ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2019 р. Справа №926/1645/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Дубник О.П.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Андреюк Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Степанюка Сергія Петровича, б/н від 20.02.2019 (вх. № 01-05/1146/18 від 19.11.2018)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 14.01.2019 (повне рішення складено 21.01.2019)

у справі №926/1645/18 (суддя Гурин М.О.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Степанової Людмили Миколаївни, м. Чернівці

до відповідача Фізичної особи-підприємця Степанюка Сергія Петровича, м. Чернівці

про стягнення неустойки за прострочення повернення нежитлового приміщення з орендного користування в сумі 29381,28 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Фізична особа - підприємець Степанова Людмила Миколаївна звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Степанюка Сергія Петровича про стягнення неустойки за прострочення повернення нежитлового приміщення з орендного користування в сумі 29381,28 грн.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 14.01.2019 у справі №926/1645/18 позов задоволено. Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Степанюка Сергія Петровича на користь Фізичної особи - підприємця Степанової Людмили Миколаївни неустойку за прострочення повернення нежитлового приміщення з орендного користування за період з 05.11.2016 року по 15.12.2018 року у сумі 29381,28 грн., 6210,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 1762,00 грн. судового збору.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд вказав, що після припинення договору суборенди нежитлового приміщення від 12.11.2012 року відповідач об`єкт оренди за актом приймання-передачі не повернув. Також, встановлено, що рішення Господарського суду Чернівецької області у справі 926/1475/17 є невиконаним, про що свідчить ухвала Господарського суду Чернівецької області від 28.12.2018 року у справі № 926/1475/17 про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.09.2018 року. Відтак, як зазначив суд першої інстанції, позивачем відповідно до ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України правомірно нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача неустойку в розмірі 29381,28 грн. за період з 05.11.2016 року по 15.12.2018 року.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Степанюк Сергій Петрович звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернівецької області від 14.01.2019 у справі №926/1645/18 скасувати в частині стягнення неустойку за прострочення повернення нежитлового приміщення з орендного користування за період з 05.11.2016 року по 15.12.2018 року у сумі 25 683, 89 грн., та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що не погоджується з висновком суду, про те що неустойка яка підлягає стягненню на підставі ст.785 ч. 2 ЦК України не є господарською санкцією, а лише подвійною оплатою за користування річчю. А відтак, на думку апелянта, до даних правовідносин слід застосовувати норми статті 230 Господарського кодексу України, що кореспондується з статтею 549 Цивільного кодексу України та частини 6 статті 232 Господарського кодексу України з посиланням на те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Окрім того, апелянт вказав, що судом було безпідставно не взято до уваги акт здавання-приймання орендного майна, оскільки такий був відправлений ним на юридичну адресу орендодавця, як цього вимагає ст. 795 ЦК України.

Також апелянт заперечує проти стягнення з нього витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу, на його думку, сума заявлена до відшкодування не є співмірною зі складністю справи та часом витраченим адвокатом.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №926/1645/18 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М. та Плотніцького Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 поновлено Фізичній особі-підприємцю Степанюку Сергію Петровичу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернівецької області від 14.01.2019 у справі №926/1645/18 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Степанюка Сергія Петровича на рішення Господарського суду Чернівецької області від 14.01.2019 у справі №926/1645/18.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Галтехбізнесресурс" на рішення Господарського суду Львівської області від 15.11.2018 у справі №926/1645/18, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 04.03.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 15.04.2019 р. о 11 год. 00 хв. у приміщенні Західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 81 в залі судового засідання № 6. Копії ухвали надіслано учасникам судового процесу рекомендованими листами з повідомленнями про вручення.

У зв`язку з перебуванням у відрядженні судді-члена колегії Плотніцького Б.Д., розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду від 12.04.2019 призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів, за результатами якого справу №926/1645/18 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Кордюк Г.Т., суддів Дубник О.П. та Кравчук Н.М., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 12.04.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 розгляд апеляційної скарги відкладено на 27.05.2019 року о 10 год. 40 хв. у приміщенні Західного апеляційного господарського суду за адресою: 79010, м. Львів, вул. Личаківська, 81.

27.05.2019 судове засідання по розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Степанюка Сергія Петровича на рішення Господарського суду Чернівецької області від 14.01.2019 у справі №926/1645/18 не відбулось у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Кордюк Г.Т. з 23.05.2019 до 31.05.2019 включно.

