ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2019 року м.Дніпро Справа № 904/5963/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),

суддів Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання Колесник Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дніпроазот» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019 (суддя Петренко Н.Е.; повне рішення складено 25.03.2019) у справі

№ 904/5963/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Завлаб»,

м. Київ

до Акціонерного товариства «Дніпроазот», м. Кам`янське, Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у розмірі 211548,41 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Завлаб» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства «Дніпроазот» про стягнення заборгованості у сумі 211548,41 грн, яка складається із основної заборгованості за договором поставки № 768887 від 11.04.2016 у розмірі 194400,00 грн, інфляційних втрат у сумі 12283,00 грн і 4865,41 грн 3% річних.

Позов мотивований неналежним виконанням покупцем умов договору поставки № 768887 від 11.04.2016 в частині повної і своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019 у справі № 904/5963/18 позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Дніпроазот» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Завлаб» заборгованість у сумі 194400,00 грн, 3% річних в сумі 4819,45 грн, інфляційне збільшення у сумі 12283,00 грн, витрати по сплаті судового збору у сумі 3172,53 грн, витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 12500,00 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено здійснити нараховування 3% річних на борг у сумі непогашеної основної заборгованості до моменту виконання рішення від 14.03.2018 у справі № 904/5963/18 за правилами, визначеними у рішенні від 14.03.2019 у справі № 904/5963/18.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 768887 від 11.04.2016 в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару у сумі 194400,00 грн.

Враховуючи наявність прострочення грошового зобов`язання місцевий господарський суд здійснив перевірку розрахунку 3% річних і встановивши менший період заборгованості частково задовольнив позов в цій частині. Вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання задоволено у повному обсязі.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Акціонерне товариство «Дніпроазот» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019 у справі № 904/5963/18 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку щодо наявності прострочення з оплати товару, оскільки позивачем за первісним позовом не надані документи, передбачені пунктами 1.3, 4.2 договору поставки № 768887 від 11.04.2016 в частині надання сертифікатів (паспортів) якості заводу-виробника і сертифікат відповідності, виданих уповноваженим органом сертифікації України.

Оскільки матеріали справи не містять доказів надання покупцю всіх передбачених пунктом 1.3 договору № 768887 від 11.04.2016 документів, скаржник, з посиланням на умови пункті 2.8 і 2.9 зазначеного договору (в редакції додаткових угод № 4 від 12.12.2017 і № 5 від 26.01.2018) вважає, що обов`язок зі сплати поставленого товару не настав, а вимоги про стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат є безпідставними.

Скаржник вважає, що місцевий господарський суд здійснюючи розрахунок суми боргу з урахуванням 3% річних і індексу інфляції на суму боргу за видатковими накладними № 5 і № 6, визначив неправильний період заборгованості. Посилаючись на умови пунктів 2.8 і 2.9 договору № 768887 від 11.04.2016 (в редакції додаткових угод № 4 від 12.12.2017 і № 5 від 26.01.2018), якими передбачений обов`язок покупця оплатити поставлений товар протягом 30 календарних днів від дати поставки цієї продукції, скаржник вважає початком періоду заборгованості з оплати вартості отриманого товару з 11.09.2018, оскільки рахунки на оплату його вартості ним отримані лише 10.08.2018.

Розмір вартості витрат на професійну правничу допомогу скаржник вважає завищеною порівняно зі складністю справи і виконаним адвокатом обсягом робіт. Крім того, такі витрати не підтверджені належними та допустимими доказами, не засновані на нормах чинного законодавства, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог щодо їх стягнення з відповідача.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її доводів, просить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Позивач зазначає, що факт отримання товару відповідачем підтверджений матеріалами справи, тому висновки місцевого господарського суду щодо наявності заборгованості за отриманий товар відповідно до умов договору поставки № 768887 від 11.04.2016 і стягнення з відповідача основної суми боргу є обґрунтованими.

Позивач заперечує доводи скаржника щодо неправильного визначення періоду заборгованості, під час нарахування 3% річних і індексу інфляції, тому погоджується з висновком місцевого господарського суду в цій частині.

Позивач вважає, що в порушення положень частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України скаржник не довів неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги, тому апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою судді Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2019 Парусніковим Ю.Б. апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дніпроазот» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019 у справі № 904/5963/18 залишено без руху.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.05.2019 колегією суддів у складі головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач), суддів Коваль Л.А., Чередка А.Є. відкрито провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Дніпроазот» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019 у справі № 904/5963/18.

У судовому засіданні 01.07.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

5. Встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Завлаб» (постачальник) і Публічне акціонерне товариство «Дніпроазот» (тип товариства змінено на «Акціонерне товариство»; покупець) 11.04.2016 уклали договір поставки № 768887 (а.с. 18-27; далі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити (передати у власність) покупця продукцію виробничо-технічного призначення у відповідності до специфікацій (додатків) до цього договору, а покупець - прийняти поставлену продукцію та оплати її вартість в порядку і строки, передбачені цим договором.

Відповідно до пункту 1.2 Договору найменування продукції, кількість, асортимент, характеристики та інші вимоги до продукції, яка підлягає поставці за цим договором, узгоджується сторонами в специфікаціях на поставку продукції.

Постачальник разом з продукцією передає покупцеві наступний комплект документації на продукцію: видаткову накладну, рахунок-фактуру, товарно-транспортну накладну за формою № 1-ТН, яка наведена у додатку № 7 до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 за № 363, сертифікат (паспорт) якості заводу-виробника з відповідною відміткою відділу технічного контролю (ВТК) та сертифікат відповідності, виданий уповноваженим органом сертифікації України, якщо продукція підлягає обов`язковій сертифікації згідно наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 за № 28, копію митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення продукції, ввезеної на митну територію України (якщо виробником продукції є нерезидент) (пункт 1.3 Договору).

За пунктом 2.2 Договору загальна сума договору визначається як загальна вартість продукції, яка передбачена всіма підписаними сторонами специфікаціями на поставку продукції до договору.

Згідно із пунктом 2.4 Договору покупець зобов`язаний оплатити поставлену (передану) йому продукцію протягом 5 (п`яти) календарних днів від дати поставки продукції, але не раніше моменту отримання покупцем від постачальника всіх документів, які підлягають переданню покупцю в обов`язковому порядку відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України. Покупець зобов`язаний своєчасно ініціювати здійснення платежу (гарантованого платежу) на користь постачальника для повної оплати вартості прийнятої продукції. У випадку неотримання покупцем всіх необхідних документів від постачальника за цим договором, строк оплати продукції продовжується на час прострочення надання відповідних документів.

Цей договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами та діє протягом 12 (дванадцяти) місяців, а в частині гарантійних зобов`язань постачальника - протягом усього гарантійного строку на продукцію (пункт 9.1 Договору).

Додатковою угодою № 1 від 29.03.2017 до Договору, сторони доповнили розділ 2 пунктом 2.5 наступного змісту: «Покупець зобов`язаний оплатити поставлену (передану) йому продукцію, передбачену специфікацією № 2 на поставку продукції від 29.03.2017 протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати поставки продукції, але не раніше моменту отримання покупцем від постачальника всіх документів, які підлягають переданню покупцю в обов`язковому порядку відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України. У випадку неотримання покупцем всіх необхідних документів від постачальника за цим договором, строк оплати продукції продовжується на час прострочення надання відповідних документів.

Також зазначеною додатковою угодою пункт 9.1 Договору викладений у наступній редакції: «цей договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами та діє протягом 24 (двадцяти чотирьох) місяців, а в частині гарантійних зобов`язань постачальника - протягом усього гарантійного строку на продукцію».

Сторони на поставку продукції загальною вартістю 194400,00 грн підписали наступні специфікації (а.с. 29-32):

- специфікація № 5 від 12.12.2016 (на поставку іонометру лабораторного И-160 МП з електродом та штативом; іонометру лабораторного И-160 МП; спектрофотометру КФК-3-01 з калібровкою; колориметру фотоелектричного КФК-3-01; сушильної шафи; шафи сушильної електричної лабораторної СНОЛ 58/350; кондуктометру лабораторного; кондуктометру лабораторного СКВ з двома комірками) на суму 182400,00 грн;

- специфікацію №6 від 26.01.2018 (на поставку тонометра) на суму 5400,00 грн;

- специфікація №7 від 13.03.2018 (на поставку тонометра) на суму 4680,00 грн;

- специфікація №8 від 16.03.2018 (на поставку електродів допоміжних) на суму 1920,00 грн.

Продавець передав, а покупець прийняв передбачений вищезазначеними специфікаціям товар на загальну суму 194400,00 грн, що підтверджується підписаними сторонами наступними видатковими накладними:

- за видатковою накладною № 44 від 25.04.2018 на суму 1920,00 грн отримав 02.05.2018 (а.с. 33);

- за видатковою накладною № 5 від 02.02.2018 на суму 5400,00 грн отримав 07.02.2018 (а.с. 35);

- за видатковою накладною № 12 від 19.03.2018 на суму 4680,00 грн отримав 22.03.2018 (а.с. 37);

- за видатковою накладною № 8 від 08.02.2018 на суму 182400,00 грн отримав 13.02.2018 (а.с. 39);

Товар отримала за довіреністю від покупця Мормишка Наталія Георгіївна.

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Апеляційний господарський суд зазначає, що у відповідності до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 663 та частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві, а покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поставка позивачем на підставі Договору товару вартістю 194400,00 грн підтверджується видатковими накладними і не заперечується скаржником.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Враховуючи положення пункту 2.4 Договору, строк оплати товару за видатковими накладними закінчився на п`ятий день після отримання товару і на момент звернення з позовом до суду є таким, що настав.

Доводи скаржника стосовно того, що строк з оплати отриманого товару не настав, оскільки постачальником разом з товаром не передані передбачені пунктом 1.3 Договору документи, апеляційним господарським судом відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.3 договору постачальник разом з продукцією передає покупцеві наступний комплект документації на продукцію:

- видаткову накладну на продукцію;

- рахунок-фактуру;

- товарно-транспортну накладну за формою №1-ТН, яка наведена у додатку № 7 до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 за № 363;

- сертифікат (паспорт) якості заводу-виробника, якщо продукція підлягає обов`язковій сертифікації згідно наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 за № 28 (для продукції імпортного виробництва);

- копію митної декларації, за якою було здійснене оформлення продукції, ввезеної на митну територію України (якщо виробником продукції є нерезидент).

Пунктом 5.4 договору визначено, що покупець має право повністю або частково відмовитися від прийняття та/або оплати продукції у разі, якщо постачальником при поставці продукції не дотримана будь-яка з вимог, передбачених пунктами 1.1, 1.3, 4.1-4.3 даного договору, а також в інших випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством України.

Акціонерне товариство «Дніпроазот» посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Завлаб» не надало йому оригіналів сертифікатів якості завода-виробника (паспорту) і сертифікату відповідності, виданого уповноваженим органом сертифікації України.

Апеляційний господарський суд зазначає, що ненадання сертифікату, паспорту якості заводу-виробника на продукцію або рахунку-фактури не може бути відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України.

Водночас, в матеріалах справи є лист Державного підприємства Мінекономрозвитку «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» за вих. № 21-09/135 від 15.02.2019 (а.с. 190), яким орган сертифікації повідомляє Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Завлаб», що продукція яка є предметом Договору, не підлягає обов`язковій сертифікації, оскільки вона не включена до «Переліку продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні» (затверджений наказом Держспоживстандарту України від 01.02.2005 № 28 зі змінами).

Враховуючи зазначений лист Державного підприємства «Укрметртестстандарт», апеляційний господарський суд відхиляє доводи скаржника про порушення постачальником пункту 1.3 Договору в частині не передання покупцю сертифікатів якості та відповідності, оскільки умовами пункту 1.3 Договору передбачено, що сертифікат (паспорт) якості та сертифікат відповідності постачальник разом із продукцією передає покупцю лише в тому разі, якщо така продукція підлягає обов`язковій сертифікації.

Частиною 2 статті 666 Цивільного кодексу України визначено, якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Таким чином, керуючись пунктом 5.4 Договору, який кореспондується з положеннями статті 666 Цивільного кодексу України, Акціонерне товариство «Дніпроазот» мало право відмовитися від договору або повернути товар Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Завлаб», після його отримання без передбачених умовами Договору сертифікатів якості, сертифікатів відповідності і рахунків-фактур.

Вищезазначеними видатковими накладними підтверджується прийняття покупцем товару за Договором без зауважень, однак доказів його оплати або повернення матеріали справи не містять, у зв`язку з чим апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо стягнення з відповідача вартості отриманого ним від позивача товару у сумі 194400,00 грн.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення три проценти річних за період прострочення з 12.02.2018 по 20.12.2018 у сумі 4865,41 грн і інфляційні втрати за період прострочення з лютого 2018 по грудень 2018 у розмірі 12283,00 грн.

Місцевий господарський суд, з яким погоджується апеляційний господарський суд, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних і інфляційних втрат, вимоги про стягнення 3% річних задовольнив частково - у сумі 4819,45 грн, оскільки позивач здійснив розрахунок за період до якого також увійшов день погашення заборгованості, який не повинен бути включений до періоду, за який здійснюється стягнення трьох процентів річних. Вимоги про стягнення інфляційних втрат задоволені у повному обсязі.

Скаржник вважає визначений позивачем і судом період заборгованості з оплати вартості отриманого товару неправильним, що обґрунтовує умовами пункту 2.8 Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 12.12.2017) і пункту 2.9 (в редакції додаткової угоди № 5 від 26.01.2018), згідно із якими покупець зобов`язаний оплати вартість отриманої за специфікаціями № 5 і № 6 продукції протягом 30 календарних днів від дати її поставки, а у випадку поставки продукції без передбачених умовами договору документів, строк оплати продукції продовжується на час прострочення надання відповідних документів.

Скаржник вважає, що оскільки він отримав рахунки на оплату отриманого товару 10.09.2018, то з урахуванням застережень зазначених у пункті 2.8 Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 12.12.2017) і пункті 2.9 (в редакції додаткової угоди № 5 від 26.01.2018), строк прострочення внесення оплати за товар визначений у специфікаціях № 5 і № 6 починається з 11.09.2018.

Рахунок на оплату товару визначеного умовами специфікації № 7 скаржник отримав 10.09.2018, тому вважає період прострочення з оплати за отриманий товар починається з 11.09.2019, а оскільки рахунок на оплату товару за специфікацією

№ 8 він не отримував, то й строк виконання зобов`язання з його оплати на думку скаржника не настав.

Апеляційний господарський суд не погоджується з такими доводами скаржника, оскільки як зазначено вище ненадання рахунків на оплату вартості отриманого товару не є відкладальною умовою щодо здійснення такої оплати, а умовами пункту 2.4 Договору на покупця покладений обов`язок здійснити оплату за отриманий товар протягом 5 календарних днів від дати поставки.

Крім того, матеріали справи не містять додаткових угод № 4 від 12.12.2017 і № 5 від 26.01.2018, відповідно до якої сторони збільшили строк оплати покупцем вартості отриманого товару до 30 календарних днів з дати його поставки.

Місцевий господарський суд, на підставі наявних в матеріалах справи доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, частково задовольнив вимоги про їх відшкодування, через завищення їх вартості порівняно із складністю виконаних робіт.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Таких доказів або обґрунтувань, в тому числі розрахунків, які б свідчили про неправильність розрахунку витрат або неналежність послуг адвоката, скаржником не надано.

Виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, апеляційний господарський суд вважає, що задоволена місцевим господарським судом сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12500,00 грн є такою, що підтверджена наданими доказами, у зв`язку з чим відхиляє вимоги скаржника щодо відмови у стягненні з нього на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дніпроазот» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019 у справі

№ 904/5963/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019 у справі №904/5963/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03.07.2019.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді Л.А. Коваль

А.Є. Чередко