ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2019 р. Справа№ 910/9518/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Тищенко А.І.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Карандюк Ю.О. дов.№41 від 02.01.2019;

від відповідача: Кіщук Т.В. дов.№218-74 від 08.10.18, посв.адв.№486;

від третьої особи 1: Шульга Ю.А. дов.№35-33 від 08.01.19; Зименко О.А. дов.№35-1064 від 24.05.19;

від третьої особи 2: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №8

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2019 (повний текст складено 23.01.2019) у справі №910/9518/18 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №8

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача:

1. Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації

2. Публічне акціонерне товариство "Київенерго"

про стягнення заборгованості у розмірі 93 279 грн. 50 коп.,

УСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 (далі - відповідач) та просило суд стягнути 93279,50 грн., у тому числі: 57163,39 грн. заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, 19657,30 грн. інфляційних втрат, 2011,49 грн. 3% річних, 3096,69 грн. пені та 11350,63 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати вартості наданих позивачем послуг за кодом абонента 3-50096 (постачання питної води, яка йде на виготовлення гарячої води, та водовідведення), за договором на послуги водопостачання та водовідведення №8309/4-13 від 19.07.2000 року та за договором про надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі №17810/4-03 від 18.07.2017 з протоколом розбіжностей.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що між сторонами був укладений лише договір від 19.07.2000, а договір від 18.07.2017 не укладений; заборгованість за надані послуги відсутня, а наявна переплата в розмірі 538294,72 грн.; позивачем не враховано перераховану субсидію; нарахування одночасно штрафу і пені суперечить законодавству.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16 січня 2019 року позов задоволено частково.

З Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" заборгованість у розмірі 57 163,39 грн., 3% річних у розмірі 1965,60 грн., інфляційні втрати у розмірі 9091,40 грн., пеня у розмірі 3096,69грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 подало 21.02.2019 апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідач повністю розрахувався шляхом перерахування третьою особою 1 позивачу коштів (пільг та субсидій); відповідач не є підприємством питного водопостачання та ліцензіатом у сфері централізованого водопостачання та водовідведення; укладений між сторонами договір від 19.07.2000 не регулює відносини постачання питної води для виготовлення гарячої води, а договір від 18.07.2017 є неукладеним; існує законодавча заборона укладати договори з мешканцями будинку за відсутності ліцензій, а тому ОСББ позбавлений можливості здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги з постачання води, що використовується для підігріву, тому позивач зобов`язаний був укласти прямі договори із безпосередніми споживачами цих послуг.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що третьою особою 1 перераховувались кошти позивачу за кодом 3-096 (постачання холодної води та водовідведення холодної води), а спір стосується постачання питної води, яка йде на виготовлення гарячої води; договір від 18.07.2017 є чинним; питна вода поставлялась для підігріву на бойлер, який знаходиться на балансі відповідача і згідно положень чинного законодавства відповідач є колективним споживачем.

У додаткових поясненнях позивач вказав, що помилковість перерахування Управлінням праці та соціального захисту населення на рахунок ПАТ "Київенерго" грошових коштів не є предметом розгляду даної справи та не спростовує факту наявності заборгованості відповідача.

Треті особи заперечень на апеляційну скаргу не подали, третя особа 2 представника у судове засідання не направила, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі, просила її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях.

Представники третьої особи 1 у судовому засіданні пояснили порядок застосування пільг та нарахування субсидій.

Заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи 1, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 19 липня 2000 року між Державним комунальним об`єднанням "Київводоканал", яке в подальшому було перетворено у Відкрите акціонерне товариство "Київводоканал", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", та яке змінило тип на Приватне акціонерне товариство, як постачальником, та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку №8, як абонентом, було укладено Договір на послуги водопостачання та водовідведення №8309/4-13 (далі - договір-1), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався забезпечити абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затвердженими наказом Голови Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 р. №65.

Правила користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затверджені наказом Голови Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65, втратили чинність 18.10.2008 у зв`язку із введенням в дію Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190.

