УХВАЛА

про забезпечення позову

м. Київ

09.07.2019Справа № 910/8881/19

Суддя Господарського суду міста Києва М.О. Лиськов, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» про забезпечення позову

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс»

вул. Іванова, буд. 3, с. Сошників, Бориспільський район, Київська область, 08363

до Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

вул. Леонтовича, буд. 6, м. Київ, 01030

про визнання неправомірними дій і скасування рішення щодо розірвання договору

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

08.07.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» (надалі позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі відповідач) про визнання неправомірними дій і скасування рішення щодо розірвання договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 18.12.2018 між Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» було укладено Договір №200-18 про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва.

Протягом періоду з 02.12.2016 року (датою, коли Позивач взяв на себе інвестиційні зобов`язання) і до 31 березня 2019 року (термін до якого ТОВ «Автосервіс» зобов`язався виконати інвестиційні зобов`язання шляхом придбання 11 автобусів) Перевізником повністю виконанні взяті за Договором зобов`язання і придбано 14 транспортних засобів. Проте 05.07.2019 позивачем отримано лист-повідомлення від 03.07.2019 №053-6074 про дострокове розірвання договору з 10.07.2019 з підстав невиконання ТОВ «Автосервіс» взятих на себе інвестиційних зобов`язань.

08.07.2019 разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник посилається на незаконність та протиправність рішень відповідача, а також на ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду, з наступних підстав.

Підпунктом 2 пункту 55 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2008 року №1081 (далі - Порядок 1081) передбачено, що організатор зобов`язаний забезпечити дострокове розірвання договору (анулювання дозволу) з автомобільним перевізником - переможцем конкурсу у разі: - наявності фактів порушення ним умов договору (дозволу). Розірвання договору (анулювання дозволу) відбувається після невиконання надісланого організатором попередження такому перевізникові про недопущення порушення умов договору (дозволу). У такому разі для роботи на внутрішньообласному. внутрішньорайонному та міському автобусному маршрутах призначається автомобільний перевізник, який за результатами конкурсу визнаний таким, що зайняв друге місце, на строк до закінчення строку дії договору (дозволу), який було розірвано (анульовано), а в разі його відмови чи відсутності - призначається до проведення конкурсу інший автомобільний перевізник, транспортні засоби якого відповідають за параметрами, класом, категорією, комфортністю і пасажиромісткістю вимогам, передбаченим для відповідного виду перевезень, один раз на строк не більш як три місяці.

Також п. 2.2.6 Договору передбачено право Організатора у разі дострокового розірвання Договору та в інших випадках, передбачених законодавством України та/або даним Договором, призначити автомобільного перевізника на цьому маршруті.

Як вбачається із листа-повідомлення Департамент попереджує про розірвання Договору з ТОВ «Автосервіс» з 10 липня 2019 року.

На думку заявника, так як Договір з ТОВ «Автосервіс» було укладено як з автомобільним перевізником, який зайняв друге місце, то відповідно до вищезазначених положень Порядку, у випадку розривання Договору з ТОВ «Автосервіс» Організатор зобов`язаний, незважаючи на наявність судового спору, прийняти рішення та вчинити інші дії, направленні на проведення конкурсу на здійснення перевезень на автобусному маршруті № 465. призначити тимчасового автомобільного перевізника на період проведення такого конкурсу і укласти договір за результатами проведеного конкурсу з іншим автомобільним перевізником.

Окрім того, як вказує заявник, правомірність (неправомірність) прийняття Департаментом оскаржуваного рішення про розірвання Договору буде встановлена лише судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду справи за позовною заявою ТОВ «Автосервіс», і у разі задоволення позовних вимог ТОВ "Автосервіс", рішення суду у разі проведення нового конкурсу виконано не буде, оскільки перевезення за цим маршрутом буде здійснювати вже інший перевізник, якого буде визначено переможцем за результатами конкурсу, а тому поновити свої права і охоронювані законом інтереси Позивач не зможе.

