ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2019 р. Справа№ 910/17586/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №14/4-562 від 05.04.2019 (вх. №09.1-04.1/3593/19 від 16.05.2019) Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2019

у справі №910/17586/18 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акважитлосервіс"

про стягнення 53 452,14 грн

за участю представників учасників справи:

від позивача - Бернацька О.В., довіреність № 14-203 від 17.05.2019

від відповідача - не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (організаційно-правова форма якого була змінена на акціонерне товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акважитлосервіс" про стягнення 53 452,14 грн, з яких: 20 608,13 грн - основний борг, 12 360,94 грн - пеня, 3 647,71 грн. - 3% річних, 16 835,36 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу № 2210/15-ТЕ-41 від 16.12.2014 в частині оплати вартості поставленого газу. При цьому, на суму заборгованості позивачем, у відповідності до п. 7.2 договору, нараховано пеню, а на підставі ст. 625 ЦК України - інфляційні і три відсотки річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 (повний текст складено 18.03.2019) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Акважитлосервіс" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" основний борг у сумі 20 608,13 грн, пеню у сумі 12 360,94 грн, інфляційні втрати у сумі 15 409,57 грн, 3% річних у сумі 3 647,71 грн та судові витрати у розмірі 1 715,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст. ст. 11, 525, 526, 530, 625, 626, 628, 629, 655, 692 ЦК України, ст. ст. 217, 231,232 ГК України та встановлення обставин неналежного виконання зобов`язань з оплати вартості поставленого газу, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу, пені та 3 % річних. В частині позовних вимог про стягнення інфляційних витрат, суд першої інстанції, за результатами перевірки проведеного позивачем розрахунку, встановив, що він є невірним, а тому частково задовольнив позов.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 11.04.2019 подав апеляційну скаргу №14/4-562 від 05.04.2019, просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 у справі №910/17586/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 1 415,79 грн інфляційних скасувати та прийняти нове рішення про задоволення вимог в цій частині.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позову є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Так, апелянт звертає увагу на те, що при постановлені оскаржуваного рішення судом не було враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 17.07.2018 у справі № 904/10242/17 та від 04.12.2018 у справі № 913/63/18, згідно якої інфляційні витрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, а тому нарахування інфляційних втрат за наступний період слід обраховувати з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця. За наведеного, скаржник вважає необґрунтованим висновок суду про нарахування інфляційних лише на суму боргу.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2019 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2019, поновлено скаржнику пропущений строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою №14/4-562 від 05.04.2019 (вх. №09.1-04.1/3593/19 від 16.05.2019) Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 у справі №910/17586/18. Відповідачу встановлено процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, та учасникам справи - заяв, клопотань, пояснень протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження, але не пізніше 26.06.2019, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2019. Розгляд справи призначено на 01.07.2019.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, та у встановлений судом процесуальний строк не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Представник відповідача в судове засідання 10.06.2019 не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 163, згідно якого стороною отримано процесуальний документ суду 04.06.2019. Клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від даного учасника справи не надходило.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення, унормованих ст. 273 ГПК України, враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, повідомленого належним чином про судовий розгляд справи.

Представник позивача в судовому засіданні 10.06.2019 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 скасувати в частині відмови в задоволенні позову, постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

16.12.2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акважитлосервіс" (покупець за договором, відповідач у справі) укладений договір купівлі-продажу природного газу № 2210/15-ТЕ-41 (далі - договір) умовами якого передбачено, що продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно п. 2.1. договору, продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 391,00 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м).

Ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

В п. 5.2. договору сторонами узгоджено, що ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1 091, 00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1 091, 00 грн., крім того ПДВ - 20 % - 218, 00 грн., всього з ПДВ - 1309, 20 грн.

20.03.2015 сторонами укладеного додаткову угоду № 1, згідно якої ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 2495,25 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 2495,25 грн., крім того ПДВ - 20 % - 499,05 грн., всього з ПДВ - 2994,30 грн.

Додатковою угодою №2 від 20.07.2015 сторони погодили, що ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1770,74 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 689,10 грн., крім того ПДВ - 20% - 137,82 грн., всього з ПДВ - 826,92 грн. В структурі тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, затвердженого постановою НКРЕКП, враховано вартість газу на виробничо-технологічні витрати та власні потреби газорозподільного підприємства.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 2 495,25 грн., крім того ПДВ -20% - 499,05 гри., всього з ПДВ - 2 994,30 грн.

15.10.2015 сторонами укладено додаткову угоду № 3, згідно якої ціна за 1000 куб. м природного газу становить 2 994,30 грн., в тому числі: тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 510,50 грн., крім того ПДВ - 20% - 102,10 грн., всього з ПДВ - 612,60 грн.; тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами - 153,00 грн. (в т.н. вартість газу на виробничо-технологічні витрати та власні потреби, що враховано в структурі тарифу з транспортування природного газу розподільними трубопроводами, встановленого постановою НКРЕКП), крім того ПДВ - 20% - 30,60 грн., всього з ПДВ - 183,60 грн. збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ ( 2%) - 35,92 грн., крім того ПДВ - 20% - 7,18 грн., всього з ПДВ - 43,10 грн. Ціна за 1000 куб. м природного газу, як товару, становить 1795,83 грн., крім того ПДВ - 20% - 359,17 грн., всього з ПДВ - 2 155,00 грн. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 2 495,25 грн., крім того ПДВ - 2.0% - 499,05 грн., всього з ПДВ - 2 994,30 грн.

Згідно п. 7.2. договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За змістом п. 9.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 173 ГК України, що кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Дослідивши зміст договору № 2210/15-ТЕ-41 від 16.12.2014, який укладений між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акважитлосервіс", колегія суддів встановила, що даний правочин за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, правове регулювання якого здійснюється за правилами норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Так, в силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, позивачем на виконання умов договору поставлено відповідачеві природний газ на загальну суму 656693,50 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 60722,08 грн., від 28.02.2015 на суму 57175,38 грн. від 31.03.2015 на суму 41886,54 грн., від 30.04.2015 на суму 53882,42 грн., від 31.05.2015 на суму 24771,84 грн., від 30.06.2015 на суму 23954,40 грн., від 31.07.2015 від 23604,07 грн., від 31.08.2015 на суму 10288,42 грн., від 30.09.2015 на суму 18004,73 грн., від 31.10.2015 від 89343,92 грн., від 30.11.2015 на суму 104650,79 грн., від 31.12.2015 на суму 142408,91 грн., які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовим коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідачем зобов`язання з оплати вартості отриманого природного газу згідно умов договору виконано не в повному обсязі та з порушення строків оплати. Будь-яких доказів в спростування обставин наявності заборгованості відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 13, 14 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Оскільки матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем зобов`язань з оплати вартості отриманого природного газу, а відповідачем, в порядку ст. 74 ГПК України, зворотного не доведено, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 2210/15-ТЕ-41 від 16.12.2014 в сумі 20 608,13 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За змістом п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З урахуванням встановлених обставин порушення відповідачем договірних зобов`язань з оплати вартості поставлено природного газу, місцевий господарський суд, здійснивши перевірку нарахованих позивачем суми неустойки та 3% річних, встановив, що розрахунок пені (нараховані за загальний період з 15.01.2016 по 14.07.2016) у сумі 12360,94 грн. та 3% річних (нараховані за період з 15.01.2016 по 12.04.2018) у сумі 3647,71 грн. є арифметично вірним, а тому, за оцінкою колегії суддів, позовні вимоги в цій частині правомірно задоволено судом в повному обсязі. Рішення Господарського суду міста Києва в частині задоволення позовних вимог апелянтом не оскаржується.

Разом з цим, задовольняючи частково позов про стягнення інфляційних витрат, місцевий господарський суд дійшов висновку про невірність проведеного позивачем розрахунку даних позовних вимог з огляду на те, що позивач, обраховуючи суму інфляції за наступний період, визначив суму боргу з урахуванням і розмір інфляції попереднього періоду.

Колегія суддів погоджується з вищевикладеним висновками Господарського суду міста Києва, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 17.07.2018 у справі № 904/10242/17 та від 04.12.2018 у справі № 913/63/18, не може бути застосована до спірних правовідносин у даній справі, оскільки вказані справи мають інші підстави обґрунтування позовних вимог. Зокрема, позивачем нараховано інфляційні витрати на суму грошового зобов`язання (боргу та інфляції), неналежне виконання якого підтверджено в судовому порядку та сума боргу з інфляційними нарахуваннями присуджена до стягнення за остаточним судовим рішенням. При цьому, за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Натомість, у даній справі підлягає лише доведенню наявність у позивача права на примусове стягнення з відповідача боргу з інфляційними витратами, як складової грошового зобов`язання.

Отже, підсумовуючи вищенаведене в сукупності, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом на підставі повного, всебічного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи з вірним застосуванням норм матеріального права прийнято рішення про часткове задоволення позову про стягнення інфляційних в сумі 15409,57 грн. Доводи апеляційної скарги щодо невірності проведеного судом розрахунку інфляційних витрат відхиляються апеляційною інстанцією як необґрунтовані, оскільки не спростовують вірності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 у справі № 910/17586/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва 11.03.2019 у справі №910/17586/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 у справі №910/17586/18 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 у справі №910/17586/18.

4. Справу №910/17586/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 08.07.2019