ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2019 р. Справа№ 910/908/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Калатай Н.Ф.

Мартюк А.І.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 04.04.2019

у справі №910/908/19 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 68 535,60 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - відповідач) про стягнення 68 535, 60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неправомірно нараховані та списані з особового рахунку позивача грошові кошти за договором №7676-Є/1420ЦТЛ-2017 від 04.10.2017.

Відповідач проти позову заперечував з наступних підстав:

- спірні вагони станом на дату надання послуг з перевезення вантажів не мали ознак власні, оскільки, накладні, долучені позивачем до матеріалів справи не містять у графі 20 відмітки власний вагон;

- надані позивачем докази, зокрема відомості з автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів (надалі - АБД ПВ) не є належним та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76-78 ГПК України, оскільки суперечать даним, що вказані в накладних та доказам, які надав відповідач (а саме відомостям з ГІОЦ УЗ).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 68 535, 60 грн. та судовий збір у розмірі 1 921, 00 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що неправомірність списання відповідачем з рахунку позивача грошових коштів у розмірі 68 535, 60 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем ці факти не спростовані, разом з тим відповідачем не надано суду доказів повернення позивачу грошових коштів у розмірі 68 535, 60 грн.

Зокрема, місцевий господарський суд зазначив, що зміна типу спірних вагонів на власний вагон вчинена та зареєстрована позивачем в АБД ПВ до початку здійснення перевезень.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 у справі №910/908/19 в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Окрім того, в тексті апеляційної скарги відповідачем викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого для подання апеляційної скарги на рішення суду, обґрунтоване тим, що повний текст оскаржуваного рішення не було вручено скаржнику у день проголошення чи складання та було отримано останнім засобами поштового зв`язку лише 09.04.2019, що унеможливило своєчасне подання апеляційної скарги в законодавчо встановлений строк.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд при винесенні оскаржуваного рішення дійшов передчасних висновків, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи чим порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем долучені до матеріалів справи відомості, які останнім визначені як "витяг з АБД ПВ" не відповідають нормам ГПК України, оскільки з них не можливо встановити, звідки вказані відомості отримані, ким сформовані та в який спосіб. Саме накладні, які є документами, що відповідно до норм Закону України, Статуту та Правил підтверджують здійснення між перевізником та замовником господарської операції на умовах визначених в них, та за якими вагони не мають ознаки "власні", що і є належними та допустимими засобами доказування при визначенні умов здійснення перевезення в розумінні ст.ст. 76-77 ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2019, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач) Зубець Л.П., судді Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2019 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі №910/908/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019.

Роз`яснено позивачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого п. 4 резолютивної частини зазначеної ухвали.

13.06.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач вказує на те, що згідно правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України №17 від 29.01.2015, правовий режим вагонів відображається в автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів відповідача, відповідно твердження останнього щодо нарахування вартості послуг як на "вагон інвентарного парку" через відсутність в нього іншої інформації щодо ознак "власний вагон" є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності, а отже відомості з бази АБД ПВ є належним та допустимим доказом, що спростовує доводи скаржника щодо допущення місцевим господарським судом порушень ст.ст. 76-77 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Так, Північним апеляційним господарським судом встановлено, що 04.10.2017 між Публічним акціонерним товариством Українська залізниця (відповідач, перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Укрметалургтранс (позивач, замовник) було укладено договір №7676-Є/1420ЦТЛ-2017 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги (надалі Договір).

Предметом цього Договору є надання перевізником замовнику послуг, пов`язаних з організацією та перевезенням вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) і проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1 Договору).

Розмір плати та додаткових зборів за перевезення вантажів розраховується за ставками і тарифами, які визначаються відповідно до умов Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (далі Збірник тарифів) із урахуванням відповідних коефіцієнтів, що затверджуються наказом Міністерства інфраструктури України. Ставки і тарифи змінюються відповідно до чинного законодавства (п. 3.1 Договору).

Розрахунки за цим Договором здійснюються через філію Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень ПАТ Укрзалізниця. Розмір попередньої оплати та періодичність її внесення визначається замовником виходячи з очікуваного обсягу перевезень та послуг, на підставі чинних тарифів та умов цього договору. Оплата послуг здійснюється в національній валюті України на умовах попередньої оплати на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання філії ЄРЦ (п. 4.1, п. 4.2, п. 4.3 Договору).

Пунктом 2.2.4 Договору встановлено обов`язок перевізника відкрити для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для замовника особовий рахунок з наданням коду платника №8105576. Присвоїти замовнику код вантажовідправника/вантажоодержувача 8494.

Положеннями пунктів 1.1, 1.2 Додатку 3 до Договору встановлено, що при умові надання перевізником для перевезення замовнику вагонів власності ПАТ Укрзалізниця з ознакою власні у базі АБД ПВ сторони домовились, що перевізник надає послуги та здійснює через філію ЄРЦ розрахунки за перевезення вантажів у власних вагонах при наявності підписаних цього додатку та протоколів погодження договірної ціни до цього додатку, а саме для хопер-зерновозів Додатку 3-8.

Пунктом 1 додатку 3-8 до Договору Протокол погодження договірної ціни (вартість плат та додаткових зборів) при перевезенні вантажів у власних хопер-зерновозах перевізника передбачено, що вартість послуг з організації перевезення вантажів у власних хопер-зерновозах перевізника, згідно із наданими заявками по кожному вагону включає в себе, зокрема, плату за організацію перевезення, встановлену Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги на час відправлення вантажу для власних вагонів перевізника.

У зв`язку із закінченням строку Договору №7676-Є/1420ЦТЛ-2017 від 04.10.2017, між позивачем та відповідачем 09.02.2018 укладений Договір про надання послуг №08341/ЦТЛ-2018.

Пунктом 2.3.3 Договору про надання послуг №08341/ЦТЛ-2018 передбачено відкриття для замовника особового рахунку для проведення розрахунків і обліку сплачених сум з наданням коду платника №8206690, присвоєння замовнику коду вантажовідправника/вантажоодержувача 8494.

16.02.2018 Публічне акціонерне товариство Українська залізниця та Товариство з обмеженою відповідальністю Укрметалургтранс уклали Додаткову угоду №1 до Договору №7676-Є/1420ЦТЛ-2017 від 04.10.2017, якою передбачено, що дія Договору припиняється за взаємною згодою сторін з 20.02.2018, а в частині проведення розрахунків діє до повного здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги. У разі закриття особового рахунку відкритого за цим договором замовник дає згоду на стягнення суми недобору або зарахування сум перебору що виникли після набрання чинності цією додатковою угодою з/на особовий рахунок відкритий перевізником за договором про надання послуг.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору №7676-Є/1420ЦТЛ-2017 від 04.10.2017 відповідачем (перевізником) було надано позивачу (замовнику) послуги з організації перевезення вантажів у вагонах №95618989, №95390472, №95530127 (накладна №43847839 від 05.02.2018), №95667754, №95794541, №95620852 (накладна №45625571 від 06.02.2018), №95524104, №95791414, №95833554 (накладна №43882661 від 08.02.2018), №95524989 (накладна №45799582 від 11.02.2018), №95311684, №95750956 (накладна №43917186 від 12.02.2018), №95395620, №95307625 (накладна №45831914 від 12.02.2018), №95758520, №95615100 (накладна №45914892 від 14.02.2018).

В подальшому відповідачем було нараховано та списано з особового рахунку позивача грошові кошти у розмірі 105 340, 80 грн. за Договором №7676-Є/1420ЦТЛ-2017 від 04.10.2017 (накладні №43847839, №45602232, №45625571, №43882661, №45734563, №45799582, №43917186, №45831914, №45914892, №48368070).

Непогодившись із списанням грошових коштів, позивач направив на адресу відповідача претензійну вимогу №987 від 06.04.2018 щодо повернення неправомірно списаної провізної плати на загальну суму 105 340, 80 грн.

Відповідачем здійснено повернення грошових коштів на особовий рахунок позивача № НОМЕР_1 у розмірі 68 535, 60 грн. за перевезення в лютому 2018 році на підставі перевізних документів №№43847839, 45625571, 43882661, 45799582, 43917186, 45831914, 45914892.

22.11.2018 відповідачем повторно списані кошти у розмірі 68 535, 60 грн. з особового рахунку позивача № НОМЕР_1 , відтак, останній звернувся до місцевого господарського суду з вимогою до відповідача про стягнення грошових коштів у розмірі 68 535, 60 грн.

Місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги в повному обсязі, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Статтею 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України (надалі ГК України), яка кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 908 та ст. 920 ЦК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами; сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

За змістом ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Відповідно до ст. 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Частиною 1 статті 8 Статуту передбачено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами Україн.

Пунктом 22 Статуту передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Виконання залізницею додаткових операцій, пов`язаних з перевезенням вантажів (завантаження, розвантаження, зважування, експедирування тощо), здійснюється на підставі окремих договорів.

