ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2019 р. Справа№ 910/20282/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

секретар судового засідання: Денисюк І.Г.

за участю представників

позивача: Лотоус В.В.;

відповідача: Котовська Т.О.;

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства

"Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2019

у справі №910/20282/16 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-

збагачувальний комбінат"

до Акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі регіональної

філії "Одеська залізниця"

про стягнення 920 900 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі за текстом - відповідач) 375 120,00 грн. шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження до стану, що не підлягає ремонту, належного позивачу напіввагону №56109481.

Відповідач, всупереч вимог п.24 Правил користування вагонами і контейнерами, на звернення позивача не надав йому вагон з аналогічними властивостями замість пошкодженого, у зв`язку з чим позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

В процесі судового розгляду позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача 920 900,00 грн. завданої шкоди.

Відповідач позов не визнав та просив суд у задоволенні вимог позивача відмовити, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку спеціальної позовної давності, встановленої до вимог, які випливають із договору перевезення, оскільки транспортна подія, внаслідок якої відбулося пошкодження належного позивачу вагону, сталася 22.08.2014, натомість позивач звернувся з претензією до відповідача лише 29.06.2016. Окрім того, відповідач стверджував про недоведеність його вини у пошкодженні вагону.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 у справі №910/20282/16 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 920 900,00 грн. шкоди та 13 813,50 грн. судового збору.

Вказане рішення мотивовано відсутністю доказів, які б свідчили про те, що пошкодження належного позивачеві вагону виникли з незалежних від залізниці причин, а також наявності підстав для звільнення залізниці за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу відповідно до ст. 111 Статуту залізниць.

Оскільки пошкодження належного позивачу напіввагону відбулося під час здійснення перевезення, а відповідач не надав іншого вагону замість пошкодженого, суд визнав обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування вартості пошкодженого вагону.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 у справі №910/20282/16 та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з`ясовано обставини справи, зокрема, щодо пропуску позивачем строку спеціальної позовної давності, а також порушено норми матеріального та процесуального права, а саме ст. ст. 258, 261, 925 Цивільного кодексу України, ст. ст. 225, 315 Господарського кодексу України, ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. ст. 129, 134, 136 Статуту залізниць, ст. ст. 2, 5, 7, 13, 14, 76-78, 236, 237 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач у відзиві заперечував проти апеляційної скарги, зазначаючи про те, що місцевим господарським судом надано належну оцінку доводам відповідача відносно пропуску строку позовної давності, а також враховано відсутність доказів, які б свідчили про відсутність вини відповідача у завданій позивачу шкоді. За клопотанням відповідача судом призначено у справі комісійну судово-транспорту експертизу з метою встановлення реальної вартості пошкодженого вагону і відповідачем не надано жодних заперечень на висновок експертів про те, що ринкова вартість пошкодженого вагону складає 920 000,00 грн. Позивач вважає, що відповідачем не спростовано висновки місцевого господарського суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 у справі №910/20282/16 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

В судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

22.08.2014 під час руху поїзда №1468 відбулося сходження з рейок 28 вагонів у його складі з наступним займанням вантажу на станції Городище (Акт загальної форми 13Є від 22.08.2014 (форма ГУ-23).

За результатами проведеного службового розслідування вказаної події встановлено, що 22.08.2014 о 06 год. 05 хв. при прямуванні поїзда №1468 вагою 3401 т., 240 осей, з електровозом ВЛ80с №2390 приписки Локомотивного депо Котовськ Одеської залізниці на 161 км пк 3 парної колії при швидкості руху 63 км/год відбулося сходження 25-го з голови поїзда порожнього напіввагона №56109481 четвертою колісною парою правим колесом за напрямком руху. У такому стані вагон прослідував 2600 метрів, про що свідчать сліди від гребенів колісної пари на шпалах, після чого відбулося зіткнення з настилом (гумово-кордовий) переїзду на 163 км пк 9 та руйнування тяги стрілочного переводу №18 з подальшим переведенням стрілки під вагонами, що призвело до сходження з рейок вагона №56109481 всіма колісними парами, зіткненням його з опорою контактної мережі №22 та подальшим сходженням наступних 27-ми вагонів-цистерн навантажених нафтою сирою з послідуючим руйнуванням стрілочного переводу та з подальшим займанням вантажу внаслідок електричного замикання обірваного контактного проводу на кузов цистерни.

В наявних у матеріалах справи протоколу оперативної наради при заступнику генерального директора Укрзалізниці №ЦЗТ-22/45 від 09.09.2014 та висновку від 09.09.2014 щодо класифікації транспортної події (сходження 28 вагонів у вантажному поїзді №1468 на перегоні Корсунь-Городище Одеської залізниці 22.08.2014) вбачається, що відповідачем визнано найбільш імовірною причиною сходження рухомого складу експлуатацію напіввагона №56109481 з істотними відхиленнями від норм утримання, які виникли внаслідок незабезпечення позивачем, як власником вагону, його технічно справного утримання, що є невиконанням вимог ст. 68 Статуту залізниць України та не відповідає вимогам п.п.9.1, 9.4, 9.12 Правил технічної експлуатації залізниць України. Також виділено низку супутніх причин, які сприяли сходженню вагона з рейок, а саме:

- навантаження 3 вагонів (№№ 74210915, 74755448 та 75079533) вантажовідправником ВАТ "НПК-Галичина" з порушенням вимог п.1.4.12 Правил перевезень наливних вантажів: цистерни моделі 15-443 з котлами типів колі бровок 53, 53а та 62 з об`ємом котла 73 куб. м, які призначені для перевезення світлих нафтопродуктів густиною не вище 0,81 кг/куб. дм, фактично завантажені темними нафтопродуктами густиною 0,88 кг/куб.м;

- додаткові повздовжні коливання в динаміці ведення поїзда на спуску з ухилом 8,13‰ у кривій ділянці колії радіусом 645 м із застосуванням машиністом службового гальмування (виконано згідно з режимною картою);

- вертикальний знос зовнішньої рейки кривої у місці сходження вагону складає 3.2 мм, боковий 15,3 мм, підвищення зовнішньої рейки колії 96 мм (відповідає встановленим швидкостям руху);

- формування складу поїзда було здійснено із встановленням у головну частину поїзда 25-ти порожніх вагонів, у хвостову частину 35 завантажених нафтою сирою вагонів (що не суперечить вимогам п. 15.32 ПТЕ).

За висновком відповідача, наведені чинники у їх сукупності призвели до обезвантаження правого колеса колісної пари другого за напрямком руху візка 25 з голови поїзда порожнього вагона №56109481 з подальшим його сходженням з рейки, що підтверджується відсутністю слідів викочування та перекочування гребня колеса на головці рейки при наявності сліду скочування. Транспортну подію, яка сталася 22.08.2014, класифіковано, як катастрофу та віднесено на облік за позивачем.

Належний позивачу вагон №56109481 зазнав пошкоджень до стану виключення з інвентарного парку, що підтверджується Актом про пошкодження вагону (форма ВУ-25М) №198 від 10.09.2014.

Державне підприємство "Одеська залізниця" звернулася до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" 8 523 037 грн. збитків, завданих внаслідок катастрофи, що сталася 22.08.2014 під час слідування поїзда №1468.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 09.12.2015 у справі №917/203/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.06.2016, у задоволенні вказаного позову відмовлено з огляду на відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою Відкритого акціонерного товариства "Полтавський ГЗК" та завданими залізниці збитками, а також відсутність вини Відкритого акціонерного товариства "Полтавський ГЗК" у виникненні катастрофи, яка сталася 22.08.2014.

В межах справи №917/203/15 було призначено та проведено судову залізнично-транспортну експертизу, згідно з висновком №1277 від 30.09.2015 якої безпосередньою причиною сходу з рейок вагона №56109481 стало вкочування правого (за напрямком руху) колеса четвертої колісної пари вагона на головку внутрішньої рейки. До безпосередньої технічної причини сходу з рейок вагону призвели дві першопричини: невідповідність документів, що визначають порядок формування поїздів науковим рекомендаціям та дослідженням з безпеки руху, а також нормативне застосування машиністом службового гальмування для регулювання швидкості руху поїзда №1468. Технічний стан вагона №56109481 не є першопричиною чи проміжною технічною або безпосередньою причиною сходу вказаного вагона.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №4641/40 від 29.06.2016, в якій просив надіслати акт про пошкодження вагону форми ВУ 25 з урахуванням висновків, викладених у постанові Харківського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 у справі №917/203/15, та передати у власність позивача замість пошкодженого вагон аналогічного року випуску та аналогічними характеристиками або відшкодувати шкоду в порядку, визначеному п.24 Правил користування вагонами і контейнерами у разі неможливості надати відповідний вагон.

Однак звернення позивача було залишено відповідачем без належного реагування.

Спір у даній справі стосується з`ясування питання щодо наявності передумов для стягнення з відповідача майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження під час здійснення залізницею перевезення належного позивачу вагону.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

В ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (з подальшими змінами і доповненнями) затверджено Статут залізниць України, згідно зі ст. 6 якого вантаж - це матеріальні цінності, які перевозяться залізничним транспортом у спеціально призначеному для цього вантажному рухомому складі.

Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно ст. 2 Статуту залізниць України останній визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №856 від 28.09.2004 затверджено Правила реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, відповідно до п.6.4 яких перевезення власних вагонів у завантаженому і порожньому стані у всіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з правилами оформлення перевізних документів.

З наведеного слідує, що вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", який залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілісності та збереженості і видати одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України.

Згідно з п.110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Належний позивачу на праві власності вагон №56109481 знаходився у володінні відповідача на підставі договору перевезення, про що було складено залізничну накладну №44739670.

