УХВАЛА

м. Київ

26.06.2019Справа № 910/13318/16

За скаргоюПублічного акціонерного товариства «Укрнафта»
на діїПечерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві
у справі№910/13318/16
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг»
до1. Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Зурбаган-Юг»

простягнення 513 255,89 дол. США
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:
від позивача:не з`явився
від відповідача 1:не з`явився
від відповідача 2:не з`явився
від ВДВС:Валевський О.О.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/13318/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Зурбаган-Юг» про стягнення 513 255,89 дол. США.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» попередню оплату у розмірі 513 255,89 дол. США, що еквівалентно 32 822 714,17 рос. рублів, та судовий збір у розмірі 191 316,13 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.04.2017, рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 скасовано повністю, а провадження у справі №910/13318/16 припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Верхового Суду від 16.02.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 та постанову Вищого господарського суду України від 18.04.2017 у справі №910/13318/16 скасовано, а справу передано на розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 року у справі №910/13318/16 змінено в частині пункту другого резолютивної частини рішення, який викладено наступній редакції:

«Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5; ідентифікаційний код 00135390) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 12, оф. 195; ідентифікаційний код 40386508) попередню оплату у розмірі 513 255,89 дол. США, що еквівалентно 13 657 739, 12 грн., та судовий збір у розмірі 191 316,13 грн.», в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 року у справі №910/13318/16 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31.10.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 в частині вирішення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення попередньої оплати та в частині розподілу судового збору скасовано, прийнято в цій частині нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення попередньої оплати задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» 6 591 241,32 грн. попередньої оплати, що станом на день подання позову еквівалентно 16 736 260,11 російських рублів, у решті позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» відмовлено, рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 в частині відмови в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зурбаган - юг» про солідарне стягнення 100 000,00 грн. залишено без змін, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» на користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» 286 576,26 грн. судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» 118 646,61 грн. судового збору за подання касаційної скарги №37-3/03/17 та 128 533,83 грн. - за перегляд Верховним Судом 16.02.2018 заяви позивача про перегляд Верховним Судом України постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 18.04.2017.

22.12.2018 на виконання вказаної постанови Господарським судом міста Києва було видано відповідні накази.

Постановою Верховного Суду від 24.04.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016, постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 та постанову Верховного Суду від 31.10.2018 у справі за № 910/13318/16 скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», Товариства з обмеженою відповідальністю «Зурбаган - юг» про стягнення коштів відмовлено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» на користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» 880 054,22 грн. судового збору за подання апеляційної, касаційної скарг та заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №910/13318/16.

21.05.2019 Господарським судом було видано наказ на виконання постанови Верховного Суду від 24.04.2019.

10.06.2019 представником ПАТ «Укрнафта» до Господарського суду міста Києва було подано скаргу на дії (бездіяльність) державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2019 вказану скаргу призначено до розгляду на 19.06.2019.

Судове засідання 19.06.2019 з розгляду скарги ПАТ «Укрнафта» було відкладено на 26.06.2019.

Представник скаржника в судове засідання 26.06.2019 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду скарги був належним чином повідомлений, що підтверджується підписом в розписці від 19.06.2019 та протоколом попереднього судового засідання.

Представники позивача та відповідача 2, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання з`явився, надав пояснення по суті скарги, проти її задоволення заперечував.

Розглянувши скаргу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом випадках.

Частиною 1 п. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

24.05.2019 представник ПАТ «Укрнафта» звернувся до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про примусове виконання рішення згідно наказу від 21.05.2019 у справі №910/13318/16.

Постановою від 29.05.2019 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження ВП№59218685 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 №910/13318/16.

Як вбачається із матеріалів справи, після відкриття виконавчого провадження ВП№59218685 державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві здійснив запит №58082902 від 29.05.2019 до Державної фіскальної служби України з метою отримання інформації про номери рахунків, відкритих ТОВ «ФК «Бізнес Факторинг» у фінансових установах, на який отримано відповідь № від 06.06.2019.

Скаржник вказує, що 07.06.2019 його представник ознайомився з матеріалами вказаного виконавчого провадження та встановив бездіяльність державного виконавця щодо вжиття заходів примусового виконання, які ПАТ «Укрнафта» просило вжити у своїй заяві від 24.05.2019.

На думку скаржника, державним виконавцем не було здійснено запит до банківських установ щодо отримання від банківських та інших фінансових установ інформації про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформації про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Вказані дії, на думку скаржника, свідчать про порушення державним виконавцем вимог п. 21 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Також скаржник вказує, що в порядку ч. 2 ст. 36 вказаного Закону державний виконавець не звернувся до керівника боржника про надання вичерпної інформації про кошти та інші цінності боржника, які перебувають у касах та на рахунках у банках, інших фінансових установах тощо.

У частині 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналогічним за змістом є і п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У наведеному контексті слід враховувати, що під бездіяльністю розуміється певна форма поведінки, у даному випадку посадової особи державної виконавчої служби, пов`язана з невиконанням такою особою дій, які вона була зобов`язана вчинити в силу покладених на неї обов`язків та згідно з чинним законодавством України. Ухилення суб`єкта владних повноважень від вчинення дій, які він зобов`язаний вчинити у певних випадках, є бездіяльністю, протиправність її може мати місце лише у тому випадку, якщо внаслідок неї порушуються права, інтереси чи свободи інших осіб.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Матеріалами справи підтверджується, що з моменту винесення постанови від 29.05.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП№59218685 та до моменту звернення скаржника із даною скаргою до суду (10.06.2019) державним виконавцем вживались дії щодо отримання інформації про грошові кошти боржника.

Також з інформації, що міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження вбачається, що 29.05.2019 державним виконавцем були винесені постанови, якими накладено арешт на майно та грошові кошти, що містяться на рахунках боржника, відкритих в АТ «КБ «Глобус» та АТ «Укрсоцбанк».

Вказане на думку суду свідчать, що державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві вчинено конкретні виконавчі дії з метою виконання судового наказу у виконавчому провадженні ВП№59218685.

Відсутність грошових коштів на рахунках боржника та відсутність майна, на яке можна звернути стягнення в рахунок виконання судового рішення у справі, не може свідчити про бездіяльність державного виконавця.

Суд звертає увагу на те, що порядок та умови здійснення виконавчого провадження визначаються самостійно державним виконавцем під час виконання судового наказу в межах конкретно визначених законом дій та способів.

Повноваженнями на вчинення конкретних виконавчих дій, як-то: надіслання запиту директору боржника, виклик директора для надання інформації тощо, наділений особисто державний виконавець, а не господарський суд, який не може встановити виконавцю перелік певних дій, необхідних на думку суду для вчинення державним виконавцем в межах виконавчого провадження.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №910/15376/15.

Більш того, з огляду на те, що з моменту відкриття виконавчого провадження та до моменту подання скарги на бездіяльність державного виконавця пройшло менше 2 тижнів, і таке виконавче провадження не закінчено, доводи щодо не вчинення державним виконавцем певних дій з метою належного виконання рішення суду є передчасними.

Отже, доводи Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», викладені у скарзі на дії (бездіяльність) державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, визнаються судом неправомірними, а тому підстави її задоволення відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 234, 339, 342 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на дії (бездіяльність) державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відмовити.

2. Дана ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена.

Повна ухвала складена 01.07.2019.

Суддя В.П. Босий