довгострокову оренду земельної ділянки ТОВ «Хороше озеро» для організації оздоровчого комплексу та зони відпочинку територіальної громади району в межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради»;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 21.12.2009, укладений між Києво-Святошинською районною державною адміністрацією та ТОВ «Хороше озеро» на земельну ділянку площею 3,9559 га з кадастровим номером :07:013:0001;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 21.12.2009, укладений між Києво-Святошинською районною державною адміністрацією та ТОВ «Хороше озеро» на земельну ділянку площею 4,6450 га з кадастровим номером :04:008:0001.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилається на те, що оспорюваними рішеннями Бузівської сільської ради Акціонерному пенсійно-поштовому банку «Аваль», яке не являється лісогосподарським підприємством, відведено в користування земельні ділянки для нелісогосподарських потреб за рахунок земель лісогосподарського призначення на території заказника загальнодержавного значення «Жуків хутір», без їх попереднього вилучення уповноваженим органом державної влади. Крім того, прокурор зауважив, що оскаржуваними рішеннями також порушено порядок зміни цільового призначення земель, оскільки згода на переведення лісових земель до нелісових відповідним державним органом лісового господарства не надавалася.

В подальшому, як зазначає прокурор, спірні земельні ділянки загальною площею 8,6 га, за погодженням з їх користувачем АППБ «Аваль», відведено в користування ТОВ «Хороше озеро» на підставі оспорюваних розпоряджень Києво-Святошинської РДА, які, на думку прокурора, приймались з порушенням вимог законодавства, оскільки, як вказано прокурором, спірні землі відносились до земель державної власності лісогосподарського призначення.

Прокурор у відповідності до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 53 Господарського процесуального кодексу України з даним позовом звернувся як самостійний позивач, посилаючись на те, що оспорюваними рішеннями Бузівської сільської ради та розпорядженнями Києво-Святошинської РДА порушено інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, а орган, до компетенції якого віднесено повноваження із захисту наведеного, Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру і її територіальні органи, тобто Головне управління Держгеокадастру у Київській області, не наділені повноваженнями на звернення до суду з позовами про визнання недійсними рішень органів державної влади та місцевого самоврядування з питань земельних правовідносин, а також правовстановлюючих документів на землю.

Відповідно до частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.

Частиною 4 статті 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Так, відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 3 та абзацу 1 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що прокурор має право звернутися до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до господарського суду. При цьому у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм.

Аналіз положень частин 3-5 статті 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; або у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Так, звертаючись з даним позовом до суду в інтересах держави, прокурор зазначив, що оскаржувані рішення та розпорядження, а також укладені на підставі спірних розпоряджень договори оренди земель, які мають лісогосподарське призначення, суперечать нормам чинного законодавства, порушують інтереси держави у сфері земельних відносин.

При цьому, як вказано прокурором «суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку Українського народу щодо користування землями лісового фонду, в частині відновлення становища, яке існувало до порушення вимог закону та права власності Українського народу на землю й ліс, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності.

В позовній заяві, прокурор зазначає, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи, в даному випадку Головне управління Держгеокадастру у Київській області, які, однак, не наділені повноваженнями звертатись до суду з позовами про визнання недійсними організаційно-розпорядчих актів органів державної влади та місцевого самоврядування при здійсненні державного контролю за використанням та охороною земель.

Так, у відповідності до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015, визначено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно п. 4 вказаного Положення, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності; дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва; використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення; дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах (підпункт 251).

Як визначено підпунктом 255, 551 п. 4 Положення, відповідний орган вносить у встановленому порядку до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування клопотання щодо, зокрема, припинення права користування земельною ділянкою відповідно до закону; проводить моніторинг земельних відносин, а також виконує інші функції, визначені Положенням.

У відповідності до п. 51 Положення, посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився; викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для отримання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства; передавати до органів прокуратури, органів дізнання та досудового слідства акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки злочину.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Держгеокадастр є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

Отже посилання прокурора на те, що відповідний орган не наділений повноваженнями звертатись до суду з відповідним позовом є безпідставними.

Суд констатує, що прокурором не враховано того, що положення нормативних - правових актів не можуть визначати конкретні предмети і підстави позовів, з якими уповноважений орган має право звернутися до суду, оскільки зазначене було б неправомірним обмеженням повноважень такого органу у визначенні способу захисту та забезпеченні здійснення судового захисту інтересів держави (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №906/240/18).

З огляду на викладене, суд вважає, що у цій справі не має передбачених законом виключних підстав, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, адже безпідставно не зазначаючи орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, який набуває статусу позивача, тобто особи, в інтересах якої подано позов про захист порушеного права та/або охоронюваного законом інтересу, прокурор не підтвердив правових підстав для представництва та відповідно, не набув процесуального статусу органу, якому законом (статтею 53 ГПК України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру») надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб (спеціальної процесуальної правоздатності).

Відповідно до п. 4 ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 5 ст. 174 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Отже, оскільки прокурор звертаючись до суду, в порушення вищенаведених норм права, не визначив в якості позивача орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, суд приходить до висновку про повернення позовної заяви у відповідності до приписів п. 1 ч. 5 ст. 174 ГПК України, оскільки прокурор не мав повноважень на її підписання.

Керуючись ст. ст. 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позовну заяву і додані до неї документи повернути керівнику Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін