РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.06.2019 р.Справа № 910/10794/18

За позовом Державного агентства рибного господарства України

до Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

2) Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація"

про визнання недійсним рішення

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Коваленко О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне агентство рибного господарства України (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (далі - відповідач) про визнання недійсним рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення Київської міської ради №946/1950 від 23.02.2017 р. є незаконним.

Ухвалою суду від 17.08.2018 р. позовну заяву Державного агентства рибного господарства України залишено без руху, зобов`язано позивача усунути недоліки позовної заяви.

22.08.2018 р. від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 11.09.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - третя особа-1) та Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" (далі - третя особа-2); та призначено підготовче засідання на 10.10.2018 р.

25.09.2018 р. від третьої особи-2 надійшли пояснення.

25.09.2018 р. від відповідача надійшов відзив.

03.10.2018 р. від позивача надійшла відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 10.10.2018 р. представник відповідача подала клопотання про зупинення провадження у справі.

Протокольною ухвалою від 10.10.2018 р. підготовче засідання відкладено на 07.11.2018 р.

31.10.2018 р. від позивача надішли заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою від 07.11.2018 р. задоволено клопотання відповідача від 10.10.2018р. та зупинено провадження у справі №910/10794/18 за позовом Державного агентства рибного господарства України до Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація", про визнання недійсним рішення, до перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/12224/17 у касаційному порядку.

Ухвалою від 01.03.2019 р. поновлено провадження у справі №910/10794/18 та призначено підготовче засідання на 27.03.2019 р.

Протокольною ухвалою від 27.03.2019 р. продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 16.04.2019р.

12.04.2019 р. від позивача надійшли додаткові письмові пояснення до позову.

Підготовче засідання 16.04.2019 р. не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Зеленіної Н.І.

Ухвалою від 22.04.2019 р. учасників справи викликано у підготовче засідання на 14.05.2019 р.

Протокольною ухвалою від 15.04.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.06.2019 р.

У судовому засіданні 19.06.2019 р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

Представник третьої особи-2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №743.

У судовому засіданні 19.06.2019 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Пунктом 1 рішення Київської міської ради №31/7368 від 26.01.2012 р. "Про передачу до сфери управління Державного агентства рибного господарства України житлових будинків комунальної власності територіальної громади міста" передано до сфери управління Державного агентства рибного господарства України нежилий будинок №45, літ. А, на вул. Артема загальною площею 1321,10 м2, та нежилий будинок №41, літ. А на вул. Гоголівській загальною площею 362,20 м2.

Пунктом 2 вказаного рішення встановлено, що Державне агентство рибного господарства України має право здійснювати всі дії щодо ефективного використання нежилих будинків, зазначених у пункті 1 цього рішення, крім відчуження та передачі у користування трепл особам.

Пунктом 3 зазначеного рішення доручено Головному управлінню комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) разом із Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" здійснити передачу нежилих будинків згідно пунктом 1 цього рішення в установленому порядку.

На виконання рішення Київської міської ради від 26.01.2012 №31/7368 Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" нежилі будинки №45, літ. А, на вул. Артема та №41, літ. А на вул. Гоголівській за актами приймання-передачі основних засобів від 01.03.2012 передано Державному агентству рибного господарства України, яким у подальшому виготовлено відповідні технічні паспорти.

Рішенням Київської міської ради від 23 лютого 2017 року № 946/1950 "Про повернення приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва із сфери управління державних установ і організацій" визнано такими, що втратили чинність з 01 березня 2017 року, рішення міськради, зокрема від 16.01.2012 р. №31/7368 "Про передачу до сфери управління Державного агентства рибного господарства України житлових будинків комунальної власності територіальної громади міста".

Пунктом 2 оскаржуваного рішення встановлено, що приміщення, зазначені у додатку 2 до цього рішення, які належать територіальній громаді міста Києва і які були передані до сфери управління державних установ і організацій рішеннями міськради, підлягають передачі в оренду тим державним установам і організаціям, у сфері управління яких вони перебували до 01 березня 2017 року, на підставі заяв, поданих такими установами і організаціями відповідно до встановленого порядку.

Пунктом 3 цього рішення нерухоме майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, зазначене у додатку 2 до цього рішення, закріплено за КП "Київжитлоспецексплуатація".

Позивач рішення Київської міської ради від 23 лютого 2017 року № 946/1950 вважає незаконним, оскільки майно передавалось позивачу на підставі статті 137 Господарського кодексу України, яка визначає і регулює право оперативного управління майном та правовий режим такого майна. Крім того позивач наголошує, що відповідачем на порушення вимог статті 19 Конституції України фактично вилучено майно з оперативного управління без належних на те підстав, незважаючи на те, що позивачем спірні приміщення використовувались ефективно та належним чином.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що спірне рішення Київської міської ради від 23 лютого 2017 року № 946/1950 "Про повернення приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва із сфери управління державних установ і організацій" прийнято в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства України, а тому відсутні підстави для визнання такого рішення недійсним.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази та всебічно і повно з`ясувавши обставини даної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Статтею 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон) встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

За змістом пунктів 30, 31 частини першої статті 26 Закону, до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить, зокрема прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Наведені приписи законодавства дають підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив повноваження самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території.

У даному випадку оскаржуваним рішенням міськради було визнано такими, що втратили чинність з 01 березня 2017 року, рішення міськради щодо надання приміщень в користування позивачу. Рішення міськради, чинність яких припинилася, виступали правовою підставою для користування майном Державним агентом рибного господарства України.

Водночас, суд зазначає, що законодавче визначення поняття "сфера управління", яке вживається в оскаржуваному рішенні міськради - відсутнє. Проте зі змісту деяких нормативно-правових актів (зокрема, законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про місцеві державні адміністрації", "Про управління об`єктами державної власності") можна дійти висновку, що це поняття використовується у випадку реалізації органами місцевого самоврядування, державними органами своєї компетенції, наділення відповідними повноваженнями інших органів, що уповноважені реалізовувати управлінські функції. Звідси передача майна до сфери управління не вказує на передачу певному суб`єктові відповідного майна на праві оперативного управління.

За змістом частини першої статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління є речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України"Про місцеве самоврядування в Україні" відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.

Частина друга статті 135 Господарського кодексу України регламентує, що власник має право особисто або через уповноважені ним органи з метою здійснення підприємницької діяльності засновувати господарські організації, закріплюючи за ними належне йому майно на праві власності, праві господарського відання, а для здійснення некомерційної господарської діяльності - на праві оперативного управління, визначати мету та предмет діяльності таких організацій, склад і компетенцію їх органів управління, порядок прийняття ними рішень, склад і порядок використання майна, визначати інші умови господарювання у затверджених власником (уповноваженим ним органом) установчих документах господарської організації, а також здійснювати безпосередньо або через уповноважені ним органи у межах, встановлених законом, інші управлінські повноваження щодо заснованої організації та припиняти її діяльність відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З наведених норм права вбачається, що майно комунальної власності не може передаватися в оперативне управління підприємствам, установам, організаціям, які не були утворені відповідним органом місцевого самоврядування та не знаходяться в його підпорядкуванні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що у Державного агентства рибного господарства України право оперативного управління щодо спірних приміщень не виникло і не могло виникнути (незалежно від того чи було воно зареєстровано, чи ні).

Водночас, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 Цивільного кодексу України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Відтак, власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також вилучення цього майна у відповідних суб`єктів.

За таких обставин, у цій справі між сторонами виникли правовідносини щодо передачі майна міськрадою позивачу у безоплатне користування на невизначений період - доки воно не знадобиться власнику (позичка).

Відповідно до частини першої статті 827 Цивільного кодексу України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Водночас стаття 831 Цивільного кодексу України регламентує, що якщо сторони не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею; відповідно до частини третьої статті 834 Цивільного кодексу України особа, яка стала власником речі, переданої у користування, має право вимагати розірвання договору, який укладено без визначення строку. Отже, строк користування не є істотною умовою договору позички, а річ за таким договором може передаватися у користування без визначення строку. У такому разі, якщо строк користування річчю не може бути визначений відповідно до мети користування нею, за аналогією закону має застосовуватися частина друга статті 763 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо строк найму не встановлений, то договір найму вважається укладеним на невизначений строк; кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Тобто відповідач у цій справі скористався своїм правом на відмову від договору позички.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 січня 2019 року у справі №910/12224/17 (провадження №12-147гс18).

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, дослідивши зібрані у матеріалах справи докази, суд встановив, що позовні вимоги являються необґрунтованими, недоведеними та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства України, а відтак, не підлягають задоволенню.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити повністю в задоволенні позову Державного агентства рибного господарства України до Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація", про визнання недійсним рішення.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.07.2019 р.

Суддя Н.І. Зеленіна