ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2019 Справа № 914/753/19

Господарський суд Львівської області, розглянувши матеріали справи

за позовом:Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Енергозбут» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ
до відповідача:Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району, м. Яворів, Львівська область
про:стягнення 14045,80 грн.

Суддя Артимович В.М.

При секретарі судового засідання Іванило О.П.

За участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Заник М.Ю. представник.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Енергозбут» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району про стягнення 14045,80 грн., з яких 13212,15 грн. заборгованості за активну електроенергію, 173,54 грн. заборгованості за реактивну електроенергію, 66,01 грн. трьох відсотків річних, 594,10 грн. пені.

Ухвалою суду від 23.04.2019 р. позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Енергозбут» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району про стягнення 14045,80 грн. залишено без руху. Даною ухвалою надано заявнику строк у 10 (десять) календарних днів з дня вручення цієї ухвали для усунення таких недоліків: подати належні докази направлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.

На адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх. № 19025/19 від 11.05.2019 р.), до якої, на виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 23.04.2019 р., долучено докази надіслання позовної заяви від 05.03.2019 р. № ЕЕЦ-15/98 та додатків до неї відповідачу (копії описів вкладення у цінний лист та копії поштових квитанцій).

Беручи до уваги те, що позивач усунув недоліки, передбачені ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.04.2019 р. про залишення позову без руху, позовна заява відповідає вимогам ст. ст. 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України і підсудна Господарському суду Львівської області, ухвалою суду від 14.05.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 07.06.2019 р.

07.06.2019 р. відповідачем на розгляд суду подано відзив на позовну заяву (вх. № 23913/19), в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 07.06.2019 р. розгляд справи відкладено на 26.06.2019 р.

Відповідачем подано клопотання (вх. № 23296/19 від 07.06.2019 р.), в якому просив відмовити позивачу в частині стягнення штрафних санкцій (594,10 грн. пені, 66,01 грн. трьох відсотків річних) та основного боргу (13385,69 грн.) в повному обсязі, оскільки заборгованість виникла не з вини відповідача та неоплата коштів не завдала збитків іншим сторонам.

21.06.2019 р. представником позивача на розгляд суду подано відповідь на відзив (вх. № 25850/19), в якому заперечує доводи відповідача, викладені у відзиві. Також представником позивача 21.06.2019 р. подано заяву (вх. № 25849/19) про проведення судового засідання, призначеного на 26.06.2019 р., без участі представника позивача.

В судове засідання 26.06.2019 р. з`явився представник відповідача, щодо задоволення позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві та письмових клопотаннях.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

1.Описова частина рішення.

1.1. Позиція позивача.

Позивач зазначає, що 22.12.2017 р. між позивачем та відповідачем укладено договір №УЗ/ЕЕЦ/Л-17-01/010149/6486 про постачання електроенергії, відповідно до умов якого позивач взяв на себе обов`язок продавати електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок з дозволеною потужністю 400 кВт., а відповідач оплачувати позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами Договору.

Відповідач надав 26.12.2018 р. до ВСП Львівське регіональне відділення філії Енергозбут АТ Укрзалізниця акт про використану електричну енергію за розрахунковий період від 16.11.2018 р. до 15.12.2018р. На підставі даного акту про використану електричну енергію позивач виписав рахунок № 010149 від 26.01.2018 р. за спожиту активну електричну енергію на суму 20185,04 грн. та рахунок № 010149/Р за перетікання реактивної електроенергії на суму 173,54 грн. Проте, відповідач не здійснив повну оплату згідно виписаних рахунків. Станом на 15.02.2019 р., беручи до уваги переплату, що мала місце за наслідками оплати за електроенергію за попередній період, заборгованість відповідача становить 13385,69 грн., з яких 13212,15 грн. за активну електроенергію та 173,54 грн. за реактивну електроенергію.

На підставі п. 4.2.1. договору позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 594,10 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Крім того, керуючись ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем нараховано відповідачу 66,01 грн. 3% річних, які просить стягнути з відповідача.

Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь сплачений за подання позовної заяви судовий збір.

1.2. Позиція відповідача.

Відповідачем 07.06.2019 р. подано відзив на позовну заяву. Відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Відповідач не визнає позовні вимоги, так як вважає, що не виконання зобов`язання по оплаті наданих послуг виникло не з його вини, стверджує, що Яворівська КЕЧ (району) є неприбутковою державною установою в структурі Міністерства оборони України, фінансується виключно з Державного бюджету України, і виконання зобов`язань по оплаті за будь-які послуги чи товари здійснюється лише по факту надходження фінансування відповідного призначення.

2. Мотивувальна частина рішення:

2.1. Фактичні обставини, встановлені судом:

Між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (постачальник) та Яворівською квартирно-експлуатаційною частиною (споживач) 22.12.2017 р. укладено договір № УЗ/ЕЕЦ/Л-17-01/010149/6486 про постачання електроенергії (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок з дозволеною потужністю 400 кВт, а споживач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору (п.1.1.).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 р. № 938 змінено тип Публічного акціонерного товариства Українська залізниця з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство Українська залізниця.

Відповідно до п. 2.3.3. договору споживач повинен оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії». Відповідно до п. 2.3.4. договору споживач повинен здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії'.

Відповідно до п. 1 Порядку розрахунків розрахунковий період починається з 0 год. 00 хв. 15 числа кожного місяця та закінчується 0 год. 00 хв. 15 числа наступного місяця. Відповідно до п. 2 Порядку розрахунків споживач знімає показники лічильника 15 числа кожного місяця. Відповідно до п. 4 Порядку розрахунків щомісяця, 15 числа, споживач зобов`язаний направляти свого представника до постачальника для надання акту про використану електроенергію. Відповідно до абз. 1 п. 5 Порядку розрахунків споживач здійснює поточну оплату електричної енергії до 15 числа поточного розрахункового періоду шляхом часткової оплати (авансового платежу) формі попередньої оплати у розмірі вартості заявленого на наступний розрахунковий період обсягу електричної енергії, яка здійснюється до початку розрахункового періоду. Відповідно до абз. 2 п. 5 Порядку розрахунків остаточний розрахунок здійснюється споживачем до 1 числа місяця, наступного за звітним, на підставі обсягів фактично спожитої електричної електричної енергії у поточному розрахунковому місяці.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу електричну енергію. Відповідач надав 26.12.2018 р. до ВСП Львівське регіональне відділення філії Енергозбут АТ Укрзалізниця акт про використану електричну енергію за розрахунковий період від 16.11.2018 р. до 15.12.2018 р. На підставі акту про використану електричну енергію позивач виписав рахунок № 010149 від 26.12.2018 р. за спожиту активну електричну енергію на суму 20185,04 грн. та рахунок № 010149/Р за перетікання реактивної електроенергії на суму 173,54 грн.

Однак, як зазначає позивач, станом на 15.02.2019 р., беручи до уваги переплату, що мала місце за наслідками оплати за електроенергію за попередній період, заборгованість відповідача становить 13385,69 грн., з яких 13212,15 грн. за активну електроенергію та 173,54 грн. за реактивну електроенергію.

У п. 4.2.1. договору сторони обумовили, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3 та 2.3.4 з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та врахуванням 3% річних з простроченої суми.

За прострочення сплати основного боргу за поставлену в грудні 2018 р. електричну енергію, позивач нарахував відповідачу 594,10 грн. пені, яку просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано відповідачу три проценти річних від простроченої суми у розмірі 66,01 грн., які просить стягнути з відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1921,00 грн. сплаченого судового збору.

2.2. Норми права застосовані судом. Оцінка суду.

Суд, проаналізувавши матеріали та з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що позовні вимоги, слід задоволити повністю з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, Законом України «Про ринок електричної енергії». Порядок постачання електричної енергії та взаємовідносин зі споживачами усіх форм власності регулюється спеціальним законодавством, що передбачає здійснення постачання (продаж) електричної енергії споживачу за договором про постачання електричної енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України Про ринок електричної енергії постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (постачальник) та Яворівською квартирно-експлуатаційною частиною (споживач) 22.12.2017 р. укладено договір № УЗ/ЕЕЦ/Л-17-01/010149/6486 про постачання електроенергії (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок з дозволеною потужністю 400 кВт, а споживач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору (п.1.1.).

Згідно з ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу.

Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Договором про постачання електричної енергії № УЗ/ЕЕЦ/Л-17-01/010149/6486 від 22.12.2017 р. та додатками до нього сторонами погоджено порядок оплати вартості електричної енергії. Зокрема, остаточний розрахунок здійснюється споживачем до 1 числа місяця, наступного за звітним, на підставі обсягів фактично спожитої електричної електричної енергії у поточному розрахунковому місяці (абз. 2 п. 5 Порядку розрахунків). Споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу електричної енергії протягом 5 банківських днів з дня виписки рахунку-фактури (п. 6 Порядку розрахунків).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на підставі акту про використану електричну енергію позивач виписав рахунок № 010149 від 26.12.2018 р. за спожиту активну електричну енергію на суму 20185,04 грн. та рахунок № 010149/Р за перетікання реактивної електроенергії на суму 173,54 грн.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України закріплено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, станом на момент розгляду справи, беручи до уваги переплату, що мала місце за наслідками оплати за електроенергію за попередній період, заборгованість відповідача становить 13385,69 грн., з яких 13212,15 грн. за активну електроенергію та 173,54 грн. за реактивну електроенергію, та яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 4.2.1. Договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3 та 2.3.4 з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та врахуванням 3% річних з простроченої суми.

За прострочення оплати вартості електричної енергії, позивач правомірно, в межах шестимісячного строку, нарахував відповідачу 594,10 грн. пені, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Щодо клопотання відповідача про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 594,10 грн. пені та 66,01 грн. трьох відсотків річних в повному обсязі, оскільки заборгованість виникла не з вини відповідача та неоплата коштів не завдала збитків іншим сторонам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 3 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Питання щодо меж зменшення неустойки повинно розглядатися із врахуванням принципу змагальності сторін з виконанням вимог положень Господарського процесуального кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що відповідач в своєму клопотанні не просить зменшити нараховані штрафні санкції, а просить відмовити в їх задоволенні. До вказаного клопотання відповідачем не подано жодних належних та допустимих доказів важкого майнового стану чи винятковості обставин, які стали причиною прострочення сплати заборгованості. Стосовно заперечень відповідача про відсутність кошторисних призначень на оплату наданих позивачем послуг, суд звертає увагу на висловлену Верховним Судом у постанові від 03.05.2018 року у справі № 914/1556/17 позицію. Так, за змістом частини другої статті 617 ЦК України та рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446). Згідно з приписами статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і, оскільки між сторонами виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України), що регулюються актами цивільного законодавства України, то відсутність у відповідача необхідних коштів або взяття нею зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє її від обов`язку виконати зобов`язання за договором. Відповідно, наведені відповідачем заперечення позовних вимог не спростовують останніх, не виключають обов`язку виконання договірних зобов`язань по оплаті отриманої електроенергії.

Також слід зазначити, що три відсотки річних не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, зменшення нарахованих трьох відсотків річних не передбачено чинним законодавством та відповідачем не наведено нормативно-правового регулювання такого зменшення.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано відповідачу три проценти річних від простроченої суми у розмірі 66,01 грн., які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Суд вважає за необхідне зазначити, що сторонами не надано та в матеріалах справи відсутні докази сплати заборгованості відповідачем.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, наведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 74-79, 123, 129, 236, 238, 240, 241, 242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Яворівської квартирно-експлатаційної частини району (81000, Львівська обл., Яворівський район, місто Яворів, вул. Львівська, будинок 19, ідентифікаційний код 07930854) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця (ідентифікаційний код 40075815) в особі філії Енергозбут Акціонерного товариства Українська залізниця (01135, м. Київ, вул. Жилянська, будинок 97; ідентифікаційний код ВП: 40150221) 13212,15 грн. заборгованості за активну електроенергію, 173,54 грн. заборгованості за реактивну електроенергію, 66,01 грн. трьох відсотків річних, 594,10 грн. пені та 1921,00 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

3. Наказ відповідно до ст. 327 ГПК України видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 01.07.2019 р.

Суддя Артимович В.М.