ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09 липня 2019 р. Справа № 903/377/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-2", м.Луцьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд", с.Баїв, Луцький район

про стягнення 4 350 грн. 18 коп.

Суддя Кравчук А. М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

21.05.2019 через канцелярію суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-2» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцьккомунбуд» про стягнення 4 350 грн. 18 коп., з яких 1 779 грн. 82 коп. основного боргу, 2 180 грн. 06 коп. втрат від інфляції, 390 грн. 30 коп. 3% річних та судових витрат по справі.

Позовна заява обґрунтована не виконанням відповідачем взятих на себе згідно договору поставки №8 від 05.01.2017 зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою суду від 22.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; належно засвідчену копію свідоцтва про державну реєстрацію. У разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, позивачу - протягом 5-ти днів з дня отримання відзиву. Запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу, відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу. Роз`яснено сторонам порядок розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ухвалу суду від 22.05.2019 отримав 24.05.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №081 (а.с. 46).

Відповідач ухвалу суду від 22.05.2019 отримав 31.05.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №111 (а.с. 47).

Строк для подання відзиву по 18.06.2019.

12.06.2019 на адресу суду від відповідача надійшли відзив №54/19 на позовну заяву, заява №53/19 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 48-54).

Відзив та заява обґрунтовані порушенням позивачем вимог п. 3 ст. 162 ГПК України у зв`язку з не надісланням відповідачу обґрунтованого розрахунку суми стягнення. Аналогічна копія акту звірки від 12.06.2018 долучена до іншої судової справи №903/340/19 (суддя Гарбар І.О.), що спростовує висновок позивача про відсутність спорів з тим самим предметом та з тих же підстав. Позивачем безпідставно нараховані інфляційні втрати та 3% річних, оскільки він не відмовився від оплати, нарахування проведені за місяці, в яких проводилась оплата. Два безпідставних позови з тим же предметом подані до суду без дотримання п. 9 договору щодо вирішення спорів шляхом переговорів. Крім того, розгляд справи в порядку спрощеного провадження позбавить відповідача повноцінного захисту своїх прав.

Ухвалою суду від 13.06.2019 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд" про розгляд справи №903/377/19 за правилами загального позовного провадження відмовлено, зобов`язано відповідача до 21.06.2019 подати суду докази надіслання відзиву з додатками позивачу (оригінали опису вкладення у цінний лист, фіскального чеку) (а.с. 55).

У поясненнях №60/19 від 20.06.2019, клопотаннях від 20.06.2019 №61/19, від 21.06.2019 №62/19 відповідач вказує про оплату боргу в сумі 3 579 грн. 82 коп., що підтверджується долученим платіжним дорученням №1163 від 04.06.2019. долучив до матеріалів справи докази надіслання відзиву позивачу. Зазначає, що на розгляді в Господарському суді Волинської області перебуває аналогічна справа з тих же підстав, доказом чого є акт звірки від 12.06.2019, акт виконаних робіт на суму 1 800 грн. 00 коп., які є в матеріалах справи №903/340/19. За таких обставин просить об`єднати в одне провадження справи №903/340/19, №903/377/19.

Згідно з ч.ч. 1- 2 ст. 173 ГПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:

1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;

2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;

3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ (ч. 3 ст. 173 ГПК України).

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги.

Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Так, підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують позов, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Доказами в господарському судочинстві є будь-які відомості, отримані у визначеному законом порядку, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Судом встановлено, що позовні вимоги у справі №903/340/19 ґрунтуються на рахунку СФ0000003 від 08.02.2017, в той час як у даній справі на договорі поставки №8 від 05.01.2017, видатковій накладній №РН-0000005 від 28.02.2017, акті здачі приймання виконаних робіт №РНа-000005 від 20.02.2017.

Акт звірки взаєморозрахунків з 01.01.2018 по 12.06.2018 не є первинним документом та доводить лише обставини про звіряння сторонами розрахунків між собою за певний період часу чи на конкретну дату. Правильність (достовірність) показників дебіторської чи кредиторської заборгованості цим актом не підтверджується, що повністю спростовує твердження відповідача про наявність аналогічних спорів, які ґрунтуються на тих самих підставах і з тим самим предметом спору.

Таким чином, справи №903/340/19, №903/377/19 не ґрунтуються на тих самих підставах та на тому ж предметі, у зв`язку з чим клопотання відповідача про об`єднання позовних вимог не підлягає задоволенню.

Крім того, провадження у справі №903/340/19 закрите ухвалою суду від 04.07.2019.

Позивач у заяві від 03.07.2019 провадження у справі в частині основного боргу в сумі 1 779 грн. 82 коп. просить закрити у зв`язку з оплатою відповідачем.

Згідно з ч. 2 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оплата відповідачем суми основного боргу підтверджується платіжним дорученням №1163 від 04.06.2019 та самим відповідачем у поданих поясненнях.

Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 1 779 грн. 82 коп. підлягає закриттю на підставі ч. 2 ст. 231 ГПК України.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Судом встановлено, що 05.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-2» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Луцьккомунбуд» укладено договір поставки №8 (далі-договір, а.с. 29-30).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з договору.

Між сторонами зобов`язання виникли з договору поставки №8 від 05.01.2017.

Згідно з п. п. 1.1, 3.1, 3.2, 4.2, 5.2, 10.2 договору позивач зобов`язується передати у власність відповідачу товар, а відповідач зобов`язується у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, прийняти та оплатити товар. Ціна за одиницю товару вказується в рахунках на оплату та видаткових накладних. Загальна вартість договору становить суму вартості всіх поставок, здійснених в термін дії цього договору. Перехід права власності на товар та всі ризики, пов`язані з цим, відбуваються в момент передачі товару відповідачу, що оформляється накладною. Розрахунки проводяться протягом 5 календарних днів з моменту отримання товару відповідачем. Даний договір діє з 05.01.2017 по 31.12.2017, але у будь-якому разі до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору.

Договір не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинним на день розгляду справи.

Згідно ст.265 ГК України, ст. 712 ЦК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 71 779 грн. 82 коп.., що підтверджується накладною №РН-0000002 від 20.02.2017 на суму 6 197 грн. 66 коп. та накладною №РН-0000005 від 28.02.2017 на суму 65 582 грн. 16 коп. (а. с. 32, 35).

Отриманий товар відповідач оплатив частково на суму 70 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №352 від 27.04.2017 з зазначенням платежу "за розчин, згідно акта звірки від 31.03.2017, в т.ч. ПДВ в 20% - 11 666 грн. 67 коп." (а. с. 36), з них 6 197 грн. 66 коп. за товар, поставлений згідно з видатковою накладною №РН-0000002 від 20.02.2017 та 63 802 грн. 34 коп. за товар, поставлений згідно з видатковою накладною №РН-0000005 від 28.02.2017.

Відповідні обставини сторонами не заперечуються.

12.06.2018 сторони підписали акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого станом на 12.06.2018 заборгованість відповідача перед позивачем становить 3 579 грн. 82 коп. в т. ч. як зазначає позивач 1 800 грн. 00 коп. за послуги перевезення, згідно акту наданих послуг від 20.02.2017 (а.с. 33), стягнення яких не є предметом даного позову, тобто заборгованість згідно з спірним договором становить 1 779 грн. 82 коп.

Оплата відповідачем суми основного боргу підтверджується платіжним дорученням №1163 від 04.06.2019.

Позивач просить стягнути з відповідача 390 грн. 30 коп. 3% річних, нарахованих за період з 06.03.2017 по 21.05.2019 та 2 180 грн. 06 коп. втрат від інфляції, що нараховані за березень 2017 квітень 2019.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що розрахунки проводяться протягом 5 календарних днів з моменту отримання товару відповідачем. Позивач нарахування 3% річних здійснив починаючи з 06.03.2017, посилаючись при цьому на заборгованість згідно з накладною №РН-0000005 від 28.02.2017 на суму 65 582 грн. 16 коп.

Відповідно до п.4 ст. 116 ГПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Аналогічна норма міститься у п. 5 ст. 254 ЦК України.

Враховуючи викладене, умови договору, розрахунок 3% річних за прострочену заборгованість згідно з накладною №РН-0000005 від 28.02.2017 слід здійснювати з 07.03.2017, оскільки останній день виконання зобов`язання по оплаті поставленого товару припадає на 05.03.2017 вихідний день. Крім того, день сплати заборгованості в період нарахування не включається.

Суд, провівши власний розрахунок за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ", встановив, що підставні та підлягають до стягнення 3% річних в сумі 385 грн. 36 коп., нараховані за період з 07.03.2017 по 21.05.2019 (65582,16х3%:365х51=274,91; 1779,82х3%:365х755=110,45, загальна сума 385,36).

В позові на суму 4 грн. 94 коп. слід відмовити.

Нараховані позивачем втрати від інфляції в сумі 2 180 грн. 06 коп. за період березень 2017-травень 2019 підставні та підлягають до стягнення в силу положень ст. 625 ЦК України.

За зазначений позивачем період інфляція складає 1 781 грн. 34 коп. з суми боргу 65 582 грн. 16 коп. з 07.03.2017 по 26.04.2017, 410 грн. 55 коп. з суми боргу 1 779 грн. 82 коп. з 01.05.2017 по 30.04.2019, всього 2191 грн. 89 коп. Проте, до стягнення підлягає заявлена позивачем сума 2 180 грн. 06 коп. (1770,71+409,35).

Заперечення відповідача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат є необґрунтованими, оскільки строк оплати товару визначений п. 5.2 договору, добровільна оплата боргу не пов`язана з переговорами сторін, правильність нарахування перевірена судом.

ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 1 132 грн. 87 коп. відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі на суму 1 779 грн. 82 коп. закрити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцьккомунбуд» (вул. Перемоги, 1, с. Баїв, Луцький р-н., Волинська обл., ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-2» (м.Луцьк, вул. Конякіна, 16Б, )

- 2 180 грн. 06 коп. втрат від інфляції, 385 грн. 36 коп. 3% річних, 1 132 грн. 87 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 3 698 грн. 29 коп. (три тисячі шістсот дев`яносто вісім грн. 29 коп.).

4. В позові на суму 4 грн. 94 коп. відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук