ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2019 Справа № 914/659/19

За позовом: Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, с. Звенигород Пустомитівського району Львівської області,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Писаренко Ірини Василівни,

с. Звенигород Пустомитівського району Львівської області,

про: стягнення неустойки, виселення з орендованих вбудованих нежитлових приміщень та зобов`язання повернути вбудовані нежитлові приміщення.

Суддя Синчук М.М.

за участю секретаря судового засідання Григорчук Н.В.

Представники учасників справи:

позивача: Толопко Н.А. - сільський голова;

відповідача: Яцишин І.В. - представник, Писаренко І.В.

Представникам сторін, що з`явились в судове засідання, роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 46 ГПК України. Заяв про відвід судді не надходило. У відповідності ст. 222 ГПК України здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу "Оберіг".

На розгляді Господарського суду Львівської області перебуває справа №914/659/19 за позовом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області до Фізичної особи - підприємця Писаренко Ірини Василівни про стягнення неустойки, виселення з орендованих вбудованих нежитлових приміщень та зобов`язання повернути вбудовані нежитлові приміщення.

Ухвалою суду від 26.04.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі №914/659/19 за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Проведення судового засідання для розгляду справи по суті призначено на 03.06.2019 р.

Ухвалою суду від 03.06.219 р. розгляд справи по суті відкладено на 24.06.2019 р.

В судове засідання 24.06.2019 р. представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав, просить суду позов задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання 24.06.2019 р. представник відповідача з`явився, позовні вимоги заперечив, просить суду в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позиція позивача. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач після закінчення строку дії договору оренди від 22.12.2003 р., не звільнив та не повернув об`єкта оренди, що стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про виселення та зобов`язання відповідача повернути орендовані вбудовані нежитлові приміщення площею 41,9 кв.м., що знаходяться на першому поверсі в двохповерховому адміністративному будинку за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с. Звенигород, буд 1411. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку в розмірі 6 203,06 грн у зв`язку з неповерненням орендованого майна у встановлений термін. Позовні вимоги підтримав.

Позиція відповідача. Щодо позовних вимог заперечив, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначив, що 22.12.2005 р. між сторонами у справі укладено договір оренди приміщення за адресою: с. Звенигород, загальною площею 29,5 кв.м, строком до 22.12.2020 року. Однак, вказаний договір у відповідача відсутній.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, створивши у відповідності до ст. 13 ГПК України сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив.

22 грудня 2003р. між Звенигородською сільською радою та Писаренко Іриною Василівною укладено Договір оренди майна. У відповідність до вимог ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» 20.03.2008р. між Звенигородською сільською радою (надалі - Орендодавець) та Приватним підприємцем Писаренко Іриною Василівною (надалі - Орендар) підписана Додаткова угода №1 до Договору оренди майна від 22.12.2003 р. (надалі - Договір).

20.03.2008р. Актом приймання-передачі індивідуально визначеного нерухомого майна - вбудованих нежитлових приміщень площею 41,9 кв.м на першому поверсі в двоповерховому адміністративному будинку (надалі - Майно), що знаходиться за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с.Звенигород, буд. 1411 згідно Договору, Орендодавцем передано, а Орендарем прийнято в строкове платне користування Майно.

Термін договору оренди від 22.12.2003р. закінчився 22.12.2018р.

Орендодавець скеровував на адресу Орендаря листи-заяви (від 15.11.2018р. №02-18/995, від 27.12.2018р. №02- 18/1078, від 11.02.2019р. № 02-18/104) про припинення Договору оренди майна від 22.12.2003р. у зв`язку із закінченням строку (22.12.2018р.) на який він був укладений і вимогою повернути орендоване Майно.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди,закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умова, зазначених у договорі оренди.

Згідно з п. 2.4.Договору, у разі припинення цього договору Майно повертається Орендарем Орендодавцю в трьохденний термін. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання - передачі.

Згідно з пунктом 2.5 Договору обов`язок щодо складання акта приймання - передачі покладається на сторону, яка передає Майно іншій стороні Договору.

Згідно з п.5.7. Договору, Орендар зобов`язується у разі припинення або розірвання Договору повернути Орендодавцю орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати орендованого майна з вини Орендаря.

Згідно зі ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до п.10.9 Договору, взаємовідносини сторін не врегульовані цим Договором, регулюються чинним законодавством України.

У випадку, якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення Майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за весь час користуванням майном на час прострочення.

Відповідно до ст.231 ГК України, Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно зі ст.785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Оскільки Орендарем не повернено орендоване майно у встановлений термін, то Орендодавцем нараховано неустойку в порядку ст.785 ЦК України у розмірі 6 203,06 грн станом на 01.04.2019.

При винесені рішення суд виходив з наступного.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до вимог ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Приписами статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Приписами ч.3 вказаної статті встановлено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч.7 ст.180 ГК України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору; на зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше; закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу або у стані який було обумовлено договором.

Як встановлено судом, термін договору оренди від 22.12.2003р. закінчився 22.12.2018р.

Орендодавець скеровував на адресу Орендаря листи-заяви (від 15.11.2018р. №02-18/995, від 27.12.2018р. №02- 18/1078, від 11.02.2019р. № 02-18/104) про припинення Договору оренди майна від 22.12.2003р. у зв`язку із закінченням строку (22.12.2018р.) на який він був укладений і вимогою повернути орендоване Майно.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди,закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умова, зазначених у договорі оренди.

Згідно з п. 2.4.Договору, у разі припинення цього договору Майно повертається Орендарем Орендодавцю в трьохденний термін. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання - передачі.

Таким чином, вимоги позивача про виселення відповідача та зобов`язання повернути орендовані вбудовані нежитлові приміщення площею 41,9 кв.м., що знаходяться на першому поверсі в двохповерховому адміністративному будинку за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с. Звенигород, буд 1411.

Відповідно до п.10.9 Договору, взаємовідносини сторін не врегульовані цим Договором, регулюються чинним законодавством України.

У випадку, якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення Майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за весь час користуванням майном на час прострочення.

Відповідно до ст.231 ГК України, Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно зі ст.785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Оскільки Орендарем не повернено орендоване майно у встановлений термін, то Орендодавцем нараховано неустойку в порядку ст.785 ЦК України у розмірі 6 203,06 грн станом на 01.04.2019.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 6 203,06 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами та підлягають до задоволення повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-78, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Писаренко Ірини Василівни (АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (81156, Пустомитівський район, Львівська область, с. Звенигород, ідентифікаційний код 04369742) 6 203,06 грн неустойки.

3. Виселити Фізичну особу - підприємця Писаренко Ірину Василівну (АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) з орендованих вбудованих нежитлових приміщень площею 41,9 кв.м., що знаходяться на першому поверсі в двохповерховому адміністративному будинку за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с. Звенигород, буд 1411.

Стягувач: Звенигородська сільська рада Пустомитівського району Львівської області (81156, Пустомитівський район, Львівська область, с. Звенигород, ідентифікаційний код 04369742).

4. Зобов`язати Фізичну особу - підприємця Писаренко Ірину Василівну (АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) повернути вбудовані нежитлові приміщення площею 41,9 кв.м., що знаходяться на першому поверсі в двохповерховому адміністративному будинку за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с. Звенигород, буд 1411, за актом приймання-передачі Звенигородській сільській раді Пустомитівського району Львівської області (81156, Пустомитівський район, Львівська область, с. Звенигород, ідентифікаційний код 04369742).

5. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Писаренко Ірини Василівни (АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (81156, Пустомитівський район, Львівська область, с. Звенигород, ідентифікаційний код 04369742, р/р НОМЕР_2 , код 24060300, МФО 899998) 5 763,00 грн судового збору.

6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено 01.07.2019.

Суддя Синчук М.М.