Відправник може здійснювати у встановленому порядку добровільне страхування вантажів.

Пункт 57 Статуту визначає, зокрема, що тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) встановлюються у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України.

За пунктом 62 Статуту порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами Договору сторони погодили, що тарифи для визначення вартості послуг перевезення встановлюються збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (надалі Збірник тарифів).

Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317.

Аналогічні умови передбачені ст. 61 Статуту, якими тарифи на перевезення, збори і штрафи, встановлені відповідно до чинного законодавства, публікуються у Збірниках правил перевезень і тарифів залізничного транспорту.

Для розрахунку плати за перевезення вантажів, у тому числі рейкового рухомого складу, порожніх контейнерів, за супроводження та охорону вантажів і за проїзд провідників потрібно, зокрема, визначити належність вагона (контейнера) - перевізника, власний або орендований, у якому пред`являється до перевезення вантаж або перевезення у порожньому стані, і вибрати тарифну схему. При перевезенні вантажів у вагоні перевізника, крім транспортерів, базова ставка плати визначається як сума інфраструктурної (далі - І) для вагонів перевізника та вагонної (далі - В) складових плати (тарифу). При перевезенні у власному або орендованому вагоні базовою ставкою плати є інфраструктурна складова для власних або орендованих вагонів (І вл). При перевезенні вантажів у власних вагонах, орендованих перевізником або структурними підрозділами ПАТ "Укрзалізниця" у суб`єктів господарювання, плата визначається як для вагонів перевізника. Під час перевезення вантажів у власних вагонах (контейнерах) перевізника плата визначається так само, як для власних вагонів (контейнерів) (підпункт 1.1.5 підпункту 1.1 пункту 1 розділу ІІ Збірника тарифів).

Крім того, розділом І Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги визначено, що вагон перевізника - вантажний вагон, яким перевізник володіє на праві власності або іншій правовій підставі, що має загальномережеву нумерацію з ознакою в Автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів (далі - АБД ПВ) "вагон інвентарного парку" відповідно до діючої нумерації та нанесення номерів на вагони згідно зі Знаками і написами. Власний вагон - вантажний вагон, яким юридична особа (крім перевізника) або фізична особа - підприємець володіє на праві власності або іншій правовій підставі, що має загальномережеву нумерацію та ознаку в АБД ПВ власний вагон.

Правилами експлуатації власних вантажних вагонів (затверджено Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17) встановлено, що вагони інвентарного парку - вантажні вагони перевізника, які мають загальномережеву нумерацію з ознакою в АБД ПВ вагон інвентарного парку відповідно до діючої нумерації та нанесення номерів на вагони згідно зі Знаками і написами, а також вантажні вагони, які знаходяться на балансі залізниць інших залізничних адміністрацій, учасниць Угоди про спільне використання вантажних вагонів і контейнерів власності держав-учасниць Співдружності, Азербайджанської Республіки, Республіки Грузія, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Естонської Республіки від 12 березня 1993 року (далі - Угода). Власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, що нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКТБ ЦВ Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм, затвердженого Радою із залізничного транспорту держав-учасниць СНД 25 квітня 2001 року (далі - Знаки і написи), та мають ознаку в АБД ПВ власний вагон.

З вищевказаних положень нормативних актів вбачається, що вид вагону власний або інвентарного парку відображається в АБД ПВ - автоматизований банк даних парку вантажних вагонів.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, на виконання умов Договору №7676-Є/1420ЦТЛ-2017 від 04.10.2017 перевізником було надано замовнику послуги з організації перевезення вантажів у вагонах №95618989, №95390472, №95530127 (накладна №43847839), №95667754, №95794541, №95620852 (накладна №45625571), №95524104, №95791414, №95833554 (накладна №43882661), №95524989 (накладна №45799582), №95311684, №95750956 (накладна №43917186), №95395620, №95307625 (накладна №45831914), №95758520, №95615100 (накладна №45914892).

Разом з тим, за перевезення вантажу у зазначених вище вагонах перевізником було розраховано та списано з рахунку позивача № НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 248 504, 40 грн. (з ПДВ).

Так, розрахунок вартості послуг з організації перевезення було здійснено відповідачем за тарифами як для вагонів інвентарного парку, однак, як зазначає позивач, такий розрахунок не є правильним, оскільки при умові надання перевізником замовнику вагонів з ознакою власні у базі АБД ПВ застосовується додаток 3-8 до Договору, відповідно до якого вартість перевезення вантажів у вагонах №95618989, №95390472, №95530127, №95667754, №95794541, №95620852 , №95524104, №95791414, №95833554, №95524989, №95311684, №95750956, №95395620, №95307625, №95758520, №95615100 (які станом на дату надання послуг відповідно до даних бази АБД ПВ мали ознаку власний вагон) становить 179 968, 80 грн. (з ПДВ).