Пунктами 2.1, 2.2 договору-1 визначено, що постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 та приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично допустимих концентрацій шкідливих речовин. Абонент зобов`язаний сплачувати вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством України. У разі зміни тарифів сплата послуг відповідачем здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до цього договору.

Відповідно до п.3.6 договору-1 абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством, у п`ятиденний термін з дня представлення Постачальником платіжних документів до банківської установи.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов`язаний у п`ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акта звірки у цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими Абонентом (п.3.7 договору-1).

У пункті 4.1 договору-1 сторонами встановлено, що за безпідставну відмову від оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення Абонент сплачує позивачу штрафні санкції у розмірі 20 відсотків від несплаченої суми.

Пунктом 4.2 договору-1 передбачено, що за несвоєчасну оплату послуг з водопостачання та водовідведення Абонент сплачує пеню у розмірі 0,1 відсоток несплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно з п. 5.1 договору-1 цей Договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

18 липня 2017 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як абонентом, було укладено Договір на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі № 17810/4-03 (далі - договір-2) з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей до договору № 17810/4-03 від 18.07.2017 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 21.09.2017 (далі - протокол узгодження розбіжностей).

Пунктом 1.1 договору-2 визначено, що постачальник зобов`язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва за адресами об`єктів водоспоживання, а абонент зобов`язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому Постачальником послуг та дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 №137, Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затвердженими розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради від 12.10.2011 № 1879.

Згідно з п.2.1.1 договору-2 облік спожитої води здійснюється за показами засобів обліку, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у абонента декількох об`єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням всіх засобів обліку, зареєстрованих за абонентом.

Пунктом 2.2.4 договору-2 встановлено, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, абонент зобов`язаний у десятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документа до банківської установи абонента письмово повідомити про це постачальника та у цей же строк направити представника з обґрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акта. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною.

У пункті 4.2 договору-2 сторонами визначено, що у разі порушення строків виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Оплата абонентом пені не звільняє останнього від оплати несплаченого рахунку в повному обсязі.

Пунктом 4.6 договору-2 передбачено, що за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок або вимогу щодо оплати абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє абонента від обов`язку оплатити рахунок Постачальника.

Цей Договір укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення. Відносини сторін до укладення нового договору регулюються даним договором (п.7.1 Договору-2).

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилався на те, що ним, на виконання умов договору-1 та договору-2, було надано відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення за кодом 3-50096 за період з 01.08.2016 р. до 31.03.2018 р. на загальну суму 116 370,28 грн., що підтверджується актами про зняття показань з приладів обліку за спірний період між позивачем та представником абонента, однак відповідач, в порушення умов договорів, неналежним чином виконав свої обов`язки по оплаті наданих послуг, сплативши лише 49 512,90 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень за період з 04.11.2016 р. по 24.04.2018 р., внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 57 163,39 грн. (з урахуванням переплати по коду абонента 3-96 у розмірі 9 693,99 грн.).

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договорів позивач, крім суми основного боргу, просив суд стягнути з відповідача 2011,49грн. - 3% річних, 19657,30 грн. інфляційних втрат, 3096,69 грн. пені та 11350,63 грн. штрафу.

Відповідач, заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, посилався на те, що за кодом 3-50096 він повністю розрахувався, зокрема, у складі оплати спожитої послуги гарячого водопостачання на користь ПАТ "Київенерго" як шляхом перерахування коштів із власного рахунку на рахунок позивача, так і у формі компенсацій за пільги і субсидії від третьої особи-1 на користь позивача і третьої особи-2. Також відповідач заперечував факт укладення 18.07.2017 Договору на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі № 17810/4-03. Крім цього, вказував, що за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №690084 від 01.09.1999 року, укладеним з ПАТ "Київенерго", відповідачем здійснювались розрахунки за гарячу воду з ПАТ "Київенерго" і бюджетні кошти перераховувались Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на рахунок третьої особи - 2.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги про стягнення суми основного боргу і пені є доведеними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат також є обґрунтованими, однак позивачем були допущені помилки у розрахунках, тому вказані вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення штрафу, то за встановлених обставин справи відсутні підстави для його застосування, тому ці вимоги не підлягають задоволенню.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Права та обов`язки між сторонами виникли на підставі договору на послуги водопостачання та водовідведення №8309/4-13 від 19.07.2000 року та договору про надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі №17810/4-03 від 18.07.2017 з протоколом розбіжностей. За правовою природою вказані договори є господарськими договорами про надання послуг.

