ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

м. Рівне

"08" липня 2019 р. Справа № 918/467/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Андрійчук О.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр "Сонячне ремесло" про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр "Сонячне ремесло"

до відповідача-1: Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство",

до відповідача-2: Рівненської обласної державної адміністрації

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

без повідомлення учасників справи,

УСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр "Сонячне ремесло" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство", Рівненської обласної державної адміністрації, в якому просить, посилаючись на ст.ст. 7, 12, 13, 17, 62, 103 ЛК України, ст. 20 ЗК України, ст.ст. 15, 391 ЦК України, ст. 152 ГК України, Закон України «Про оренду землі», Закон України «Про оренду державного та комунального майна», Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого Постановою КМУ від 23.05.2007 року №761, зобов`язати ДП "Володимирецьке лісове господарство" усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та звільнити позивача від сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.

Одночасно із позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач, посилаючись на ст.ст. 136-140 ГПК України, просить суд зупинити нарахування орендної плати згідно з договором оренди земельної ділянки від 04.12.2018 року за користування земельною ділянкою розміром 60,3217 га (кадастровий номер :04:015:0007), місце розташування: Рівненська область, Володимирецький район, Володимирецька селищна рада, з моменту подання цієї позовної заяви до набрання чинності судовим рішенням по справі.

Заявник в обґрунтування поданої заяви зазначає, що підставою позовних вимог є договір оренди земельної ділянки, укладений 04.12.2018 року між позивачем та відповідачем - 2 в особі Володимирецької районної державної адміністрації.

З 18.12.2018 року позивач виконує взяті на себе договором оренди зобов`язання та щомісяця сумлінно сплачує орендну плату за земельну ділянку із розрахунку 3 190 089,33 грн на рік.

Проте з підстав, що не залежать від позивача, останній не може користуватися орендованою земельною ділянкою, оскільки на її території є лісові насадження, що лишились від попереднього землекористувача та фактично належать відповідачу - 1.

Частиною 5 ст. 152 ГК України передбачено, що суб`єкт господарювання, здійснюючи господарську діяльність, має право вимагати компенсації шкоди, завданої належним йому природним ресурсам іншими суб`єктами, а також усунення перешкод у здійсненні господарської діяльності, пов`язаної з використанням природних ресурсів.

Відповідно до п. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від сплати орендної плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Обов`язок внесення орендної плати, передбачений п. 6 ст. 762 ЦК України, пов`язаний з фактичним отриманням послуги з користування визначеним договором майном.

Позивач неодноразово звертався до відповідачів щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і визначення порядку вирубування лісових насаджень, що знаходяться на ній, але по теперішній час позивач не може здійснювати господарську діяльність на орендованій земельній ділянці в зв`язку з наявністю на лісових насаджень, що позивачеві не належать, так само як і не має можливості і підстав самостійно усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

25.06.2019 року позивач звернувся до відповідача - 2 з проханням прийняти рішення про призупинення нарахування орендної плати, однак на день звернення до суду відповіді так і не отримав.

Як зазначає заявник, сплата орендної плати, в той час, коли позивач фактично не має можливості використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, завдає значних фінансових збитків позивачеві, адже, таким чином, він позбавлений можливості здійснювати свою господарську діяльність, що ставить його у доволі скрутне фінансове становище.

До того ж нарахування орендної плати протягом розгляду справи у суді значно ускладнить виконання рішення у разі, якщо суд задовольнить позовну вимогу щодо ненарахування орендної плати за період з моменту подачі позовної заяви до фактичного усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, тобто вирубки лісу та прибирання деревини з земельної ділянки, адже орендні платежі сплачуються до бюджету, а їх повернення може бути ускладнене відсутністю відповідних коштів, передбачених для такого повернення.

Також позивач не може в односторонньому порядку призупинити здійснення щомісячних орендних платежів, оскільки таке призупинення буде прямим порушенням умов договору оренди земельної ділянки.

У зв`язку з тим, що є достатньо обґрунтовані припущення щодо значного ускладнення виконання судового рішення, з метою уникнення неможливості чи утруднення виконання судового рішення, позивач просить суд вжити заходів щодо забезпечення позову.

Розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову, суд установив таке.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п. 10 ч. 1 ст. 137 ГПК України унормовано, що позов забезпечується, зокрема заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п.п. 1 - 9 цієї частини.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 11 ст. 137 ГПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до усталеної практики господарських судів, при вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає врахування господарським судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків для відповідача у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить установить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Як вбачається із заяви про вжиття заходів забезпечення позову, остання пов`язана із позовною вимогою про звільнення від сплати орендної плати з моменту укладення договору до усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне зазначити таке.

По-перше, як зазначалося, метою вжиття заходів є забезпечення виконання рішення суду, заразом у випадку можливого задоволення позову, зокрема в частині звільнення від сплати орендної плати, таке рішення не потребуватиме його виконання, оскільки право не сплачувати орендну плату ґрунтуватиметься безпосередньо на судовому рішенні, яке набрало законної сили, тобто виникне у позивача автоматично, без вжиття будь-яких додаткових заходів, у тому числі зі сторони органу ДВС. Отже, рішення суду за вимогою про звільнення від сплати орендної плати (у випадку її задоволення) не потребуватиме виконання, а відтак і вжиття заходів забезпечення позову.

По-друге, не приймається до уваги посилання позивача на те, що орендна плата сплачується до бюджету, а повернення бюджетних коштів може бути ускладнене їхньою відсутністю, оскільки таке посилання є припущенням позивача, яке не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

По-третє, у заяві про забезпечення позову заявник просить суд призупинити нарахування орендної плати, а в позовній заяві - звільнити від сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто заходи забезпечення позову фактично є тотожними заявленій позовній вимозі, що виключає їх вжиття.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Поряд з викладеним, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст.ст. 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, зокрема у вигляді зупинення нарахування орендної плати, з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Враховуючи викладене, суд установив та виходить з того, що позивачем не обґрунтовано доцільності вжиття заходу забезпечення позову, про який йдеться у поданій ним заяві, не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду, а запропонований позивачем захід забезпечення позову фактично є тотожним заявленій позовній вимозі, оцінку якій можна дати лише за результатами вирішення спору, а не стадії відкриття провадження у справі, тому самі лише твердження позивача про потенційну неможливості чи утруднення виконання судового рішення, не є достатніми підставами для задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно з ч.ч. 1, 6, 8 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр "Сонячне ремесло" про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Ухвала підписана 08.07.2019 року.

Суддя О.Андрійчук