ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1507/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Полтавагазвидобування", м. Полтава
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків
про стягнення коштів в сумі 152,81 грн.
без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Полтавагазвидобування" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", в якому просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 152,81 грн. за невиконання зобов`язань за договором на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 30 червня 2015 року за № ПГВ-15-П (930/15). Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1507/19 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Заяв чи клопотань, відповідно до ст. 80 ГПК України, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою господарського суду Харківської області від 27.05.2019 року, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

10.06.2019 року відповідач подав відзив (вх.№ 14233), в якому проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що:

- сторони при укладанні договору не передбачили всі істотні умови (не було передбачено надання послуг та їх обсяг у першому півріччі календарного року), а відтак були змушені переглядати його умови, що відповідно до п.11.2 договору призвело до неможливості продовження дії договору на 2016 рік. Укладання додаткової угоди №1 від 01.10.2015 року, якою переглянута вартість послуг, є переглядом умов договору, що відповідно до змісту п. 11.2 унеможливлює його автоматичну пролонгацію на наступний календарний рік. Додатковою угодою №2 від 31.12.2015 року до договору сторони продовжили його дію виключно на перший квартал 2016 року і визначили відповідний обсяг послуг, що надається. Вказаною додатковою угодою надання послуг, а відтак і визначення відповідних обсягів, що є обов`язковою істотною умовою договору, починаючи з квітня 2016 року до грудня 2016 року включно не передбачалось. З огляду на зазначене, на переконання відповідача, починаючи з 01.04.2016 року між сторонами відсутні будь-які договірні зобов`язання. В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі №917/1243/16, а саме щодо умов договору та строку його дії;

- акти приймання-передачі природного газу за спірний період складені позивачем в односторонньому порядку та не підписані відповідачем. Позивачем не надано жодних документальних доказів, які б свідчили, що у спірному періоді останній отримував природний газ, який належав ТОВ "Харківгаз Збут", від АТ "Укртрансгаз" у зоні ГПУ "Полтавагазвидобування".

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

30 червня 2015 року між ПАТ "Укргазвидобування", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Укргазвидобування", (газотранспортне підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (замовник) укладено договір на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №ПГВ-15-П (далі - договір) за умовами п. 1.1 якого газотранспортне підприємство зобов`язалось надати замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу замовника до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС) для задоволення потреб установ і організацій, які фінансуються з державного і місцевих бюджетів, а замовник зобов`язався оплатити надані послуги з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами договору.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Відповідно до пункту 3.5. договору акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Згідно з пунктом 5.1. договору вартість послуг з транспортування 1000 куб. м. природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами газотранспортного підприємства складає 53,30 грн., крім того ПДВ 10,66 грн., всього - 63,96 грн. згідно з калькуляцією, що додається до даного договору і є його невід`ємною частиною.

Пунктом 5.5. договору встановлено, що оплата вартості послуг здійснюється замовником в місяці, у якому здійснюється транспортування газу шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Замовник зобов`язався своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість послуг згідно з умовами договору (п. 6.3.2. договору).

За умовами п. 6.3.6. договору замовник також зобов`язався підписувати з представниками Газотранспортного підприємства акти наданих послуг.

Відповідно до пункту 11.1. договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2015 року - до повного виконання зобов`язань сторін.

Згідно з пунктом 11.2. договору він вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

01.10.2015 року сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, якою змінено вартість послуг. Вартість послуг з транспортування 1000 куб. м. природного газу з 01 жовтня 2015 року склала 12,24 грн. з ПДВ.

31.12.2015 року сторони уклали додаткову угоду № 2 до договору, якою змінено вартість послуг. Вартість послуг з транспортування 1000 куб. м. природного газу склала 8,64 грн. з ПДВ.

Як зазначає позивач, станом на 01.07.2015 року дебіторської та кредиторської заборгованості між сторонами не було.

З липня 2015 року по квітень 2016 року газотранспортним підприємством замовнику було надано послуг на суму 13004,28 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами фактично протранспортованих обсягів (виконаних робіт) та відповідними рахунками. Також замовнику було повернуто передоплату в сумі 48000 грн. за платіжним дорученням № 1155 від 31.03.2016 року.

Станом на травень 2016 року замовник провів з позивачем розрахунки в повному обсязі, переплата становила 1597,31 грн.

З матеріалів справи вбачається, що листом №1286 від 29.04.2016 року замовник повідомив газотранспортне підприємство про недосягнення згоди щодо продовження строків дії договору до 30.06.2016 року, так як має намір встановити строк дії договору до 01.05.2016 року

Листом № 30-5696 від 01.07.2016 року газотранспортне підприємство роз`яснило замовнику правові підстави надання послуг внутрішньопромисловими трубопроводами та вказало на існування договірного механізму розірвання договору у відповідності до пунктів 11.1. та 11.2. цього договору.

Листом № 1940 від 11.07.2016 р. замовник повідомив газотранспортне підприємство, що ним направлено додаткову угоду про розірвання з 01 травня 2016 року договору, у зв`язку з чим замовник вважає договір таким, що припинив свою дію 01.05.2016 року.

У відповідь на цей лист газотранспортне підприємство, листом від 15.07.2016 року №30-6317 послалось на вимоги статті 525 Цивільного кодексу України, за якою одностороння відмова від зобов`язання не допускається, та вказало на існування між сторонами узгодженого договірного механізму розірвання договору. Також газопостачальне підприємство просило замовника письмово підтвердити відмову від подачі газу, що належить ТОВ "Харківгаз Збут" внутрішньопромисловими трубопроводами до пунктів призначення (ГРС).

Листом №2278 від 12.08.2016 року замовник повідомив, що додатковою угодою №2 внесено зміни в термін дії договору і на його думку строк дії договору продовжено на перший квартал 2016 року (незважаючи на те, що вказаною додатковою угодою сторонами доповнено лише пункт 1.3. договору щодо нової редакції планового обсягу транспортування природного газу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року у зв`язку з чим, на думку замовника, строк дії договору став припадати не на кінець року, а на кінець першого кварталу 2016 року. За цих підстав замовник став вважати договір припиненим, однак від подачі газу не відмовився.

Листом № 30-13228 від 28 грудня 2016 газотранспортне підприємство звернулось до замовника з проханням визначитись, чи відмовляється він від послуг по транспортуванню належного йому природного газу.

На цей лист замовник листом № Khz06-СЛ-87-0117 від 05.01.2017 року повідомив, що він з 01.05.2016 року не є замовником послуг з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами і не підписує відповідні акти, а договір між сторонами вважає припиненим. Однак, від подачі газу не відмовився.

16.03.2018 року на адресу замовника було направлено претензію з вимогою виконати своє зобов`язання щодо погашення боргу, проте листом від 27.03.2018 за № Khz06СЛ-3332-0318 замовник послався на роз`яснення НКРЕКП за №7389/16.2.1/7-16 від 21.07.2016 та відмовився від задоволення претензії.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач в обґрунтування позову посилається на те, що з травня 2016 року по грудень 2016 року газотранспортним підприємством замовнику було надано послуги на суму 1750,12 грн., проте фактично відповідач здійснив оплату у сумі 1597,31 грн. Направлені позивачем неодноразово на його адресу акти фактично протранспортованих обсягів (виконаних робіт) та рахунки-фактури відповідач в порушення п.п. 6.1.4, 6.3.6 договору не підписав та не сплатив, повідомивши про те, що договір про транспортування природного газу припинив свою дію, в зв`язку з чим заборгованість відповідача складає 152,81 грн.

Такі дії відповідача позивач вважає такими, що порушують умови пункту 5.5. договору в частині не виконання обов`язку помісячної оплати послуг, пункту 6.3.2. договору щодо своєчасної та в повному обсязі оплати вартості послуг згідно з умовами договору, пункту 6.3.6. договору , який передбачає зобов`язання підпису актів наданих послуг.

Також позивач зазначає, що дії замовника направлені на припинення дії договору не є правовою підставою відмови відповідача від виконання ним своїх зобов`язань за цим договором щодо оплати отриманих послуг. В матеріалах справи містяться неодноразові звернення позивача до відповідача з проханням підписати акти фактично протранспортованих обсягів (виконаних робіт) та направлені рахунки-фактури, проте акти відповідачем не були підписані, а рахунки-фактури залишились несплаченими.

Сукупність вищевикладених обставин стало підставою звернення АТ "Укргазвидобування" з даним позовом до суду.

Дослідивши правову природу спірних правовідносин, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору №ПГВ-15-П від 30.06.2015 року, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з надання послуг.

Статтею 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України) та ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 ГК України та ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст.202 ГК України та ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною 7 статті 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

За змістом статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Положеннями статті 252 ЦК України встановлено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до частини 1 статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Як вже зазначалося, у пункту 11.1. договору сторони передбачили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2015 року - до повного виконання зобов`язань сторін.

Разом з цим, згідно з пунктом 11.2. договору він вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Таким чином, пункт 11.2 договору передбачає продовження його дії автоматично за наявності двох умов:

- відсутність заяви однієї із сторін про припинення дії договору;

- відсутність заяви про перегляд умов договору.

В матеріалах справи відсутні докази надання сторонами заяви про припинення дії договору не менше ніж за місяць до закінчення його строку, тобто до 30.11.2015 року, а також заяви про перегляд умов договору.

Отже, дію договору було автоматично продовжено на наступний календарний рік в порядку пункту 11.2. договору.

Згідно з абзацом 1 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ринок природного газу", який введено в дію 01.10.2015 року, з 01.10.2015 року до 01.04.2016 року до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність з транспортування природного газу, застосовується, зокрема такий режим: суб`єктам господарювання, що провадять діяльність з транспортування природного газу, забороняється провадити діяльність з видобутку та постачання природного газу.

Враховуючи вимоги зазначеної норми, суб`єкт господарювання на ринку природного газу не може одночасно здійснювати і видобуток, і транспортування природного газу.

Отже позивач, який є газовидобувним підприємством, з 01.10.2015 до 01.04.2016 року не міг одночасно здійснювати видобуток та транспортування природного газу.

Разом з цим, відповідно до частин 1 та 2 пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ринок природного газу" провадження діяльності з постачання та розподілу природного газу здійснюється на підставі чинних ліцензій, що були видані до дня введення в дію цього Закону, протягом трьох місяців після затвердження ліцензійних умов на провадження відповідного виду господарської діяльності згідно з положеннями цього Закону.

Ліцензія на провадження господарської діяльності з транспортування природного газу, що була видана до набрання чинності цим Законом, діє до видачі відповідної ліцензії діючому оператору газотранспортної системи згідно з цим Законом.

Крім того, відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 629 ЦК України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Згідно з статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, оскільки спірний договір було укладено до 01.10.2015 року, тобто до вступу в силу Закону України Про ринок природного газу, і вказаний договір не визнано недійсним у встановленому законом порядку, то він протягом спірного періоду був чинний та обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач зазначає, що сторонами була укладена додаткова угода №1 до договору від 01 жовтня 2015 року, якою була переглянута вартість послуг з транспортування, тобто одна з суттєвих умов договору. Таким чином, на думку відповідача, укладення такої додаткової угоди є переглядом умов договору, що відповідно до змісту п. 11.2 договору унеможливлює його автоматичну пролонгацію на наступний календарний рік.

Однак суд вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки внесення однією із сторін пропозиції щодо зміни окремих умов договору, яка приймається іншою стороною шляхом укладання додаткової угоди до договору, то це, в контексті приписів п. 11.2 договору не є переглядом умов, що тягне за собою прямі наслідки у вигляді його припинення. Вказані дії є лише свідченням волевиявлення сторін продовжувати існуючі правовідносини, але з урахуванням внесених змін.

Відповідач також вказує на те, що з 31 грудня 2015 року сторони уклали додаткову угоду №2 до договору, якою подовжили його дію виключно на 1 квартал 2016 року і визначили відповідний обсяг послуг, що надається замовнику. Вважає що, додатковою угодою не передбачено надання відповідних послуг з квітня 2016 року до грудня 2016 року тому, починаючи з 01 квітня 2016 року між сторонами були відсутні жодні договірні зобов`язання.

Однак суд не погоджується із такими доводами відповідача, зважаючи на таке.

Як вже зазначалося, дію договору було автоматично продовжено на наступний календарний рік в порядку пункту 11.2 договору у зв`язку із неподанням жодною із сторін заяви про припинення цього договору за місяць до закінчення строку дії договору.

31 грудня 2015 року сторони уклали додаткову угоду №2 до договору, відповідно до пункту якої було:

Пунктом 1 даної додаткової угоди - доповнено Розділ 1 договору пункт 1.3. новою редакцією щодо планового обсягу транспортування природного газу замовника з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року в об`ємі 203,958 тис. куб. м. із розбивкою по місяцях (січень 2016 року - 67,080 тис. куб. м., лютий 2016 року - 58,236 тис. куб. м., березень 2016 року 78,642 тис. куб. м., всі інші місяці 2016 року 0 куб. м.).

Пунктом 2 даної додаткової угоди - внесено зміни до розділу 5 договору та викладено пункт 5.1 в такій редакції: "Вартість послуг та транспортування 1000 куб. м природного газу становить 7,20 грн., крім того ПДВ 1,44 грн., всього з ПДВ 8,64 грн., згідно з калькуляцією, що додається до даної Додаткової угоди та є невід`ємною частиною".

Разом з цим, у пункті 3 вказаної додаткової угоди зазначено, що решта умов договору залишається незмінною і обов`язковою до виконання сторонами.

У пункті 4 цієї додаткової угоди вказано, що вона набирає чинності з 01 січня 2016 року і діє до повного виконання зобов`язань за договором.

Таким чином, додатковою угодою №2 від 31.12.2015 року сторони визначили обсяги та вартість транспортування природного газу з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року. При цьому зазначена додаткова угода не містить положень щодо припинення договірних правовідносин сторін про транспортування природного газу після 31.03.2016 року, а навпаки вказує на збереження чинності рештою умов договору, в тому числі пункту 11.2 договору, згідно з яким відбулося автоматичне продовження його дії на наступний 2016 календарний рік.

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі №917/1243/16 є безпідставними, оскільки обставини справи, що розглядається, не є тотожними обставинам справи №917/1243/16. Так, з тексту названої постанови Верховного Суду вбачається, що додатковою угодою №2 до договору №3/15-НР від 30.06.2015 року сторони виклали пункт 11.1 договору у новій редакції, зазначивши, що договір набирає чинності з дати підписання та поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.07.2015 року та діє до 31.03.2016 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. У той же час, у межах справи №922/1507/19 додатковими угодами сторони не змінювали строк дії договору.

В матеріалах справи міститься лист № 1940 від 11.07.2016 року, яким замовник повідомив газотранспортне підприємство, що ним направлено додаткову угоду про розірвання з 01 травня 2016 року договору, у зв`язку з чим замовник вважає договір таким, що припинив свою дію 01.05.2016 р.

Однак даний лист не є достатнім та достовірним доказом припинення договірних правовідносин сторін з 01.05.2016 року, так як в матеріалах справи відсутня сама додаткова угода про розірвання з 01 травня 2016 року договору та докази її направлення позивачу.

Також суд зазначає, що з травня 2016 року по грудень 2016 року позивач продовжував виконувати договірні обов`язки із транспортування природного газу замовнику, надавши останньому такі послуги, які відповідач частково.

Так, позивач направив відповідачеві акти фактично протранспортованих обсягів (виконаних робіт) згідно з договором за травень-грудень 2016 року, а також відповідні рахунки-фактури, а саме:

- акт від 31.05.2016 року щодо транспортування газу за травень 2016 року об`ємом 26,425 тис. куб. м. на суму 212,46 грн. (рахунок-фактура №2938-05 від 31.05.2016 року);

- акт від 30.06.2016 року щодо транспортування газу за червень 2016 року об`ємом 18,806 тис. куб. м. на суму 151,20 грн. (рахунок-фактура №2985-06 від 30.06.2016 року);

- акт від 31.07.2016 року щодо транспортування газу за липень 2016 року об`ємом 28,606 тис. куб. м. на суму 229,99 грн. (рахунок-фактура №2978-07 від 31.07.2016 року);

- акт від 31.08.2016 року щодо транспортування газу за серпень 2016 року об`ємом 29,571 тис. куб. м. на суму 237,76 грн. (рахунок-фактура №3040-08 від 31.08.2016 року);

- акт від 30.09.2016 року щодо транспортування газу за вересень 2016 року об`ємом 37,794 тис. куб. м. на суму 303,86 грн. (рахунок-фактура №3228-09 від 30.09.2016 року);

- акт від 31.10.2016 року щодо транспортування газу за жовтень 2016 року об`ємом 69,164 тис. куб. м. на суму 356,89 грн. (рахунок-фактура №3379-10 від 31.10.2016 року);

- акт від 30.11.2016 року щодо транспортування газу за листопад 2016 року об`ємом 20,944 тис. куб. м. на суму 108,07 грн. (рахунок-фактура №3451-11 від 30.11.2016 року);

- акт від 31.12.2016 року щодо транспортування газу за грудень 2016 року об`ємом 29,049 тис. куб. м. на суму 149,89 грн. (рахунок-фактура №3447-12 від 31.12.2016 року).

Відповідач вищезазначені акти, в порушення п.п. 6.1.4, 6.3.6 договору, не підписав та не оплатив, повідомивши про те, що договір про транспортування природного газу припинив свою дію.

Разом з цим слід зазначити, що непідписання замовником актів фактично протранспортованих обсягів (виконаних робіт) та несплата ним рахунків фактури не свідчить про недоведеність позивачем факту надання послуг із транспортування газу замовнику та факту прийняття цих послуг останнім, зважаючи на таке.

У пункті 3.1. договору сторони обумовили, що послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Відповідно до пункту 6.3.6 договору одним з обов`язків замовника є обов`язок підписувати з представниками газотранспортного підприємства акти наданих послуг.

Пунктом 3.3 договору визначено порядок складання та підписання сторонами актів наданих послуг. Так, відповідно до вказаного пункту замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг.

При цьому, за умовами пункту 3.5 договору саме акти наданих послуг підтверджують факт надання послуг з транспортування газу та є підставою для проведення розрахунків між сторонами.

Отже, враховуючи наведені умови договору, єдиним належним, достатнім та достовірним доказом неотримання замовником послуг по договору є його письмова мотивована відмова від підписання актів наданих послуг, направлена позивачеві у встановлений пунктом 3.3 договору строк.

Однак, відповідач не надав належних та допустимих доказів направлення мотивованої відмови від підписання зазначених актів.

Таким чином, відповідачем не доведено факту неотримання ним від позивача послуг із транспортування природного газу по договору у період з 30 квітня 2016 року по грудень 2016 року у зазначених в актах обсягах.

Частиною 3 статті 212 ЦК України передбачено, якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Отже, обставина транспортування позивачу природного газу у період з 30 квітня 2016 року по грудень 2016 року у зазначених в актах об`ємах є такою, що настала, незважаючи на відмову останнього підписати акти наданих послуг та оплатити рахунки-фактури.

Окрім цього, відповідно до пункту 6.4.4 договору замовник має право самостійно припиняти (обмежувати) відбір газу для власних потреб та /або споживачам, яким замовник здійснює постачання газу, з дотриманням вимог законодавства, про що письмово повідомляти газотранспортне підприємство.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення замовником про припинення (обмеження) ним відбір газу за спірний період в порядку пункту 6.4.4 договору.

Разом з цим, з листа замовника № Khz-СЛ-3842-1116 від 30.11.2016 року вбачається, що лише 30.11.2016 відповідач заявив про припинення дії договору в порядку пункту 11.2 договору (за місяць до закінчення договору), що також свідчить про факт існування відносин між сторонами протягом 2016 календарного року.

Відповідач стверджує про неможливість транспортування йому позивачем у 2016 року природного газу з посиланням на Інформаційний бюлетень щодо виконання виробничих показників ПАТ "Укргазвидобування", відповідно до якого позивач за грудень 2015 та спочатку 2016 року видобув природного газу в об`ємі 14605,091 млн. куб. м., тоді як обсяг спожитого природного газу населенням та релігійними організаціями у 2016 році склав 17,6 млрд. куб. м.

Проте такі твердження є безпідставними, оскільки за умовами п. 1.1 газотранспортне підприємство зобов`язалось надати замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами лише природного газу, який належить саме замовнику, тому ПАТ "Укргазвидобування" не мала права здійснювати переміщення природного газу власного видобутку з отриманням плати за це.

Таким чином суд вважає доведеним факт існування відносин між сторонами за спірним договором та надання позивачем відповідачеві послуг транспортування за спірний період на суму 1750,12 грн.

Пунктом 6.3.2. договору замовник зобов`язався своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість послуг згідно з умовами договору.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджено надання відповідачу у спірний період послуг з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами газотранспортного підприємства та нездійснення відповідачем повної оплати вартості послуг відповідно до пункту 6.3.2. договору, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 152,81 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн. покладаються на відповідача.

На підставі ст. 58 Конституції України, ст.ст. 212, 251-253, 525, 526, 530, 610, 631, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 180, 193, 202 Господарського кодексу України, частин 1 та 2 пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ринок природного газу" керуючись статтями 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ) на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ) грошові кошти в сумі 152,81 грн. за невиконання зобов`язань за договором на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 30 червня 2015 року за № ПГВ-15-П, а також 1921,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.06.2019 року.

Суддя О.В. Смірнова