ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року, м. Херсон, справа № 923/437/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промагролізинг-Україна»

до фізичної особи-підприємця Моргуненка Володимира Миколайовича

про стягнення 113 451,30 грн,

у с т а н о в и в:

Дії, аргументи та докази Позивача

31.05.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Промагролізинг-Україна» звернулося з позовом до фізичної особи-підприємця Моргуненка Володимира Миколайовича про стягнення 113 451,30 грн, з яких: 56 252,57 грн основної заборгованості, 49 933,34 грн додаткової винагороди, 6 490,03 грн пені, 544,36 грн річних та 231 грн інфляційних.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що на підставі укладеного між сторонами договору фінансового лізингу № 03/02Л від 19.02.2018 передав у лізинг Відповідачу трактор «Беларус 1025.2», а Відповідач зобов`язаний був своєчасно сплачувати лізингові платежі, але оплату своєчасно та у повному обсязі не здійснив, а тому заборгував 56 252,57 грн. У зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання Позивачем нараховані вказані суми додаткової винагороди, пені, річних та інфляційних,

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 04.06.2019 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою Відповідачу встановлений строк (28.06.2019) надати відзив на позов, а Позивачу строк (01.07.2019) - відповідь на відзив, проте у вказаний час Відповідач відзив на позов не надав.

За таких обставин розгляд справи у відповідності до частини 9 статті 165 ГПК України здійснений за матеріалами, наданими Позивачем.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що позивачем дотримані вимоги частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою, а тому названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд констатує, що сторонами не заявлено будь-яких інших процесуальних клопотань.

Установлені судом обставини

19.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промагролізинг-Україна», як лізингодавцем, та фізичною особою-підприємцем Моргуненком Володимиром Миколайовичем, як лізингоодержувачем, укладений договір фінансового лізингу № 03/02Л.

Основними умовами цього договору, які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного між ними спору, є наступні:

- «Лізингодавець передає Лізингоодержувачу на умовах лізингу у строкове платне володіння та користування з правом викупу майно, найменування, кількісні та якісні характеристики якого визначені у Додатку № 1 «Специфікація» до даного договору, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу у володіння та користування на строк, зазначений в п. 2.3. договору, та здійснити лізингові платежі на умовах даного договору» (пункт 1.1.),

- «Строк лізингу по даного договору складає 22 місяці та відраховується з моменту фактичної передачі предмета лізингу …» (пункту 3.2.),

- «До лізингового платежу … входить: вартість предмета лізингу 750 000,45 грн, інші витрати лізингодавця - 9 000 грн» (пункт 5.1.),

- «Лізингові платежі вносяться лізингоодержувачем … у розмірі та в строки, вказані у додатку № 3 …» (пункт 5.3.),

- «У разі прострочення сплати лізингоодержувачем лізингових платежів більше ніж на п`ять календарних днів сума винагороди лізингодавця у вигляді відсотків за договором підлягає сплаті у подвійному розмірі протягом всього строку прострочки, виходячи з розміру винагороди Лізингодавця у вигляді відсотків в періоді, в якому допущено таке прострочення» (пункт 5.7.),

- «Сторони погодили, що нарахування пені … не обмежується шестимісячним строком її нарахування. У разі прострочення сплати … лізингових платежів, а також усіх інших платежів, які належать до сплати … лізингодавець має право стягнути з лізингоодержувача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від непогашеної заборгованості по лізингових платежах … за кожний день прострочки за весь період часу протягом якого не виконано зобов`язання зі сплати по день фактичної оплати» (пункт 8.4.),

- «У випадку виникнення заборгованості по сплаті лізингових платежів перед лізингодавцем, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити лізингодавцю у відповідності до п. 5.7. цього договору суму винагороди у вигляді відсотків у подвійному розмірі протягом всього строку прострочки, виходячи з розміру винагороди лізингодавця у вигляді відсотків періоді, в якому допущено таке прострочення по першій вимозі останнього протягом 5 банківських днів з дати отримання такої вимоги» (пункт 8.5.).

09.11.2018 між сторонами укладена додаткова угода № 1 до вказаного договору, якою були змінені серед інших пункти 5.1., 5.7., 5.8. договору

Відповідно до додатку № 1 до договору вартість майна складає 750 000 грн.

За змістом додатку № 3 до договору сторонами визначений графік лізингових платежів, який визначений на період з 15.03.2018 по 30.01.2022 щомісячними сумами.

На виконання умов договору між сторонами підписаний акт прийому-приймання майна, за змістом якого Позивач передав, а Відповідач прийняв у платне володіння та користування предмет лізингу - трактор «Беларус-1025.2»,.

За обрахунками Позивача Відповідач протягом дії договору лізингу відповідні платежі здійснював несвоєчасно та не у повному обсязі починаючи з 16.09.2018, а у період з 30.01.2019 по 30.04.2019 повинен був сплатити 52 252,57 грн лізингових платежів, що обраховані виходячи з 4 місячних періодів. Проте цю суму не сплатив, у зв`язку з чим заборгував 52 252,57 грн лізингових платежів.

Зокрема, у відповідних розрахунках Позивач вказав, що несвоєчасність сплати мала місце у періодах граничний строк оплати яких становив:

- 15.09.2018 на суму 76 368,75 грн,

- 15.10.2018 на суму 16 990,63 грн,

- 30.11.2018 на суму 17 284,67 грн,

- 30.12.2018 на суму 4 438,95 грн,

- 30.01.2019 на суму 17 023,93 грн,

- 28.02.2019 на суму 16 893,58 грн,

- 30.03.2019 на суму 21 263,23 грн,

- 30.04.2019 на суму 16 632,88 грн.

У зв`язку з несплатою вказаної суми Відповідачу були нараховані 49 933,34 грн додаткової винагороди, 6 490,03 грн пені, 544,36 грн річних та 231 грн інфляційних.

Оцінка суду установлених обставин на норм діючого законодавства

Щодо правової природи договору та договірних відносин

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на його підставі, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір лізингу.

Так, за статтею 292 ГК України « лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодження лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів»

Безпосередньо загальні правові засади фінансового лізингу урегульовані Законом України «Про фінансовий лізинг». Так, за змістом статті 1 цього Закону фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

У відповідності до пункту 2 статті 11 названого Закону лізингоодержувач зобов`язаний: своєчасно сплачувати лізингові платежі, яким за статтею 16 цього ж Закону є: а) сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Таким чином, підсумовуючи наведені правові положення, суд зазначає, що за укладеним між сторонами договором лізингу Відповідач зобов`язаний був сплачувати лізингові платежі в обумовлені сторонами строки.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими: «Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом» (частина 1); «Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином» (частина 7).

У даному випадку Відповідач не сплатив 56 252,57 грн лізингових платежів та 49 333,34 грн відсоткової винагороди за користування майном, а тому порушив взяті на себе зобов`язання.

Щодо відповідальності за невиконання зобов`язання

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявлених до стягнення суми пені, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Безпосередньо правові наслідки порушення грошових зобов`язань передбачені приписами статей 230-237 ГК України та статей 549 - 552, 611 ЦК України.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме «пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання» (частина 3).

Разом з тим, у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

За приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Так, в пункті 8.4 договору сторони встановили можливість застосування неустойки у випадку прострочення сплати платежів у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення.

У даному випадку Позивач нарахував пеню у сумі 6 490,03 грн, виходячи із сум заборгованості за кожним з лізингових періодів.

Судом розрахунок пені перевірений та констатується його правильність.

Щодо відповідальності за невиконання грошового зобов`язання

У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України «боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Сплата інфляційних та річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, Відповідач, порушивши грошове зобов`язання, повинен, за вказаних правових приписів та договірних умов, сплатити Позивачу 544,36 грн річних та 231 грн інфляційних, розрахунок яких судом перевірений та він є правомірним.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати Відповідачем 56 252,57 грн основної заборгованості, 49 933,34 грн додаткової винагороди, 6 490,03 грн пені, 544,36 грн річних та 231 грн інфляційних у добровільному порядку, доведеністю Позивачем власних вимог, не спростування їх Відповідачем, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати Позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 1244 від 23.05.2019 у сумі 1 921 грн, які у відповідності до статті 129 ГПК України підлягають стягненню з Відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Моргуненка Володимира Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промагролізинг-Україна» (03110, м. Київ, вул. Олександра Пироговського, буд. 19, корп.. 4, прим. 84; ідентифікаційний код 37768114) - 56 252,57 грн основної заборгованості, 49 933,34 грн додаткової винагороди, 6 490,03 грн пені, 544,36 грн річних, 231 грн інфляційних та 1 921 грн компенсації по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін