ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01.07.2019 р. Справа№ 914/937/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Трускавецького В.П., за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б., розглянувши матеріали

заяви:підприємства-фірми «Профіт», м. Золочів Львівської області,
про:забезпечення позову,
у справі за позовом: підприємства-фірми «Профіт», м. Золочів Львівської області,
до відповідача:Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Львів,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:приватного підприємства «Субота», м. Золочів Львівської області,
про: визнання недійсним рішення ЛОТВ Антимонопольного комітету України № 63/17-р/к від 11.04.2019.
За участю представників сторін.
позивача:Смолинець Ярослав Іванович - адвокат,
відповідача:Оленюк Сергій Леонідович - представник,
третьої особи:не з`явився.
Обставини справи:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов підприємства-фірми «Профіт» до Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення ЛОТВ Антимонопольного комітету України № 63/17-р/к від 11.04.2019.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.06.2019, залучено до участі у справі ПП «Субота» третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Підготовче засідання 17.06.2019 було відкладено на 01.07.2019, що відображено у протоколі суду.

20 червня 2019 року на електронну адресу суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.06.2019 заяву про забезпечення позову призначено до розгляду у підготовчому засіданні, що призначене на 01.07.2019.

01 липня 2019 року представником відповідача подано суду письмові пояснення щодо заяви позивача про забезпечення позову.

Позиція заявника.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 17 Закону України «Про публічні закупівлі», замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника в разі, якщо: відповідно до суб`єкт господарювання (учасник) протягом останніх трьох років притягувався до відповідальності за порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів (тендерів).

Так, в силу специфіки господарської діяльності підприємства, основною підставою для укладення договорів з контрагентами є участь останнього у тендерах щодо державних закупівель. Оскаржуване заявником рішення АМК унеможливлює участь позивача у процедурах закупівель, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі», встановлено обов`язок для замовника прийняти рішення про відмову учаснику у процедурі закупівлі та відхилити тендерну пропозицію учасника в разі, якщо суб`єкт господарювання протягом останніх трьох років притягувався до відповідальності за порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій.

Тому, на думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову призведе до позбавлення заявника одного із основних засобів прибутку, наслідком чого є позбавлення працівників підприємства права на працю та отримання належної винагороди, настання істотних негативних економічних наслідків.

Відтак, заявник просить зупинити дію рішення ЛОТВ АМК України «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» № 63/17-р/к від 11 квітня 2019 на час розгляду справи та застосувати зустрічне забезпечення до заявника шляхом заборони брати участь у тендерних закупівлях відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» до моменту набрання законної сили рішення у справі.

Позиція відповідача.

Виконання рішень, тобто вчинення чи утримання від вчинення певних дій відповідачем у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції можливе у зв`язку з рішенням органу Антимонопольного комітету України про припинення порушення, примусовий поділ, накладання штрафу, усунення наслідків порушення;

Рішення про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції є встановленням певного юридичного факту і виконання не потребує.

У зв`язку з цим норми статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» про зупинення виконання рішення органів Антимонопольного комітету України не можуть поширюватись на рішення про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачені абзацами 1, 2 частини першої статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відтак, антимонопольний комітет повністю заперечує проти доводів заявника та просить суд відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Оцінка доказів та правова позиція суду.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з положеннями частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача або інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (постанова Верховного суду України від 18.01.2017 у справі № 6-2552цс16).

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого господарського суду України у постанові «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26.12.2011 №16, умовою застосування заходів по забезпеченню позову є достатньо обґрунтоване припущення, що можуть виникнути ускладнення під час виконання рішення суду в разі невжиття заходів по забезпеченню позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд також враховує положення пункту 3 вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 про адекватність заходу до забезпечення позову. Згідно з цим пунктом постанови адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Як вбачається із матеріалів справи, заявник вказує про неможливість приймання участі у тендерних закупівлях у зв`язку із прийняття відповідачем оскарженого рішення про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі».

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» зазначено, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Так, суд погоджується із заявником, що останнім обраного належний спосіб захисту, однак, підстави на які посилається позивач, не підтверджені жодними доказами (заявник вказує на неможливість брати участь у тендерних закупівлях, однак, не надав суду жодних доказів щодо намірів чи що такі закупівлі проводились, а заявник не брав у них участі через наявність оскарженого рішення ЛОТВ), а крім того, обрання застосування таких заходів забезпечення позову як єдиний можливий спосіб захисту прав та інтересів позивача не може бути підставою для забезпечення позову в розумінні ст. 136 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи, що позивачем не доведено, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає у зв`язку із необґрунтованістю та недоведеністю.

Зустрічне забезпечення.

У принципі 7 доповіді Асоціації міжнародного права «Про забезпечувальні та запобіжні заходи в міжнародному цивільному процесі» (ILA, 1996) зазначається, що суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті застосування забезпечувальних заходів.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення спрямоване насамперед на захист інтересів відповідача. Фактично це є збереженням status-quo між сторонами до ухвалення остаточного рішення суду.

Стаття 141 Господарського процесуального кодексу України визначає, що зустрічне забезпечення спрямоване на відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (ч. 1). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову (ч. 2). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (ч. 3).

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи наведене вище положення законів та встановлені критерії щодо визначення способу зустрічного забезпечення, зважаючи на обставини справи, суд вважає, що застосування зустрічного забезпечення в запропонованому варіанті суперечить обставинам справи та не є доцільним у даному випадку, адже суперечить заявленій позивачем меті забезпечення позову у даній справі.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 136, 137, 140, 141, 234, 233, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви підприємства-фірми «Профіт» про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки визначені розділом ІV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 02.07.2019.

Суддя Трускавецький В.П.