Вищезазначена інформація була розміщена на офіційній веб-адресі сторінки суду https://wag.court.gov.ua в мережі Інтернет.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді - члена колегії Кравчук Н.М. та з метою недопущення порушення процесуальних строків передбачених господарським процесуальним кодексом України, 03 червня 2019 року згідно розпорядження №380 в.о. керівника апарату Західного апеляційного господарського суду щодо проведення автоматизованої зміни складу колегії суддів, здійснено автоматизовану зміну судді - члена колегії Кравчук Н.М.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2019 року до складу колегії замість судді - члена колегії Кравчук Н.М. введено суддю - члена колегії Желіка М.Б. для розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Степанюка Сергія Петровича.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 розгляд апеляційної скарги відкладено на 04.07.2019 року о 12 год. 30 хв. у приміщенні Західного апеляційного господарського суду за адресою: 79010, м. Львів, вул. Личаківська, 81.

В судове засідання 04.07.2019 сторони не прибути та не забезпечили участі уповноважених представників, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч.12 ст. 270 ГПК України.

З огляду на наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 12 листопада 2012 року Степанюк (після зміни прізвища Степанова ) Людмила Миколаївна, яка діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця (Суборендодавець) з одного боку, та Степанюк Сергій Петрович що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця (Суборендар) з іншого боку, уклали договір суборенди нежитлового приміщення (далі - договір).

Відповідно до п.п.1-2 договору відповідач передав, а позивач прийняв в тимчасове володіння частину споруди, яка являє собою відділ продовольчих товарів в продовольчому магазині за адресою: м. Чернівці, вул. Ентузіастів, 3 (торговельне місце № 8), загальною площею: 20,0 кв.м., з метою використання в торговельній діяльності продовольчою групою товарів (алкогольні напої та тютюнові вироби).

Суборендований об`єкт вважається переданий в оренду з моменту підписання акта здавання - приймання (п. 3.5. договору).

Згідно з п. 4 договору сторони погодили його дію до 10.11.2015 року. При цьому сторони обумовили, що якщо жодна зі сторін у термін один місяць до закінчення цього договору не заявить про намір його розірвати, цей договір автоматично пролонгується на термін 360 днів.

Термін дії договору був пролонгований та діяв до 04.11.2016 року.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду Чернівецької області від 19.09.2017 року, яке залишено без змін Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.11.2017 по справі № 926/2420/17, встановлено, що договір суборенди нежитлового приміщення від 12.11.2012 року є договором оренди, оскільки ФОП Степанова Л.М., як власник приміщення, передала в оренду ФОП Степанюку С.П. приміщення для використання його у своїй підприємницькій діяльності. Також, у даній справі встановлено, що спірний договір оренди припинився 04.11.2016 року у зв`язку зі спливом терміну на який він міг бути продовжений.

Пунктом 6.7. договору передбачено, що суборендар зобов`язаний у випадку припинення дії договору повернути суборендодавцю приміщення у стані не гіршому ніж під час передання його в оренду із врахуванням фізичного зносу.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 06.12.2017 року у справі № 926/1475/17, яке залишено без змін Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.03.2018 року стягнуто з відповідача заборгованість в сумі 10530,74 грн. за період з 21.04.2014 по 04.11.2016 року та зобов`язано виселити ФОП Степанюка С. П. з орендованого приміщення.

Постановою від 26.04.2018 року старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Марко Валерієм Мірчевичем відкрито виконавче провадження № 56282322 у справі № 926/1475/18.

18.09.2018 року старшим державним виконавцем Марко В.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 56282322 у справі № 926/1475/18 з огляду на фактичне повне виконання рішення.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 28.12.2018 року у справі № 926/1475/17 визнано незаконною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 18.09.2018 року.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, як вірно зазначив суд першої інстанції, вищевказаними процесуальними документами, встановлено, що відповідач нежитлове приміщення площею 20,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Ентузіастів, 3 (торговельне місце № 8) не повернув.

Заперечення апелянта, стосовно наданого ним акту здавання-приймання, судом до уваги не беруться, оскільки у наданому акті відсутня дата, він є одностороннім, оскільки підписаний тільки відповідачем та даний акт хоч і направлений на юридичну адресу позивача, однак не отриманий останнім, що підтверджується довідкою Укрпошти з відміткою: "за закінченням терміну зберігання", тому суд не приймає його до уваги. Також колегія суддів зазначає, що адреса за якою направляв відповідач акт, є його фактичною адресою проживання, тобто останній знав про те що даний акт не буде отриманий позивачем.

Щодо наданого представником відповідача листа ФОП Степанової Л.М від 08.08.2018 року з вимогою про звільнення приміщення від власних речей, суд першої інстанції вірно зазначив, що даний лист не містить доказів, які б підтверджували факт відсутності майна відповідача у приміщенні за адресою м . Чернівці вул. Ентузіастів , 3, чи вчинення хоча б однією із сторін дій спрямованих на звільнення орендованого приміщення.

Згідно статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

В силу частини 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписом статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами частини 2 статті 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно частини 4 статті 291 Господарського кодексу України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана з урахуванням нормального зносу або у стані, обумовленому у договорі.

За приписом частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до частини 2 статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Отже, законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі не виконання обов`язку, передбаченого ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством передбачена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди.

Судами встановлено, що після припинення договору суборенди нежитлового приміщення від 12.11.2012 року відповідач об`єкт оренди за актом приймання-передачі не повернув. Також, встановлено, що рішення Господарського суду Чернівецької області у справі 926/1475/17 є невиконаним, про що свідчить ухвала Господарського суду Чернівецької області від 28.12.2018 року у справі № 926/1475/17 про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.09.2018 року.

Позивачем відповідно до ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача неустойку в розмірі 29381,28 грн. за період з 05.11.2016 року по 15.12.2018 року.

Згідно з п.5.1. договору орендна плата сплачується щомісячно в розмірі мінімальної вартості місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомості, що встановлена органом місцевого самоврядування.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 09.12.2014 року №656/21 затверджено мінімальну вартість місячної оренди одного квадратного метра загальної плащі нерухомого майна, що використовується для цілей комерційної діяльності у розмірі 16,08 грн.(рішення вступило в силу з 01.01.2015 року), рішенням від 28.12.2016 року № 836/25 в розмірі 30,00 грн. (рішення вступило в силу з 01.01.2017 року).

Таким чином, в період з 05.11.2016 року по 31.12.2016 року розмір щомісячної орендної плати складав 321,60 грн., а в період з 01.01.2017 року по 15.12.2018 року - 600,00 грн.

Перевіривши розрахунок неустойки, колегія судів апеляційного суду дійшла висновку, що він проведений відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення неустойки в розмірі 29381,28 грн. за зазначений період були правомірно задоволені судом першої інстанції.

Щодо доводів апелянта, про застосування до даних правовідносин статті 230 Господарського кодексу України, що кореспондується з статтею 549 Цивільного кодексу України та частини 6 статті 232 Господарського кодексу України з посиланням на те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Дані доводи були правомірно визнані безпідставними судом першої інстанції, оскільки неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою статтею 230 ГК України (ст. 549 Цивільного кодексу України), її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (пеня). Таким чином, застосування приписів статей 230, 232 до даних правовідносин є неправильним.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.09.2018 року у справі № 909/62/18, від 28.02.2018 року у справі № 910/12949/16.

За приписами частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать в т.ч. витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Заява про повернення витрат на професійну правничу допомогу зазначена у тексті позовної заяви.

На підтвердження понесених витрат до матеріалів справи долучено: попередній розрахунок суми судових витрат, з яких витрати на професійну правничу допомогу становлять 6210,00 грн., розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 15.10.2018 року, копію акту наданих послуг від 15.10.2018 року, оригінал розрахункової квитанції № 369706 від 15.10.2018 на суму 6210,00 грн., довідку № 1510 від 15.10.2018 року в підтвердження перерахунку коштів за надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 23.07.2018 року, договір про надання правової допомоги від 23.07.2018 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЧЦ № 000156, ордер ЧЦ № 11648 від 23.07.2018 року.

Вказані докази є достатніми для підтвердження факту надання адвокатських послуг у справі № 920/1645/18.

Згідно частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення не співрозмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В апеляційній скарзі зазначено, що сума заявлена на відшкодування витратна професійну правничу допомогу є не співмірною із складністю справи, часом та значенням справи для позивача, тому вважає, що дана вимога не може бути задоволена в повному обсязі.

Проте, враховуючи обсяг наданих послуг згідно розрахунку, в якому вказано, що сума гонорару складається з надання послуг з: вивчення та правового аналізу матеріалів справи, підготовка позовної заяви, її друк та надіслання, що складає 6210,00 грн., та факт представництва позивача адвокатом в суді, складання заяв по суті та інших клопотань, які в розрахунку не значяться, ціну позову, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що розмір адвокатських послуг в сумі 6210,00 грн. є співрозмірним, наданому об`єму адвокатських послуг.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на скаржника в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 14.01.2019 у справі №926/1645/18 залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Степанюка Сергія Петровича - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку і строки встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Дубник О.П.

Суддя Желік М.Б.