Позивачем було направлено відповідачу претензію №987 від 06.04.2018 щодо повернення неправомірно списаної суми коштів.

Відповідно до переліку №20180405 від 05.04.2018 грошові кошти у розмірі 68 535, 60 грн. (за накладними №№ 43847839, 43882661, 43917186, 45625571, 45799582, 45831914, 45914892) було повернуто на рахунок позивача, але 22.11.2018 повторно списано відповідачем (перелік №20181122 від 22.11.2018).

Відповідно до даних АБД ПВ вагони №95618989, №95390472, №95530127, №95667754, №95794541, №95620852, №95524104, №95791414, №95833554, №95524989, №95311684, №95750956, №95395620, №95307625, №95758520, №95615100 мають локальний код власника 320483, який є кодом ЦТЛ - філії Центр транспортної логістики. Водночас у вказаних довідках зазначена дата передачі у власність спірних вагонів, а саме: вагон №95390472 передано у власність 02.02.2018, №95530127 02.02.2018, №95618989 02.02.2018, №95620852 03.02.2018, №95667754 03.02.2018, №95794541 03.02.2018, №95524104 07.02.2018, №95791414 07.02.2018, №95833554 07.02.2018, №95524989 09.02.2018, №95311684 02.02.2018, №95750956 02.02.2018, №95307625 07.02.2018, №95395620 07.02.2018, №95615100 07.02.2018, №95758520 02.02.2018.

Слід зазначити, що п.п. 1.1, 1.2 Додатку 3 до Договору встановлено, що при умові надання перевізником для перевезення замовнику вагонів власності ПАТ Укрзалізниця з ознакою власні у базі АБД ПВ сторони домовились, що перевізник надає послуги та здійснює через філію ЄРЦ розрахунки за перевезення вантажів у власних вагонах при наявності підписаних цього додатку та протоколів погодження договірної ціни до цього додатку, а саме для хопер-зерновозів Додатку 3-8. Положеннями Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Правилами експлуатації власних вантажних вагонів визначено, що вид вагону власний або інвентарного парку відображається в АБД ПВ.

Отже, відомості з бази АБД ПВ, надані позивачем, є належним та допустимим доказом, а встановлені обставини в своїй сукупності спростовують доводи відповідача, оскільки зміна типу спірних вагонів на власний вагон вчинена та зареєстрована в АБД ПВ до початку здійснення перевезень, а саме, вагони № №95390472, 95618989, 95530127 з 02.02.2018 власний вагон (перевезення 05.02.2018), вагони № №95667754, 95794541, 95620852 з 03.02.2018 власний вагон (перевезення 06.02.2018), вагони № №95524104, 95791414, 95833554 з 07.02.2018 власний вагон (перевезення 08.02.2018), вагон №95524989 з 09.02.2018 власний вагон (перевезення 11.02.2018), вагони № №95311684, 95750956 з 02.02.2018 власний вагон (перевезення 12.02.2018), вагони № №95307625, 95395620 з 07.02.2018 власний вагон (перевезення 12.02.2018), вагон №95615100 з 07.02.2018 власний вагон (перевезення 14.02.2018), вагон №95758520 з 02.02.2018 власний вагон (перевезення 14.02.2018).

Відтак, перевіривши наданий позивачем розрахунок вартості перевезення вантажів у вагонах №95618989, №95390472, №95530127, №95667754, №95794541, №95620852, №95524104, №95791414, №95833554, №95524989, №95311684, №95750956, №95395620, №95307625, №95758520, №95615100, які станом на дату надання послуг відповідно до даних бази АБД ПВ мали ознаку власний вагон суд апеляційної інстанції зазначає, що така вартість у розмірі 179 968, 80 грн. (з ПДВ) є обґрунтованою, відтак, відповідачем неправомірно були списані кошти у розмірі 68 535, 60 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що неправомірність списання відповідачем з рахунку позивача грошових коштів у розмірі 68 535, 60 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не була спростована, разом з тим відповідачем не надано суду доказів повернення позивачу грошових коштів у розмірі 68 535, 60 грн.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 у справі №910/908/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 у справі №910/908/19 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Акціонерним товариством "Українська залізниця".

4. Матеріали справи №910/908/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.Ф. Калатай

А.І. Мартюк