Відповідно до п.п.113, 114 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Положення п.126 Статуту залізниць України передбачають, що за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди. За втрачені залізницею вагони і контейнери, що належать підприємствам, залізниця на їх вимогу зобов`язана надати відповідні вагони і контейнери для тимчасового безкоштовного користування, а після трьох місяців з моменту їх втрати - передати вагони і контейнери замість втрачених. У разі відсутності у залізниці відповідного рухомого складу вона зобов`язана відшкодувати його вартість.

Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113 затверджено Правила користування вагона і контейнерами, відповідно до п.24 яких у разі втрати або пошкодження вагона до стану, що не підлягає ремонту, винна сторона зобов`язана надати відповідний вагон. У разі відсутності у винної сторони відповідного вагона вона зобов`язана відшкодувати його вартість, визначену згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №116 "Про затвердження Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей".

Розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки (п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №116).

Вимога позивача надати замість пошкодженого вагон аналогічного року випуску та аналогічними характеристиками або відшкодувати шкоду (претензія №4641/40 від 29.06.2016) залишилася відповідачем без задоволення. Залишки пошкодженого вагону не були повернуті позивачу. Доказів на підтвердження протилежного матеріали справи не містять.

Ринкову та утилізаційну вартість напіввагону позивача №56109481 визначено за результатами проведення комісійної судової транспортно-товарознавчої експертизи (висновок №7177/17-56 від 20.12.2018), що на дату складання висновку з врахуванням прийнятих обмежень становить 920 900,00 грн. та 127 400,00 грн. відповідно.

Доказів, які б спростовували висновок судових експертів відповідачем не надано, у зв`язку з чим вказаний висновок приймається судом як належний та допустимий доказ у розумінні ст. ст. 76-79 ГПК України.

В п.111 Статуту залізниць наведено перелік підстав, за наявності яких залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу.

Натомість відповідачем не надано доказів, які б свідчили про наявність підстав для висновку щодо відсутності вини залізниці у пошкодженні вагону позивача або про наявність підстав для звільнення залізниці від відповідальності у розумінні п.п.110, 111 Статуту залізниць, у зв`язку чим вимога позивача про відшкодування вартості пошкодженого під час здійснення перевезення вагону є обґрунтованою та відповідно до положень ч.ч.3, 4 ст. 225 ГК України підлягає задоволенню у розмірі, визначеному станом на день вирішення спору місцевим господарським судом, у висновку судової експертизи №7177/17-56 від 20.12.2018.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, зокрема положень ЦК України, ГК України та Статуту залізниць, відхиляються судом, оскільки відповідачем не вказано у чому саме полягає порушення цих норм, не надано доказів на підтвердження власних заперечень проти позову та обставин, встановлених місцевим господарським судом з урахуванням проведених експертних досліджень у справах №910/20282/16 та №917/203/15 щодо причин виникнення катастрофи та відсутності вини позивача, а також обставин, встановлених у судових рішеннях у справі 917/203/15, які відповідно до ст. 75 ГПК України не потребують повторного доказування під час розгляду справи №910/20282/16.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на переконання відповідача позивачем було пропущено строк спеціальної позовної давності і відповідачем подано заяву про застосування наслідків пропуску вказаного строку.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.5 ст. 315 ГК України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Аналогічні положення містить п. 136 Статуту залізниць, згідно з яким позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний строк, який обчислюється відповідно до вимог п.134 цього Статуту, тобто з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення позову (складання комерційного акта, акта загальної форми, списання коштів з особового рахунку тощо).

Акт про пошкодження вагону (форма ВУ-25М) №198 від 10.09.2014 не містить відомостей про особу, з вини якої був пошкоджений вагон. Натомість, як зазначалося вище, за результатами службового розслідування катастрофи, яка мала місце 22.08.2014, вина за її спричинення покладена відповідачем на позивача і з цього приводу залізницею подано позов про відшкодування збитків з позивача, в задоволенні якого рішенням Господарського суду Полтавської області від 09.12.2015 у справі №917/203/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.06.2016, відмовлено. При чому вказані судові рішення ґрунтуються на відсутності доказів вини позивача (власника спірного вагону) у спричиненні катастрофи.

З наведеного слідує, що саме з дати набрання законної сили судовими рішеннями у справі №917/203/15 позивач дізнався про порушення його прав і розпочався перебіг строку позовної давності для вимог про відшкодування майнової шкоди.

29.06.2016 позивач звернувся до відповідача з претензією №4641/40 (тобто через 15 днів після набрання законної сили рішенням місцевого господарського суду у справі №917/203/15, а позов подав до суду - 03.11.2016, тобто в межах встановленого законом шестимісячного строку для пред`явлення позову, що спростовує доводи відповідача відносно пропуску позивачем строку спеціальної позовної давності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення суду відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 у справі №910/20282/16 - без змін.

2. Матеріали справи повернути Господарському суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у порядку і строки, встановлені ГПК України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 03.07.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир