ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2019 р. Справа №926/356/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Скрипчук О.С

суддів Зварич О.В.

Орищин Г.В.

Секретар судового засідання Лагутін В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу заступника прокурора Чернівецької області за № 08-104вих-19 від 24.05.2019

на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 17.05.2019 (повний текст ухвали складено 17.05.2019, м. Чернівці, суддя Гулишин С.М.)

у справі № 926/356/19

за позовом: Керівника Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Західного офісу Державної аудиторської служби України, м. Львів та Управління освіти Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області, смт. Кельменці Чернівецької області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Остапчука Андрія Леонідовича, м. Чернівці

про визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю товару та повернення безпідставно сплачених коштів в сумі 67 782,40 грн.

за участю представників:

прокурор - Куцик В.Б. - посвідчення № 048029 від 27.09.2017;

від Західного офісу Державної аудиторської служби України - не з`явився

від Управління освіти Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області - не з`явився

від відповідача - Куцак О.М. - ордер серії ДН № 001831 від 01.03.2019;

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2019 року керівник Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області, виступаючи в інтересах держави в особі Західного офісу Державної аудиторської служби України, м. Львів та Управління освіти Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області подав позовну заяву до фізичної особи-підприємця Остапчука Андрія Леонідовича про визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю товару, укладених між Управлінням освіти Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області та фізичною особою-підприємцем Остапчуком Андрієм Леонідовичем, та про повернення безпідставно сплачених коштів в сумі 67 782,40 грн.

Позовні вимоги мотивовано порушенням ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" при укладенні економічно невигідних договорів на закупівлю товарів за бюджетні кошти з суб`єктом господарської діяльності, оскільки після укладення додаткових договорів загальна кількість отриманої продукції в загальному зменшилася на 68 комплектів, а вартість одного комплекту учнівських меблів збільшилася на 22,25 %.

Враховуючи, що позивач-2 внаслідок укладення додаткових угод, які є незаконними недоотримав 68 комплектів учнівських меблів, які очікував отримати для забезпечення якісної, сучасної та доступної загальної середньої освіти та з метою поставлення яких виділено відповідну державну субвенцію, прокурор вимагає повернути управлінню освіти надмірно сплачені відповідачу бюджетні кошти на загальну суму 67782,40 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 17.05.2019 у справі № 926/356/19 позовну заяву керівника Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області в інтересах держави, в особі Західного офісу Державної аудиторської служби України та Управління освіти Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області до Фізичної особи - підприємця Остапчука Андрія Леонідовича про визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю товару та повернення безпідставно сплачених коштів в сумі 67782,40 грн. по справі № 926/356/19 залишено без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що у даній справі прокурором не наведено обставин, які б свідчили про невиконання або неналежне виконання Західним офісом Державної аудиторської служби України або Управлінням освіти Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області, які є самостійними юридичними особами з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту своїх інтересів.

Не погоджуючись із ухвалою суду, прокурор звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 17.05.2019 у справі № 926/356/19 скасувати та повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті ухвали не враховано, що порушення інтересів держави в цьому випадку полягає в тому, що при укладенні оспорюваних додаткових угод порушено принципи максимальної ефективності та економії, що й призвело до неправомірного та нераціонального витрачання бюджетних коштів, правовідносини з використання яких становлять суспільний інтерес. Також прокурор зазначає, що Західний офіс Державної аудиторської служби України не забезпечив виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а Управління освіти Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області у відповідний звітний період не здійснювало фінансового контролю та не надало на запит прокурора необхідну документацію щодо закупівлі шкільних меблів.

У відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях від 27.06.2019 відповідач просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Відповідач зазначає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 17.05.2019 залишити без змін. Зокрема, відповідача зазначає, що додаткові угоди № 1, № 2, № 3 укладені відповідно до вимог, визначених ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору постачання учнівських меблів від 27.08.2018 під час укладення основного договору та внесення змін до нього.

Управління освіти Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області в наданих суду письмових поясненнях просить суд ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 17.05.2019 залишити без змін, а справу розглянути без участі уповноваженого представника. Зокрема, Управління зазначає про відсутність претензій до відповідача у зв`язку з укладенням додаткових угод.

Позивач - Західний офіс Державної аудиторської служби України, участі свого уповноваженого представника у судовому засіданні 01.07.2019 не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з вищенаведеним, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача - Західного офісу Державної аудиторської служби України.

У судовому засіданні 01.07.2019 присутні представники учасників справи навели свої доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, заслухавши в судовому засіданні прокурора та представника відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України)

Згідно зі ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює:

1) підтримання публічного обвинувачення в суді;

2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку;

3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 23 Закон України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про публічні закупівлі" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією, цим Законом та іншими законами України. Антимонопольний комітет України та Рахункова палата здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України "Про публічні закупівлі", проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.

Органу державного фінансового контролю надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (п. 10 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" ).

Підпунктом 9 пункту 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів;

Як визначено в ч. 1-3 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Виходячи з системного аналізу приписів статей 19, 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру", статей 4, 53 Господарського процесуального кодексу України, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Наведене Конституційним Судом України у рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 у справі № 1-1/99 розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 1311 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності.

Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу, зокрема, у рішенні від 15.01.2009 у справі "Менчинська проти Російської Федерації".

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 07.12.2018 у справі №924/1256/17.

Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №922/901/17.

Підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються судами першої та апеляційної інстанцій, які мають досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

У разі вирішення спору по суті безпідставність звернення прокурора до суду на захист інтересів держави може бути підставою для скасування судового акта у випадку, коли законних підстав для такого представництва явно не було, що свідчить про порушення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України.

Суд зазначає, що з огляду на приписи Положення, у Державної аудиторської служби України, як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, а також і в інших державних органів наявні повноваження щодо звернення до господарського суду із позовами про визнання недійсними рішень тендерного комітету, договорів про закупівлю робіт за державні кошти. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17.

Судова колегія зазначає, що звертаючись з позовом у цій справі, прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" недотриманням принципу максимальної економії та ефективності при здійсненні державних закупівель, та як наслідок - неправомірне витрачання коштів державного та місцевого бюджетів. При цьому, прокурор послався на неналежне здійснення позивачами їх обов`язків щодо виявлення та захисту інтересів держави.

В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує, що позивач-2 та відповідач, укладаючи вказані вище додаткові угоди збільшили ціну товару, що в свою чергу є порушенням ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», отже у відповідності до норм ЦК України та ГК України ці додаткові угоди підлягають визнанню недійсними.

При зверненні з даним позовом в обґрунтування необхідності самостійного захисту інтересів держави прокурор вказав на невжиття позивачами - Західним офісом Державної аудиторської служби України та Управлінням освіти Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області самостійно заходів на усунення вчинених відповідачем порушень Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема оскарження договорів закупівлі у судовому порядку, що свідчить про здійснення захисту інтересів держави неналежним чином та є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі вказаних органів.

Як встановлено судом першої інстанції, звертаючись з позовом в цій справі прокурором не доведено обставин, що позивачі не здійснюють або неналежним чином здійснюють відповідні повноваження щодо захисту своїх інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор не звертався попередньо до позивачів з повідомленнями про здійснення представництва їхніх інтересів. Прокурор листами від 13.02.2019 № 103-623вих19, № 103-622вих19 повідомив позивачів про намір здійснювати представництво інтересів держави в їхній особі шляхом пред`явлення до Господарського суду Чернівецької області позовної заяви до фізичної особи - підприємця Остапчука А.Л. про визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю товару та повернення безпідставно сплачених коштів у сумі 67782,40 грн., надіславши їх на адресу позивачів разом з позовною заявою.

Судова колегія зазначає, що надавши оцінку наявним у справі доказам та перевіряючи обґрунтованість наведених прокурором доводів в обґрунтування підстав для звернення його з позовом у даній справі для захисту інтересів держави в особі позивачів, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність у прокурора законних підстав для представництва інтересів держави в особі позивачів в суді, проте в порушення норм статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру", статті 53 ГПК України та відповідно ст. 226 ГПК України прийняв оскаржувану ухвалу про залишення позову без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

За таких обставин та відповідно до ч. 3 ст. 271 ГПК України, ухвала Господарського суду Чернівецької області від 17.05.2019 про залишення позовної заяви без розгляду підлягає скасуванню, а справа № 926/356/19 - направленню на розгляд Господарського суду Чернівецької області.

З огляду на висновок колегії суддів про задоволення апеляційної скарги та направлення справи до Господарського суду Чернівецької області для продовження розгляду та те, що у даному випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат у порядку статті 129 ГПК України судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 267, 270, 271, 273, 275, 276, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернівецької області за № 08-104вих-19 від 24.05.2019 про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 926/356/19 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 17.05.2019 про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 926/356/19 скасувати.

3. Справу № 926/356/19 передати на розгляд Господарського суду Чернівецької області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.07.2019.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Зварич О.В.

суддя Орищин Г.В.