РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.06.2019Справа № 910/14531/18

Суддя - Бондаренко Г. П.,

За участю секретаря - Лебович А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи

За позовом Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" (01030, м. Київ, вул. Московська, буд. 8)

До Державного підприємства завод "Арсенал" (01030, м. Київ, вул. Московська, буд. 8)

Про стягнення 285 976, 04 грн

За участю представників сторін:

від позивача: Марфін В. В., ордер КС № 483032;

від відповідача: Кошель І. М., довіреність № 30 від 22.03.2019.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Казенне підприємство спеціального приладобудування "Арсенал" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства завод "Арсенал" (далі - відповідач) про стягнення 285 976, 04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору № 1/23-43-17-З/е-33-17 від 29.03.2017 на проведення оперативно-технічного обслуговування електрообладнання в частині оплати наданих послуг, а саме 267 706, 88 грн - заборгованості за надані послуги та 18 269,16 грн - пені за неналежне виконання грошових зобов`язань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи № 910/14531/18 ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.12.2018.

03.12.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог.

У підготовчому судовому засіданні 04.12.2018 оголошено перерву на 20.12.2018.

19.12.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечив доводи відповідача, викладені у відзиві.

В судовому засіданні 04.12.2018 судом оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні на 20.12.2018.

В судовому засіданні 20.12.2018 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 календарних днів, відклав підготовче судове засідання на 24.01.2019, про що постановив відповідну ухвалу.

21.01.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення.

23.01.2019 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

В судовому засіданні 24.01.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи до судового розгляду по суті на 26.02.2019.

12.02.2019 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Розгляд справи, призначений на 26.02.2019, не відбувся, у зв`язку з перебуванням судді Бондаренко Г. П. на лікарняному.

Ухвалою-повідомленням від 04.03.2019 суд повідомив сторін про призначення судового засідання на 28.03.2019.

В судовому засіданні по суті справи 28.03.2019 суд оголосив перерву до 21.05.2019.

24.04.2019 від позивача надійшли письмові пояснення.

Від відповідача 26.04.2019 до суду надійшло клопотання про доручення документів до матеріалів справи.

Судове засідання, призначене на 21.05.2019, не відбулося, у зв`язку з аварійним відключенням електроенергії.

Ухвалою-повідомленням від 21.05.2019 суд повідомив сторін про призначення судового засідання по суті спору на 25.06.2019.

23.05.2019 від відповідача до суду надійшло клопотання про доручення документів до матеріалів справи.

В судове засідання 25.06.2019 учасники справи прибули та надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши долучені до матеріалів справи докази, заслухавши пояснення учасників провадження у справі, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 29.03.2017 між відповідачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, було укладено договір № 1/23-43-17-3/е-33-17 на оперативно - технічне обслуговування електрообладнання (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується проводити оперативно-технічне обслуговування електрообладнання трансформаторних підстанцій та кабельних ліній «замовника» (в подальшому послуги), а саме: ПС «Арсенальна», ТП 589, ТП 389, ТП 1014, КТП 9, ТП корпусу 6, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Московська, 8, у терміни, встановлені Правилами технічної експлуатації електроустановок споживачів, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 25.07.2006 №258.

В п. 1.6. договору сторони погодили, що замовник зобов`язується до 4-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавались послуги, передбачені п. 1.1 цього договору, підписати наданий виконавцем акт приймання-передавання наданих послуг або надати мотивовану відмову від його підписання.

Відповідно до п. 1.7. договору, у випадку не надання мотивованої відмови та не підписання замовником акта приймання-передавання у терміни, передбачені п.1.6, послуги вважаються наданими виконавцем у відповідності до умов договору, акт приймання-передавання наданих послуг - підписаним в односторонньому порядку, а рахунок-фактура підлягає обов`язковій оплаті замовником.

Вартість послуг за календарний рік, згідно з «Договірною ціною на оперативно - технічне обслуговування електрообладнання» (додаток №1) та «Локальним кошторисом на оперативно-технічне обслуговування електрообладнання» (додаток №2), що є невід`ємною частиною цього договору, складає - 401560,31 грн, в т. ч. ПДВ 20% - 66 926, 72 грн. Вартість послуг за місяць складає - 33 463, 36 грн, в т. ч. ГІДВ 20% - 5 577, 23 грн (п. 2.1, 2.2. договору).

Відповідно до п. 2.3. договору замовник зобов`язується щомісячно сплачувати виконавцю оплату за надання послуг, в сумі передбаченій в п. 2.2. договору, протягом 5 робочих днів з моменту отримання рахунку - фактури та акта приймання - передавання наданих послуг.

В п. 3.2. договору сторони погодили сплату пені замовником на користь виконавця, у розмірі 0, 1 % від суми, що передбачена в п. 2.2. договору за кожний день прострочки, у випадку невиконання замовником його зобов`язань у строки, що передбачені п. 2.3. договору.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином та надав відповідачу послуги, обумовлені договором, в період з травня по грудень 2017 року включно на загальну суму 267 706, 88 грн.

Водночас відповідач свої зобов`язання по оплаті наданих послуг виконував неналежним чином, не здійснив оплату наданих послуг, і доказів іншого матеріали справи не містять.

Факт надання відповідачу послуг на підставі вищезазначеного договору за період з травня 2017 по серпень 2017 року підтверджено долученими до позову Актами приймання-передачі наданих послуг від 31.05.2017, 30.06.2017, 31.07.2017, 31.08.2017 підписаними повноважними представниками сторін. Згідно Актів приймання-передачі наданих послуг підписаних повноважними представниками сторін в період з травня 2017 року по серпень 2017 року позивач надав відповідачу за договором послуг на загальну суму 133 853,44 грн.

Акт приймання-передачі наданих послуг та рахунок-фактуру за вересень 2017 року направлено рекомендованим листом на адресу відповідача вих. № 1915/70-12/23, акт та рахунок-фактуру за жовтень направлено рекомендованим листом вих. № 2151/70-12/23 від 01.11.2017, акт та рахунок - фактуру за листопад 2017 року направлено рекомендованим листом вих. 2412/70- 12/23 від 01.12.2017, акт та рахунок-фактуру за грудень 2017 року направлено листом вих. № 2620/70-12/23 від 29.12.2017, (що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення). Згідно Актів приймання-передачі наданих послуг, не підписаних з боку відповідача, в період з вересня 2017 року по грудень 2017 року включно позивач надав відповідачу за договором послуг ще на загальну суму 133 853,44 грн. Вказані акти були направлені на адресу відповідача в двох примірниках один з яких після підписання мав бути повернутий позивачу. Однак відповідач акти не підписав та не повернув з обґрунтуванням відмови в їх підписанні, і доказів іншого матеріали справи не містять.

16.04.2018 позивач направляв на адресу відповідача претензію з вимогою невідкладного виконання зобов`язань за договором та погашення заборгованості за договором, яка була отримана відповідачем 17.04.2018.

Відповідач надав позивачу відповідь на претензію останнього (вих. № 386 від 17.05.2018), в якій пропонував припинити зобов`язання по сплаті боргу по договору на суму 267 706, 88 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних (фінансових) вимог, відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України та ст. 203 Господарського кодексу України.

В подальшому, в грудні 2018 року відповідач звертався до позивача із листом (вих. № 1405 від 14.12.2018), в якому повідомив позивача про припинення зобов`язання по сплаті боргу по договору шляхом зарахування однорідних (фінансових) вимог, відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України та ст. 203 Господарського кодексу України.

Предметом позову у справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 267 706, 88 грн основної заборгованості за договором та 18 269, 16 грн пені за період прострочення оплати з 09.11.2017 по 10.07.2018.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що 20.02.2012 між позивачем та відповідачем була підписана угода № 1 про фактичне користування земельними ділянками, відповідно до п. 2 якої сторони зобов`язалися сплачувати податки на землю з дати підписання передавального акта за площі земельних ділянок, якими вони користуються, проте позивач не оформив акти на право користування земельними ділянками, тому відповідач, як він стверджує, змушений сплачувати земельний податок за земельні ділянки, якими фактично користується позивач. З огляду на зазначене, відповідач стверджує, що у позивача наявна перед ним заборгованість по відшкодуванню витрат на сплату земельного податку в розмірі 970 134, 28 грн за період з 01.03.2012 по 31.03.2018, яка значно перевищує заборгованість відповідача перед позивачем за договором, та що його зобов`язання по сплаті заборгованості за договором на суму 267 706, 88 грн перед позивачем були припинені шляхом зарахування зустрічних позовних вимог. З підстав викладеного, відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Укладений між сторонами договір є договором про надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України), ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобов`язався здійснювати розрахунки за договором щомісячно, протягом 5 робочих днів з моменту отримання рахунку - фактури та акту приймання - передавання наданих послуг. Отже, враховуючи наявні в матеріалах справи докази направлення відповідача актів та відсутності з боку відповідача заперечень щодо отримання ним рахунків - фактур, актів за договором та обґрунтованих заперечень щодо підписання актів за вересень - грудень 2017 року включно, строк оплати послуг наданих позивачем відповідачу в період з травня 2017 року по грудень 2017 року включно настав.

Як встановлено судом відповідач свої зобов`язання по оплаті наданих йому за договором, в період з травня 2017 року по грудень 2017 року включно на загальну суму 267 706, 88 грн не виконав, і допустив у вказаному розмірі заборгованість, доказів сплати якої матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем умови договору виконані в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору. Відповідачем, в свою чергу, жодних претензій щодо невідповідності наданих послуг умовам договору не заявлялось та доказів іншого суду не надано.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 267 706, 88 грн відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 267 706, 88 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати наданих послуг, у відповідності до умов договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 267 706, 88 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В п. 3.2. договору сторони погодили сплату пені замовником на користь виконавця,у розмірі 0, 1 % від суми, що передбачена в п. 2.2. договору за кожний день прострочки, у випадку невиконання замовником його зобов`язань у строки, що передбачені п. 2.3. договору.

Судом встановлено, що відповідачем було допущено прострочення строків оплати визначених п. 2.3 договору, відповідно є підстави для стягнення з відповідача пені за період прострочення визначений позивачем з 09.11.2017 по 10.07.2018, в розмірі визначеному позивачем. Позовна заява містить розрахунок суми пені згідно п. 3.2 договору, при перевірці якого судом встановлено, що позивач правильно здійснив вказаний розрахунок.

Доводи відповідача щодо припинення його зобов`язань перед позивачем по сплаті 267 706, 88 грн заборгованості за договором шляхом зарахування зустрічних позовних вимог судом відхиляються, з нижче викладених підстав.

Згідно зі ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї зі сторін.

Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено ст. 602 ЦК України, відповідно до положень якої не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зі змісту положень ст. 601 Цивільного кодексу України та ст. 203 Господарського кодексу України припинення зобов`язання зарахуванням означає відсутність предмета спору за умови, що між сторонами не залишилося спірних (неврегульованих) питань щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Припинення зобов`язання зарахуванням можливе лише за умов однорідності та безспірності зустрічних вимог сторін. І у випадку, коли такі вимоги не є безспірними, відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

Угода № 1 про фактичне користування земельними ділянками від 20.02.2012, укладена сторонами, не містить положень щодо зобов`язань позивача відшкодовувати відповідачу понесені останнім витрат на сплату земельного податку, відтак сам факт наявності у позивача відповідного зустрічного зобов`язання перед позивачем є спірним, що унеможливлює зарахування таких вимог як зустрічних та однорідних. Вказаною угодою визначені лише зобов`язання сторін сплачувати податки на землю з дати підписання передавального акта за площі земельних ділянок, якими вони користуються.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у відповідача обов`язку сплати заборгованості у заявленому позивачем розмірі.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені в судовому засіданні, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" до Державного підприємства завод "Арсенал" про стягнення 285 976, 04 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства завод "Арсенал" (01030, м. Київ, вул. Московська, буд. 8; ідентифікаційний код 14310520) на користь Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" (01030, м. Київ, вул. Московська, буд. 8; ідентифікаційний код 14307357) 267 706 (двісті шістдесят сім тисяч сімсот шість) грн 88 коп. основної заборгованості, 18 269 (вісімнадцять тисяч двісті шістдесят дев`ять) грн 16 коп. пені та 4 289 (чотири тисячі двісті вісімдесят дев`ять) грн 64 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 04.07.2019.

Суддя Г.П. Бондаренко