РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2019 м. Київ Справа № 910/5073/19

За позовом: приватного акціонерного товариства "ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРТРАНСЛІЗИНГ";

до: акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ";

про: стягнення 536.183,18 грн.

Суддя Балац С.В.

Секретар судового засідання Нарожна М.С.

Представники:

позивача: Пхайко Ю.Л.;

відповідача: Завалишин Ю.О.

С У Т Ь С П О Р У:

Приватне акціонерне товариство "ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРТРАНСЛІЗИНГ" (далі позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (далі відповідач) про стягнення 536.183,18 грн.

Позовні вимоги мотивовані наявністю підстав для стягнення з відповідача збитків в сумі 536.183,18 грн. у вигляді упущеної вигоди у зв`язку із незабезпеченням збереженості належного позивачу майна (вагонів) та зволіканням на проведення ремонтних робіт.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/5073/19 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 20.05.2019.

В підготовчому засіданні 20.05.2019 суд на місці ухвалив: відкласти підготовче засідання на 10.06.2019

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням того, що позивачем не доведено реального заподіяння збитків у вигляді упущеної вигоди.

В підготовчому засіданні 10.06.2019 суд на місці ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 26.06.2019.

В судовому засіданні 26.06.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважного представника позивача по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах справи, господарський суд міста Києва

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як замовником, та відповідачем, як перевізником, укладено договір про організацію перевезень та вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги від 11.12.2017 № 9624-Є/ЦТЛ-2017 та договір про надання послуг від 13.02.2018 №09379/ЦТЛ-2018 відповідно до якого відповідач протягом 2018 року та першого кварталу 2019 року здійснював перевезення вагонів власності позивача.

При здійсненні перевезень деякі з вагонів були відчеплені та не довезені до місця призначення та по ним складено акт форми ВУ- 23М з обов`язковим зазначенням підстав відчеплення вагону (найменування несправності). Причинами відчеплення вагонів власності позивача протягом 2018 року та першого кварталу 2019 року було розукомплектування (37 вагонів) та виявлені несправності (10 вагонів) під час проходження огляду вагонів.

Після складання акту форми ВУ-23М, працівниками відповідача вагон, на якому виявлено несправності або розукомплектацію, повинен бути направлений на проведення поточного ремонту з до найближчого пункту, який має здійснити ремонт. А сам вагон переводиться в неробочий парк з дати складення Акту форми ВУ-23М та не може бути використаний для перевезення вантажів до моменту завершення ремонтних робіт та усунення несправностей.

Після проведення ремонту працівниками відповідача складається акт форми ВУ-36, який фактично є актом приймання та технічного огляду вагона працівниками

відповідача та засвідчує вихід вагону з ремонту, крім того, є підставою для переоформлення вагону до робочого парку. І тільки після складення даного акту вагон може продовжити рух коліями загального користування.

Позивач вказує, що протягом 2018 року та першого кварталу 2019 року збільшилася кількість випадків простоїв вагонів в очікуванні ремонту, а саме 47 вагонів власності позивача простоювали в очікуванні ремонту більше ніж 10 днів, в зв`язку з чим він не міг використовувати зазначені вагони для організації перевезення вантажів.

Так в 37 вагонах було виявлено розукомплектування, в зв`язку з чим останні знаходилися певний час на ремонті, а саме: вагон № 95215984 - 19 днів, вагон № 95220166 - 24 дні, вагон № 95220240 - 41 день, вагон № 95220257 - 24 дні, вагон № 95220414 - 19 днів, вагон № 95220562- 31 день, вагон № 95220828 - 16 днів, вагон № 95237202 - 23 дні, вагон № 95237418 - 18 днів, вагон № 95237533 - 21 день, вагон № 95238119 - 21 день, вагон № 95238515 24 дні, вагон № 95238978 18 днів, вагон № 95241972 - 19 днів, вагон № 95242228 - 24 дні, вагон № 95329322 21 день, вагон № 95329967 - 21 день, вагон № 95237350 12 днів, вагон № 95240784 16 днів, вагон № 95329322 - 12 днів, вагон № 95220307 12 днів, вагон № 95220356 - 13 днів, вагон № 95238044 15 днів, вагон № 95220109 28 днів, вагон № 95237707 - 17 днів, вагон № 95220141 19 днів, вагон № 95237954 19 днів, вагон № 95329553 - 12 днів, вагон № 95329967 12 днів, вагон № 95241972 10 днів, вагон № 95220349 - 18 днів, вагон № 95329538 13 днів, вагон № 95237442 - 13 днів, вагон № 95238978 - 13 днів, вагон № 95236923 - 23 дні, вагон № 95237947 - 15 днів, вагон № 95220380 - 11 днів.

Також у деяких вагонах виявлені несправності, в зв`язку з чим останні також знаходилися на ремонті, а саме: вагон № 95220216 - зварювальні роботи - 11 днів, вагон № 95220661 - гальмівне обладнання - 18 днів, вагон № 95220455 - невідповідність зазорів скользуна - 14 днів, вагон № 95240669 - ремонт драбини - 10 днів, вагон № 95241568 - тонкий гребінь - 11 днів, вагон № 95329470 - зварювальні роботи - 10 днів, вагон № 95220646 - ремонт колісної пари - 12 днів, вагон № 95220372 - тріщина/злом тягового хомута - 18 днів, вагон № 95241618 - тріщина/злом тягового хомута - 20 днів, вагон № 95238374 - ремонт колісної пари - 18 днів.

Позивач вказує, що необхідність здійснення перевезення вагонів виникла в зв`язку з виконанням останнім зобов`язань перед товариством з обмеженою відповідальністю "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД" за договором на транспортно-експедиційне обслуговування вантажу від 17.02.2016 № 200, за умовами якого, зокрема, передбачається зобов`язання позивача з організації перевезень вантажів товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД" залізничним транспортом та надання інших транспортно-експедиторських послуг, як самостійно, так і шляхом підписання договорів з відповідачем або іншими юридичними компаніями від свого імені і за рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД" по оптимальній транспортній схемі у вагонах-зерновозах.

За виконання вказаного вище зобов`язання, відповідно до розділу 3 договору від 17.02.2016 № 200, товариство з обмеженою відповідальністю "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД" зобов`язувався сплачувати грошові кошти позивачу.

Проте, відповідно до розділу 3 Договору товариство з обмеженою відповідальністю "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД" звільнене від сплати за період знаходження вагонів-зерновозів у ремонті, оскільки такі вагони були вилучені з шляху курсування інших вагонів, тобто фактично не використовувались певний час у перевезенні вантажу.

Позивач вказує, що внаслідок розукомплектації та простою вагонів в очікуванні ремонту та бездіяльності відповідача, у вигляді несвоєчасного направлення у депо на ремонт вищезгаданих вагонів (затримка ремонту), втратив можливість використовувати такі вагони у організації транспортуванні вантажів в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД" та отриманні грошових коштів від останнього.

Враховуючи затримку проведення ремонту та неможливість використовувати вказані вище вагони для організації перевезення вантажів товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД", за розрахунками позивача, розмір недоотриманих грошових коштів становить 536.183,18 грн.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Відповідно до абзацу 2 п. 126 Статуту залізниць України, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Згідно п. 20 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. №113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин внаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Також у даному стандарті зазначено, що пошкодження можуть бути істотними і бути причиною вилучення вагона із експлуатації. А відтак, складання відповідачем актів форми ВУ-23М є підтвердженням того, що вагони були пошкоджені і саме цей акт є підставою для перерахування вагонів із робочого парку до неробочого.

Відповідно до наказу генерального директора «Укрзалізниці» від 14.06.2005 № 164Ц «Норми простою вантажних вагонів при деповському ремонті, технічному обслуговуванні з відчепленням та підготовці до навантаження» на вагон - зерновоз (вагон-хопер для зерна) при здійсненні йому технічного обслуговування з відчепленням встановлено норму простою - 11 годин.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювана збитків;

- причинний зв`язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Крім того, при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Позивач, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу, при цьому, протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Позивач у позовній заяві наводить розрахунок упущеної вигоди, який містить дати з яких спірні вагони знаходились на ремонті, дати повернення спірних вагонів з ремонту, кількість днів простою, загальну кількість днів, протягом яких спірні вагони знаходились на ремонті та розмір плати за використання одного вагону за одну добу.

В поданому позивачем розрахунку вказано, що ставка для упущеної вигоди по кожному з вантажних вагонів, ремонт яких був здійснений в період до 01.08.2018 розрахована як середня дохідність вагона у місяці/місяцях, в якому вагон знаходився у ремонті. Ставка = дохід від транспортно-експедиційного обслуговування прямі витрати, пов`язані з організацією транспортно-експедиційного обслуговування / кількість днів у місяці / загальна кількість вагонів у власності позивача. Як зазначено у розрахунку, дохідність одного вагона становила: у лютому 2018 482,18 грн. за вагон/добу, у квітні 2018 748,68 грн. за вагон/добу, у червні та липні 2018 705,34 грн. за вагон/добу, у грудні 2017 та січні 2018 607,39 грн. за вагон/добу. Така різниця у дохідності одного вагона дає підстави вважати, що у різні розрахункові періоди була задіяна різна кількість належних позивачу вагонів для надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування. При здійсненні розрахунку не визначено, яка кількість вагонів та які саме вагони були задіяні в перевезеннях на виконання зобов`язань за договором.

Крім того, позивачем не надано жодного первинного документу, який підтверджував би, що за договором з товариством з обмеженою відповідальністю "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД" здійснювалися перевезення та розрахунки, обсяги таких перевезень, кількість вагонів задіяних у таких перевезеннях, потреба товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД" у перевезеннях в період простою вагонів (заявки на перевезення), кількісний склад парку вагонів позивача, який давав би змогу встановити дійсну потребу у завантаженні вагонів, що простоювали, тощо.

Таким чином, наведені позивачем розрахунки розміру упущеної вигоди базуються на визначенні можливого середньомісячного прибутку не можуть бути належним доказом збитків, оскільки є теоретичним припущенням можливого очікування доходу, що, водночас, не підтверджено документами, які б свідчили про конкретний розмір прибутку, який міг би отримати позивач від використання конкретного вагону.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 09 липня 2019 року

Суддя С.В. Балац