ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/15668/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Краснова Є.В.

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "Бі енд Пі, Лтд" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 (колегія суддів: Жук Г.А. - головуючий, Мальченко А.О., Дикунська С.А.)

за позовом Вищого навчального закладу "Київський економічний інститут менеджменту" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-Трейд 2015"

про стягнення 10 604 783,20 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. Вищий навчальний заклад "Київський економічний інститут менеджменту" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - позивач або ВНЗ "КЕІМ" у формі ТОВ) звернувшись в суд з позовом, просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-Трейд 2015" (далі -відповідач) відшкодування різниці вартості заставленого майна у розмірі 10 604 783,20 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до частини 3 статті 37 Закону України "Про іпотеку" у відповідача як власника набутого в позасудовому порядку за договором іпотеки нерухомого майна, виникає обов`язок з відшкодування на користь позивача різниці вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя за кредитним договором.

Обставини справи, на підставі яких заявник звернувся із касаційною скаргою

3. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2019 (повний текст складено 18.02.2019) затверджено Мирову угоду, укладену між позивачем та відповідачем, відповідно до змісту викладеного в ухвалі.

4. Не погодившись з даною ухвалою суду Підприємство з іноземними інвестиціями "Бі енд Пі, Лтд" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ПІІ "Бі енд Пі, Лтд" у формі ТОВ) (особа, яка не є стороною у справі) 25.02.2019 звернулось з апеляційною скаргою до Північного апеляційного господарського суду, в якій просило вказану ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.02.2019 скасувати. та прийняти нове рішення про відмову у затвердженні мирової угоди як такої, що порушує публічний порядок, є удаваним правочином та укладена з протиправної метою у вигляді предикатної дії (злочину) по легалізації активів, здобутих незаконним шляхом.

5. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2013 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПІІ "Бі енд Пі, Лтд" у формі ТОВ.

Короткий зміст оскарженої ухвали суду

6. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПІІ "Бі енд Пі, Лтд" у формі ТОВ на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.02.2019 закрито.

7. Такі висновки суду апеляційної інстанції мотивовані тим, що ухвалою суду першої інстанції, якою затверджено мирову угоду між сторонами, питання про права, інтереси та (або) обов`язки безпосередньо скаржника не вирішувалося, тому апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. У касаційній скарзі ПІІ "Бі енд Пі, Лтд" у формі ТОВ просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

9. Заявник посилавсь на те, що не будучи стороною у справі, він на дату реєстрації за відповідачем права власності на заставлене майно позивача, був одним із учасників останнього (засновником з часткою у статутному капіталі ВНЗ "КЕІМ" у формі ТОВ у розмірі 35 %), а отже затвердження мирової угоди без залучення його до участі у справі порушує його права та законні інтереси, оскільки мирова угода порушує публічний порядок, є удаваним правочином та укладена з протиправною метою у вигляді предикатної дії (злочину) по легалізації активів, здобутих незаконним шляхом.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи та процесуальні процедури

10. Позивач не скористався свої правом на відзив на касаційну скаргу.

11. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити без змін оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що скаржником не доведено правового зв`язку зі сторонами на момент виникнення спірних правовідносин, оскаржуваною в апеляційному порядку ухвалою суду про затвердження мирової угоди не вирішувалися питання про права, інтереси або обов`язки скаржника, тому наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового акту.

12. 20.06.2019 на електронну пошту суду касаційної інстанції відповідачем направлено додаткові письмові пояснення, які за своєю суттю є доповненням до відзиву на касаційну скаргу, в яких останній просить відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України врахувати висновки викладені у постанові Верховного Суду по справі 910/15245/17.

13. За приписами частини 1 статті 295 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції.

14. У даній справі ухвалою Верховного Суду від 03.06.2019 учасникам справи було встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 18.06.2019. Проте відповідачем додаткові письмові пояснення на касаційну скаргу подано лише 20.06.2019, тобто поза межами зазначеного строку.

15. Згідно з частиною 4 статті 13 Господарським процесуальним кодексом України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень частини 1 статті 118 вказаного Кодексу право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

16. Зі змісту вищенаведених правових норм вбачається, що поза межами вказаного процесуального строку право на подачу заяв по суті в учасників судового розгляду відсутнє.

17. На підставі викладеного, зазначені додаткові письмові пояснення, які за своєю суттю є доповненням до відзиву на касаційну скаргу, залишаються судом без розгляду як такі, що подані після закінчення строку, наданого для подання.

Фактичні обставини справи

18. Апеляційний господарський суд у справі, що переглядається, після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПІІ "Бі енд Пі, Лтд" у формі ТОВ, встановивши, що: скаржник не є учасником справи; спірні правовідносини сторін виникли з зобов`язальних правовідносин, у яких скаржник не є стороною; місцевим господарським судом при затвердженні мирової угоди не було вирішено питання про права та обов`язки скаржника, дійшов висновку, що оскаржуваною ухвалою у справі питання про права, інтереси та (або) обов`язки ПІІ "Бі енд Пі, Лтд" у формі ТОВ не вирішувались та закрив апеляційне провадження за його апеляційною скаргою.

Позиція Верховного Суду

19. Відповідно до частини 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

20. Згідно з частиною 1 статті 254 цього Кодексу учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції (ч.1).

Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається (ч.2).

21. Положеннями пункту 10 статті 255 наведеного Кодексу передбачено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про затвердження мирової угоди.

22. Отже, наведеними нормами передбачено право особи подати апеляційну скаргу на судове рішення, ухвалене за результатами розгляду спору про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, зважаючи на предмет і підстави позову.

23. Із положень статті 254 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що оскаржуване судове рішення має бути прийнято про права, інтереси та (або) обов`язки особи, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, і лише у цьому випадку у такої особи виникає право на апеляційне оскарження.

Таким чином судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто суд має розглянути і вирішити спір про право у правовідносинах, учасником яких на час розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції, є скаржник, або у такому рішенні мають міститися судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

24. Отже, судове рішення є таким, що прийнято про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи, або у резолютивній частині рішення суд зазначив про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи.

25. Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем - ВНЗ "КЕІМ" у формі ТОВ здійснено передачу об`єкта нерухомості (будівлі адміністративно-побутового корпусу №36 (літ. А) за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33) в іпотеку ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" на підставі договору іпотеки №010/21-03/179/1 від 08.11.2007 в якості забезпечення кредитних зобов`язань ВНЗ "КЕІМ" у формі ТОВ перед ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" за кредитним договором № 010/21-03/179 від 07.11.2007, яке в подальшому відступило свої права вимоги до ВНЗ "КЕІМ" у формі ТОВ за основним (кредитним) та забезпечувальним зобов`язаннями третім особам, які у свою чергу відступили такі права вимоги ТОВ "Д-Трейд 2015" за договором відступлення прав вимоги від 08.06.2015 та договором відступлення прав за іпотечним договором від 08.06.2015, за умовами яких ТОВ "Д-Трейд 2015" набуло прав іпотекодержателя за договором іпотеки №010/21-03/179/1 від 08.11.2007, пунктом 2.12 якого сторони погодили, що відповідно до статті 36 Закону України "Про іпотеку" цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя і застереження в пункті 2.12 цього договору є правовою підставою для реєстрації за іпотекодержателем права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, у разі реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 цього Закону в рахунок виконання зобов`язань іпотекодавця (ВНЗ "КЕІМ" у формі ТОВ) за генеральною кредитною угодою.

У зв`язку з виконанням ТОВ "Д-Трейд 2015" забезпеченого іпотекою кредитного зобов`язання ВНЗ "КЕІМ" у формі ТОВ та не виконання останнім на користь нового кредитора всіх зобов`язань за кредитним договором №010/21-03/179 від 07.11.2007, згідно з застереженням пункту 2.12 договору іпотеки №010/21-03/179/1 від 08.11.2007, яке відповідало приписами частин 2 та 3 статті 36 Закону України "Про іпотеку" в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки, 21.09.2015 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №11263157 про реєстрацію за ТОВ "Д-Трейд 2015" права власності на об`єкт нерухомого майна - будівля адміністративного-побутового корпусу №36 (літ. А) за адресою м. Київ, вул. Смоленська, 31-33; площа 4845 кв.м, дата державної реєстрації 12.08.2015; підстава виникнення права власності: договір іпотеки №010/21-03/179/1, серія та номер 6528, виданий 08.11.2007, видавник - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., договір про внесення змін №1 до договору іпотеки №010/21-03/179/1 від 08.11.2007, серія та номер 1154, виданий 08.04.2014, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., договір відступлення прав за договором іпотеки, серія та номер 339, виданий 08.06.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тихоненко Ю.І.

26. У даній справі, ВНЗ "КЕІМ" у формі ТОВ звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача як іпотекодержателя 10 604 783,20 грн. на підставі частини 3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", якою встановлено обов`язок іпотекодержателя відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, після набуття останнім права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Тобто, такий обов`язок відповідача ґрунтується на договірному характері правовідносин сторін щодо передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателю.

27. За результатами судового розгляду спірних правовідносин, ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2019 затверджено мирову угоду, укладену між ТОВ "Д-Трейд 2015" та ВНЗ "КЕІМ" у формі ТОВ, згідно якої сторони дійшли згоди, що відповідач зобов`язується сплатити на користь позивача суму коштів у розмірі 10 604 783,20 грн. Також сторонами узгоджено графік по виконанню відповідачем обов`язку зі сплати вищенаведеної суми рівними частинами в період з 31.12.2019 по 31.12.2023.

28. Зазначена ухвала суду оскаржена в апеляційному порядку ПІІ "Бі енд Пі, Лтд" у формі ТОВ як особою, яка не є учасником справи, з посиланням на те, що відчуження нерухомого майна за адресою: м. Київ вул. Смоленська, 31-33 було здійснено в незаконний спосіб без наявності правовстановлюючих документів та без попередньої оплати майна. Також, апелянт зазначав, що на дату прийняття рішення про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про нового власника вказаного нерухомого майна - ТОВ "Д-Трейд 2015", ПІІ "Бі енд Пі, Лтд" у формі ТОВ, було учасником ВНЗ "КЕІМ" у формі ТОВ, а тому вважає, що суд спірною угодою вирішив питання про його права та інтереси.

29. Судом апеляційної інстанції встановлено, що на час розгляду спору у суді першої інстанції та постановлення оскаржуваної ухвали, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань серед засновників ВНЗ "КЕІМ" у формі ТОВ - Підприємство з іноземними інвестиціями "Бі енд Пі, Лтд" у формі ТОВ не значиться.

30. Суд касаційної інстанції зазначає, що у разі звернення із апеляційною скаргою в порядку статті 254 Господарського процесуального кодексу України, оскаржуване судове рішення має бути прийнято про права, інтереси та (або) обов`язки особи, що звернулася із апеляційною скаргою, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним.

31. Таким чином судове рішення є таким, що прийнято про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи, або у резолютивній частині рішення суд зазначив про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи.

32. Як вірно встановлено судом апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні суду першої інстанції таких висновків чи визначення прав, інтересів та (або) обов`язків не зазначено.

33. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 18.02.2019 про затвердження мирової угоди, укладеної між позивачем та відповідачем щодо врегулювання спору про відшкодування позивачу 90 % перевищення балансової вартості будівлі, набутої відповідачем у власність внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки за договором №010/21-03/179/1 від 08.11.2007, над сумою заборгованості позивача за кредитною угодою №010/21-03/179 від 07.11.2007, жодним чином не впливає на права, інтереси та/або обов`язки ПІІ "Бі енд Пі, Лтд" у формі ТОВ, який не є учасником ВНЗ "КЕІМ" у формі ТОВ на час вирішення спору у суді, що вказує на відсутність у скаржника права на апеляційне оскарження вищенаведеної ухвали суду.

34. Таким чином, слід погодитися із висновками суду апеляційної інстанції про те, що оскаржуване судове рішення не було прийнято про права, інтереси та/або обов`язки скаржника, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку, що така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

35. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, інтересів та (або) обов`язків, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує скаржник, було реальним, стосувалося індивідуально виражених прав або інтересів.

36. Так, пунктом 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо, зокрема, після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

37. З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції відхиляє аргументи скаржника про те, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції вирішувались його права як учасника ВНЗ "КЕІМ" у формі ТОВ, оскільки порушене право повинно існувати на момент звернення до суду.

38. Аргументи скаржника щодо здійснення безоплатного відчуження майна у часі коли він був учасником ВНЗ "КЕІМ" у формі ТОВ, що, на думку скаржника, призвело до порушення його прав при вирішенні спірних правовідносин сторін у даній справі, ґрунтується на суб`єктивному тлумаченні фактичних обставин справи та вимог законодавства на власну користь, оскільки звернення стягнення на заставлене іпотечне майно відповідно до положень Закону України "Про іпотеку" не є безоплатним відчуженням такого майна, а є компенсацію за належне виконання основного зобов`язання боржника за рахунок заставленого майна, і така компенсація передбачена положеннями Закону України "Про іпотеку".

39. В той же час слід зауважити, вимога статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів щодо прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

40. Оцінюючи прийняту судом апеляційної інстанції ухвалу через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", суд зазначає, що: пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).

41. Аналізуючи мотивацію прийнятої апеляційним судом ухвали від 24.04.2019 крізь призму статті 6 Конвенції та зазначеної практики ЄСПЛ, Верховний Суд зазначає про належне виконання покладеного на суд обов`язку щодо мотивації прийнятого ним рішення, оскільки таке має достатнє обґрунтування доводів та аргументів щодо оскарження рішення суду незалученою особою, яке здійснено з урахуванням спірних правовідносин, з належною оцінкою обставини чи є скаржник учасником таких правовідносин на час розгляду справи та прийняття рішення господарським судом, і чи містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, зважаючи на предмет і підстави позову.

42. Отже, звертаючись з касаційною скаргою, скаржник не спростував висновків суду апеляційної інстанцій та не довів неправильного застосування норм процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.

43. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

44. Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

45. Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

46. Таким чином, установивши відсутність порушення прав чи законних інтересів зазначеної особи та наголосивши на відсутності у цьому випадку правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, апеляційний господарський суд обґрунтовано закрив апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

47. Наведені в касаційній скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування ухвали апеляційного господарського суду, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, не спростовують встановленого судом апеляційної інстанції та стосуються переоцінки обставин, що перебуває поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що скаржник не позбавлений можливості звернутися до суду з окремим позовом за захистом своїх прав.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

48. За змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

49. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

50. Оскільки доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правомірності застосування апеляційним судом норм процесуального законодавства при прийнятті оскаржувано судового акта, Верховний Суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскарженої ухвали апеляційного господарського суду.

Щодо судових витрат

51. Відповідно до приписів статті 129 частини 4, статті 315 частини 1 пункту 3 підпункту "в" Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання касаційної скарги належить покласти на скаржника.

Керуючись статтями 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "Бі енд Пі, Лтд" у формі товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення, а ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 у справі Господарського суду міста Києва №910/15668/18, залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді І.В. Кушнір

Є.В. Краснов