Таким чином, на думку заявника, невжиття заходів забезпечення унеможливить реальне виконання рішення суду, у випадку задоволення позову, та ускладнить ефективний захист або поновлення прав та інтересів, за захистом яких ТОВ «Автосервіс» звернувся до суду.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Частиною 1 статті 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 30.03.2018р. Верховного суду по справі №905/2130/17 та від 13.02.2018р. по справі №911/2930/17.

Згідно із ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Судом встановлено, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати ТОВ «Автосервіс», жодним чином не порушують інтересів Відповідача та інших осіб, і в той же час дозолять уникнути непорозумінь на період вирішення спору і запобігти порушення прав не тільки Позивача, а й інших осіб, у випадку задоволення позову (тимчасового перевізника, якого повинен призначити Організатор для здійснення перевезень за автобусним маршрутом № 465, переможця конкурсу, з яким за результатами конкурсу буде укладено договір).

Отже, збереження спірних правовідносин в існуючому на сьогоднішній день стані буде спрямовано в т.ч. на забезпечення збереження балансу інтересів як їх існуючих учасників, так і потенційно можливих учасників, які виникнуть під час вирішення спору, адже попередить можливість понесення ними можливих збитків та додаткових витрат у випадку подальшого укладення договору відповідачем із іншим перевізником за цим маршрутом, а тому поновити свої права і охоронювані законом інтереси Позивач не зможе

Дослідивши зміст позовної заяви та доданих до позову документів, приймаючи до уваги предмет та підстави позовних вимог, враховуючи доказову обґрунтованість тверджень заявника, суд вважає за можливе задовольнити заяву позивача про забезпечення позову шляхом заборони Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, юридична адреса: м. Київ. вул. Леонтовича, буд.6) достроково розривати Договір № 200-18 від 18.12.2018 року укладений з товариством з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» (, юридична адреса: Київська область, Бориспільській район, с. Сошників, вул. Іванова, 3) про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва № 465 «просп. Свободи - залізничний вокзал «Південний»; заборони Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, юридична адреса: м. Київ, вул. Леонтовича. буд.6) вчиняти будь-які інші дії, направленні на припинення виконання зобов`язань за Договором № 200-18 від 18.12.2018 року про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва № 465 «просп. Свободи залізничний вокзал «Південний»; заборони Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (. юридична адреса: м. Київ, вул. Леонтовича, буд.6) призначати будь-якого іншого автомобільного перевізника для обслуговування автомобільного маршруту загального користування м. Києва № 465 «просп. Свободи - залізничний вокзал «Південний»; заборонити Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, юридична адреса: м. Київ, вул. Леонтовича, буд.6) укладати договори із будь-якими автомобільними перевізниками на обслуговування автомобільного маршруту загального користування м. Києва № 465 «просп. Свободи - залізничний вокзал «Південний»; заборонити Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (. юридична адреса: м. Київ, вул. Леонтовича, буд.6) оголошувати і проводити конкурс на визначення автомобільного перевізника для обслуговування автомобільного маршруту загального користування м. Києва № 465 «просп. Свободи - залізничний вокзал «Південний».

В той же час, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18 під час розгляду питання щодо забезпечення позову до подання позовної заяви зазначив: «В таких немайнових спорах мас досліджуватися питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду».

Про доцільність застосування такого заходу забезпечення позову як заборона відповідачу вчиняти будь-які дії, направленні на припинення виконання зобов`язань за договором, висловився Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 04.02.2019 року у справі № 910/8245/18, предметом розгляду якої був спір щодо визнання договору укладеного між сторонами продовженим, при цьому зазначивши:

«Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення».

Аналогічна правова позиція щодо умови застосування заходів забезпечення позову висловлена також Верховним Судом в постанові від 17.10.2018 року у справі № 904/2351/18.

З огляду на викладене, суд вбачає наявність зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позовними вимогами, адже існує спір щодо законності спірного рішення про дострокове розірвання договору, можливість забезпечення інтересів всіх учасників спору та попередження можливого порушення прав інших осіб при вирішенні його судом знаходиться в прямій залежності від можливості подальшого укладення договору відповідачем із іншим перевізником за цим маршрутом, а призначення іншого перевізника у випадку задоволення позову нівелюватиме ефективність обраного позивачем способу захисту та може зумовити понесення збитків чи додаткових витрат іншими учасниками спірних правовідносин.

Отже, суд вважає за доцільне до набрання законної сили рішенням господарського суду міста Києва у даній справі вжити заходи забезпечення позову шляхом: заборони відповідачу достроково розривати Договір № 200-18 від 18.12.2018 року укладений з товариством з обмеженою відповідальністю «Автосервіс», вчиняти будь-які інші дії, направленні на припинення виконання зобов`язань за Договором № 200-18 від 18.12.2018 року про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва № 465 «просп. Свободи - залізничний вокзал «Південний», призначати будь-якого іншого автомобільного перевізника для обслуговування автомобільного маршруту загального користування м. Києва № 465 «просп. Свободи - залізничний вокзал «Південний», укладати договори із будь-якими автомобільними перевізниками на обслуговування автомобільного маршруту загального користування м. Києва № 465 «просп. Свободи - залізничний вокзал «Південний», оголошувати і проводити конкурс на визначення автомобільного перевізника для обслуговування автомобільного маршруту загального користування м. Києва № 465 «просп. Свободи - залізничний вокзал «Південний».

При цьому, суд враховує, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення відповідних заборон не обмежить права та законні інтереси як суб`єктів спірних правовідносин, так і інших осіб, адже такі заходи мають тимчасовий характер та не впливають на господарську діяльність відповідача чи інших учасників спірних правовідносин, в той час, як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін спірних правовідносин, унеможливить порушення інтересів інших осіб та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Проте, в даному випадку суд не вбачає необхідності в зустрічному забезпеченні, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач понесе збитки у зв`язку із заявою позивача про забезпечення позову.

Оскільки, обрані судом способи забезпечення позову не порушують прав осіб, що не є учасниками судового процесу, та співвідносяться з предметом позову, а отже існує зв`язок між конкретними заходами до забезпечення позову і предметом позову, а тому вжиті судом заходи до забезпечення позову спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-141 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» про забезпечення позову задовольнити.

2. Заборонити Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, юридична адреса: м. Київ. вул. Леонтовича, буд.6) достроково розривати Договір № 200-18 від 18.12.2018 року укладений з товариством з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» (, юридична адреса: Київська область, Бориспільській район, с. Сошників, вул. Іванова, 3) про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва № 465 «просп. Свободи - залізничний вокзал «Південний».

3. Заборонити Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, юридична адреса: м. Київ, вул. Леонтовича. буд.6) вчиняти будь-які інші дії, направленні на припинення виконання зобов`язань за Договором № 200-18 від 18.12.2018 року про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва № 465 «просп. Свободи - залізничний вокзал «Південний».

4. Заборонити Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (. юридична адреса: м. Київ, вул. Леонтовича, буд.6) призначати будь-якого іншого автомобільного перевізника для обслуговування автомобільного маршруту загального користування м. Києва № 465 «просп. Свободи - залізничний вокзал «Південний».

5. Заборонити Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, юридична адреса: м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6) укладати договори із будь-якими автомобільними перевізниками на обслуговування автомобільного маршруту загального користування м. Києва № 465 «просп. Свободи - залізничний вокзал «Південний».

6. Заборонити Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (. юридична адреса: м. Київ, вул. Леонтовича, буд.6) оголошувати і проводити конкурс на визначення автомобільного перевізника для обслуговування автомобільного маршруту загального користування м. Києва № 465 «просп. Свободи - залізничний вокзал «Південний».

7. Стягувач за ухвалою суду: Товариство з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» (вул. Іванова, буд. 3, с. Сошників, Бориспільський район, Київська область, 08363, ).

8. Боржник: Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (вул. Леонтовича, буд. 6, м. Київ, 01030, ).

9. Ухвала підлягає негайному виконанню, та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років.

10. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції безпосередньо до суду апеляційної інстанції в строк, визначений ст. 256 ГПК України.

Суддя Максим Олександрович Лиськов