Договори укладені належним чином, підписані повноважними особами сторін, у встановленому порядку не визнані недійсними, отже, є обов`язковими для сторін.

Доводи відповідача про те, що договір від 18.07.2017 є неукладеним, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки вказаний договір містить всі істотні умови, підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств.

Крім цього, відповідно до положень статті 181 Господарського кодексу України відповідач листом №217-40 від 31.08.2017 року повернув підписаний зі своєї сторони протокол розбіжностей до договору від 18.07.2017 року, що свідчить про дотримання порядку укладення господарських договорів.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються спеціальними Законами України "Про житлово-комунальні послуги" та "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення".

Згідно з ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб`єктами у сфері житлово-комунальних послуг є виробник та виконавець послуг, балансоутримувач, власник та споживач житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статтею 1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" встановлено, що питне водопостачання - діяльність, пов`язана з виробництвом, транспортуванням та/або постачанням питної води споживачам питної води, охороною джерел та/або систем питного водопостачання; водовідведення - діяльність із збирання, транспортування та очищення стічних вод за допомогою систем централізованого водовідведення або інших споруд відведення та/або очищення стічних вод.

Суб`єктами відносин у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення є: органи державної влади, до сфери управління яких належать об`єкти питного водопостачання та водовідведення; органи місцевого самоврядування, до сфери управління яких належать об`єкти питного водопостачання та водовідведення; підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення; споживачі питної води та/або послуг з водовідведення (ст. 4 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення").

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 279 від 10.08.2012 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення", яка діяла протягом спірного періоду до 18.05.2017, та постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 307 від 22.03.2017 (чинна з 19.05.2017) вид господарської діяльності у сфері централізованого водопостачання та/або водовідведення визначено такою, що підлягає ліцензуванню.

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначається Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 (Правила №190). Ці Правила є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод (п. 1.1 Правил).

Згідно з п. 3.7 Правил розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 3.13 Правил суб`єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення. Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, водопостачання у спірний період здійснювалось на бойлер, який знаходиться на балансі Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №8, що підтверджується розпорядженнями на підтвердження даних щодо водолічильника.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2013 року у справі №5011-73/11230-2012, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідно до наданого відповідачем робочого проекту розміщення бойлерної, бойлерна та елеваторний вузол керування тепловою мережею розміщені в підвалі будинку відповідача та перебувають у нього на балансі.

Крім того, у постанові Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2017 року у справі №910/19661/16, яка набрала законної сили, встановлено, що за кодом 3-50096 обліковується гаряча вода, а також стоки гарячої води, а надання послуг із приймання стічних вод, у тому числі, гарячого водопостачання, регулюється умовами укладеного сторонами договору, вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом (яким є відповідач) на користь Водоканалу (позивача).

Так, відповідно до ст. 75 ГПК України, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Такими фактами у даній справі є факти, встановлені судовими рішеннями у зазначених справах, зокрема те, що на балансі Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 перебуває бойлер та елеваторний вузол керування тепловою мережею, те, що за кодом 3-50096 обліковується гаряча вода та стоки гарячої води, а також факт регулювання умовами укладеного сторонами договору надання послуг із приймання стічних вод, у тому числі, гарячого водопостачання.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договорів у період з 01.08.2016 року по 31.03.2018 року позивач надав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення за кодом 3-50096 на загальну суму 116370,28грн. що підтверджується актами про зняття показань з приладів обліку за спірний період, а відповідачем здійснив часткову оплату одержаних послуг, що підтверджується копіями платіжних доручень за період з 04.11.2016 р. по 24.04.2018 р. на загальну суму в розмірі 49 512,90 грн.

Згідно з п.3.1 договору-1 кількість води, що подається постачальником та використовується Абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представниками абонента.

Кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно до показників водолічильника, а при його відсутності - за узгодженням з постачальником, за діючими нормами водопостачання, або іншим засобом, передбаченим п.21.2 Правил (п.3.4 договору-1).

Відповідно до п.3.6 договору-1 абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством, у п`ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

Відповідно до п. 2.1.2 договору-2 (з урахуванням п. 2.1.2 протоколу узгодження розбіжностей) знаття показів засобу (-ів) обліку здійснюється, як правило, щомісячно представником Постачальника у присутності представника Абонента. В разі, якщо Абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показів, дані, що зняті Постачальником, є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг.

Пунктом 2.1.4 договору-2 (з урахуванням п. 2.1.4 протоколу узгодження розбіжностей) передбачено, що кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається кількістю води, що надходить з комунального водопроводу згідно з показами засобів обліку води.

Відповідно до п.2.2.1 договору-2 постачальник щомісячно направляє до банківської установи Абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за надані послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно до чинного законодавства та не підлягають узгодженню сторонами. У разі зміни тарифів у період дії цього договору Постачальник доводить Абоненту нові тарифи у розрахункових документах без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів.

Згідно з п.2.2.2 договору-2 (з урахуванням п. 2.2.2 протоколу узгодження розбіжностей) у розрахункових документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється Абонентом щомісячно у безготівковій формі у п`ятиденний строк з дня направлення Постачальником розрахункового документа до банківської установи Абонента.

З матеріалів справи також вбачається, що на виконання умов Договорів позивачем було виставлено платіжні документи до банківських установ у період з 22.02.2017 року по 23.03.2018 року, що підтверджується довідками Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" №51/12-602 від 01.02.2018 р., №51/12-798 від 15.05.2018 р., розшифровками рахунків абонента.

Статтею 22 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" передбачено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Оскільки предметом наведених договорів є надання позивачем послуг з водопостачання та водовідведення відповідачу, то сторони, разом з умовами договору також зобов`язані виконувати і вимоги спеціальних нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини особи, що надає послуги з водовідведення та особи, що користується послугами з водовідведення.

Відповідно до ч. 5 ст. 633 ЦК України у вказаних договорах за згодою сторін були встановлені правила, обов`язкові для них при виконанні цих договорів.

Так, у п.1.1 договору-1 зазначено, що постачальник зобов`язався забезпечити Абоненту постачання питної води та прийняти від Абонента каналізаційні стоки, а Абонент сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затвердженими наказом Голови Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 р. №65.

Пунктом 1.1 договору-2 визначено, що постачальник зобов`язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва за адресами об`єктів водоспоживання, а абонент зобов`язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому Постачальником послуг та дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 №137, Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затвердженими розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради від 12.10.2011 № 1879.

Пунктом 1.4 Правил №190 встановлено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил № 37, а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Згідно з пунктом 1.2 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України № 37 останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації, та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів.

Пунктом 1.4 Правил № 37 передбачено, що: абонент водоканалу - це юридична особа, яка уклала договір з Водоканалом на надання послуг водопостачання та (або) каналізації; стічні води підприємств - це усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

Відповідно до пункту 2.4 Правил №37 підприємства зобов`язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки водоканалу за надані послуги.

Підприємства зобов`язані систематично (відповідно до місцевих Правил приймання) подавати до Водоканалу інформацію про об`єми та якісний склад стічних вод, які вони скидають до міської каналізації. Інформацію підписують керівник Підприємства та особа, відповідальна за водовідведення. Керівник Підприємства несе відповідальність за достовірність інформації. (п.7.2 Правил №37)

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

У ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства та умови укладених між сторонами договорів, суд першої інстанції дійшов юридично правильного висновку щодо наявності у відповідача, як балансоутримувача відповідного теплового пункту, обов`язку зі сплати за послуги з постачання питної води, яка йде на виготовлення гарячої води, та водовідведення саме на користь позивача за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби.

Посилання відповідача на те, що він здійснював оплату теплової енергії у гарячій воді третій особі - ПАТ "Київенерго" (третя особа-2), на підставі Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №690084 від 01.09.1999 року, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки з пояснень третьої особи-2 вбачається, що нею здійснювалась реалізація теплової енергії на потреби гарячого водопостачання, а не самої води у будь - якому її вигляді, а тому ПАТ "Київенерго" не мало правових підстав проводити нарахування за питну воду, що використовується для приготування гарячої води, і здійснювало нарахування лише за використані для підігріву води гігакалорії, тобто, виставляло рахунки як споживачу за підігрів води, а не за її постачання. Відповідачем не проводились оплати ПАТ "Київенерго" послуг з постачання холодної води, яка в подальшому використовується останнім для підігріву. За питну воду, яка використовується для приготування гарячої води відповідач мав сплачувати кошти позивачу.

Доводи відповідача про те, що за кодом 3-50096 він повністю розрахувався, зокрема, шляхом перерахування Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (третя особа-1) на користь позивача грошових коштів у формі компенсацій за пільги і субсидії, також обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки в розрахунках до споживачів (абонентів) позивач, як виробник послуг з водопостачання та водовідведення, не виставляє суми пільг, субсидій, а відшкодування відбувається за рахунок коштів з державного та місцевого бюджетів, у зв`язку з тим, що нормами діючого законодавства обов`язок по відшкодуванню різниці в тарифах покладено на орган, який їх затвердив. Таким чином, Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації не має жодних зобов`язань перед Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал".

Відповідно до витягів з реєстрів фінансування Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації за період з 01.08.2016 року по лютий 2018 року стосовно Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 (код абонента 3-096) пільги та субсидії по оплаті за водопостачання та водовідведення гарячої води склали загальну суму у розмірі 39 485 грн. 26 коп. Вказані витяги підписані уповноваженими представниками Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" й скріплені печатками підприємств.

Як вбачається з інформації Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на рахунок Публічного акціонерного товариства "Київенерго" по оплаті за теплову енергію (опалення та гаряче водопостачання) по наданих населенню пільгах згідно з договором №690084 стосовно Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 відшкодовано за період 01.08.2016 р. по 31.03.2018 р. перераховано суму у розмірі 56 737 грн. 34 коп., а на рахунок Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" по оплаті за водопостачання та водовідведення по наданих населенню пільгах згідно з договором №3-096 стосовно Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 відшкодовано за період 01.08.2016 р. по 31.03.2018 р. перераховано суму у розмірі 3 394 грн. 56 коп.

Відповідно до реєстру розподілу суми, направленої на погашення заборгованості за 2018 рік по субсидіям за теплову енергію, стосовно Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 на рахунок Публічного акціонерного товариства "Київенерго" перераховано 9850грн.26коп., що підтверджується платіжним дорученням №1212 від 25.04.2018 р.

Відповідно до реєстру розподілу суми, направленої на погашення заборгованості за 2017 рік по субсидіям по оплаті за водопостачання та водовідведення гарячої води, стосовно Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 на рахунок Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" перераховано 2120грн.53коп., що підтверджується платіжним дорученням №758 від 27.02.2018 р., а за 2018 рік - 1 270 грн. 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1214 від 25.04.2018 р.

При цьому, третьою особою-1 було відшкодовано стосовно відповідача суму на погашення заборгованості по субсидіям та пільгам по оплаті за водопостачання та водовідведення на рахунок позивача за кодом 3-096, що підтверджується реєстрами розподілу суми у графі 2, тобто, за кодом абонента на постачання холодної води та водовідведення холодної води. В той же час спір у даній справі виник у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань зі сплати наданих послуг за кодом абонента 3-50096, тобто, за кодом абонента на постачання питної води, яка йде на виготовлення гарячої води, та водовідведення.

Що стосується перерахування третьою особою-1 на рахунок третьої особи-2 грошових коштів по оплаті за теплову енергію по наданих населенню пільгах згідно з договором №690084 стосовно Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №8, то як вірно встановлено судом першої інстанції, у платіжному дорученні №1212 від 25.04.2018 р. було зазначено призначення платежу: "борг за тепло", отже, вказане платіжне доручення не є доказом, який би підтверджував відшкодування третьою особою-1 пільг та субсидій за водопостачання та водовідведення, а помилковість перерахування Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на рахунок Публічного акціонерного товариства "Київенерго" грошових коштів по оплаті за надані послуги з постачання питної води, яка йде на виготовлення гарячої води, по наданих населенню пільг та субсидій не є предметом розгляду у даній справі та не спростовує факту наявності заборгованості Відповідача перед Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал".

Щодо посилань відповідача на Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", то укладені між сторонами договори не припинили своєї дії у зв`язку з прийняттям вказаного Закону, оскільки зазначений закон надає право позивачу укладати договори безпосередньо з фізичними особами - мешканцями багатоквартирних будинків та цим Законом передбачено можливість споживачів (юридичних осіб) отримувати послуги на підставі вже укладених договорів (як колективний споживач), при цьому прийняття вказаного Закону не тягне за собою автоматичного припинення раніше укладених договорів.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що заборгованість відповідача перед позивачем за період з 01.08.2016 року по 31.03.2018 року за кодом 3-50096 становить 57163,39 грн., підтверджується належними доказами, а вимоги про її стягнення є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Позивач просив стягнути з відповідача 19657,30 грн. інфляційних втрат, 2011,49 грн. 3% річних, 3096,69 грн. пені та 11350,63 грн. штрафу.

Частиною 2 ст. 218 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 4.2 договору-1 передбачено, що за несвоєчасну оплату послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує пеню у розмірі 0,1 відсоток несплаченої суми за кожний день прострочення.

У пункті 4.2 договору-2 сторонами також визначено, що у разі порушення строків виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Оплата абонентом пені не звільняє останнього від оплати несплаченого рахунку в повному обсязі.

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення пені в сумі 3096,69 грн. за період прострочення виконання грошових зобов`язань з 30.07.2017 р. по 31.03.2018 р., апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення вказаних вимог у повному обсязі.

У пункті 4.1 договору-1 сторонами визначено, що за безпідставну відмову від оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує позивачу штрафні санкції у розмірі 20 відсотків від несплаченої суми.

Пунктом 4.6 договору-2 передбачено, що за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок або вимогу щодо оплати абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє абонента від обов`язку оплатити рахунок Постачальника.

При цьому, згідно висновків Верховного Суду України, викладених, зокрема, в постанові від 27.04.2012 року у справі №06/5026/1052/2011, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто, не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Позивачем була заявлена вимога про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 11 350,63 грн. відповідно до п.4.1 договору-1 та п.4.6 договору-2.

Однак, як було вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем протягом серпня 2016 року - березня 2018 року частково сплачувалась сума заборгованості за водовідведення гарячої води на рахунок позивача, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи, а тому вказане свідчить про наявність прострочення виконання відповідачем його договірних зобов`язань, а не про відмову їх виконувати. Крім того, позивач не направляв відповідачеві рахунки, а надсилав через банк інформаційні дебетові повідомлення, також позивач не надав обґрунтованого розрахунку штрафу за кожний випадок безпідставної відмови від оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення та не зазначив, які саме рахунки відповідач відмовився сплатити і на яку суму.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необґрунтованості позовних вимог про стягнення штрафу, а тому вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наявний у матеріалах справи розрахунок 3% річних та інфляційних втрат коштів, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем були допущені арифметичні та методологічні помилки, у зв`язку із чим вказані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за загальний період прострочення з 21.09.2016 р. по 31.03.2018 р. у розмірі 1 965,60 грн., та інфляційні за цей же період у розмірі 9091,40 грн.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16 січня 2019 року - без змін.

2. Справу №910/9518/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.07.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

А.І. Тищенко