ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2019 р. Справа№ 911/2653/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Верховця А.А.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання: Добродзій Є.В.

у присутності представника скаржника Вірчака В.Г. за довіреністю

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 15.01.2019 року

у справі № 911/2653/17 (суддя Наріжний С.Ю.)

за заявою ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Добробут"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.01.2019 року у справі № 911/2653/17 заяву ГУ ДФС у Київській області задоволено частково, визнано грошові вимоги ГУ ДФС у Київській області до ТОВ фірма "Добробут" у сумах: 3524,00 грн. - 1 черга задоволення вимог кредиторів; 28371,80 грн. - 3 черга задоволення вимог кредиторів; 22455,78 грн. - 6 черга задоволення вимог кредиторів, в іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ГУ ДФС у Київській області звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 15.01.2019 року в частині відмови у визнанні кредиторських вимог в розмірі 216,49 грн. у даній справі та прийняти нове рішення, яким включити кредиторські вимоги у розмірі 216,49 грн. до реєстру кредиторів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2018 року колегією суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Отрюха Б.В., Грека Б.М. апеляційну скаргу ГУ ДФС у Київській області повернуто скаржнику без розгляду на підставі п 4 ст. 174 ГПК України у зв`язку з неподанням доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі, а також доказів направлення кредитору копії апеляційної скарги з доданими до неї документами з описом вкладення у відповідності до вимог ст.ст. 258, 259 ГПК України.

21.03.2019 року апеляційна скарга ГУ ДФС у Київській області надійшла до Північного апеляційного господарського суду повторно.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2018 року колегією суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Отрюха Б.В., Сотнікова С.В. апеляційну скаргу ГУ ДФС у Київській області повернуто скаржнику без розгляду на підставі п. 4 ст. 174 ГПК України у зв`язку з неподанням доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

03.06.2019 року апеляційна скарга ГУ ДФС у Київській області надійшла до Північного апеляційного господарського в третє.

Згідно витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Отрюх Б.В., Верховець А.А.

Ухвалою суду від 04.06.2019 року вищевказаною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДФС у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 15.01.2019 року у справі № 911/2653/17, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 27.06.2019 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

Представник ГУ ДФС у Київській області в судовому засіданні 27.06.2019 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 15.01.2019 року в частині відмови у визнанні кредиторських вимог в розмірі 216,49 грн. у даній справі та прийняти нове рішення, яким включити кредиторські вимоги у розмірі 216,49 грн. до реєстру кредиторів.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

27.06.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника скаржника, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ГУ ДФС у Київській області слід відмовити, а ухвалу господарського суду Київської області від 15.01.2019 року у справі №911/2653/17 в оскаржуваній частині - залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закону про банкрутство).

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № 911/2653/17 про банкрутство ТОВ фірми "Добробут", провадження у якій порушено ухвалою суду від 03.10.2017 року за заявою ОСОБА_2

Постановою суду від 31.07.2014 боржника визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Шмуйла А.Д

13.09.2018 року до господарського суду Київської області надійшла заява ГУ ДФС у Київській області про визнання кредиторських вимог до боржника у сумі 51 044,15 грн.

15.01.2019 до суду першої інстанції надійшло клопотання ГУ ДФС у Київській області про залучення до матеріалів справи розрахунку пені з земельного податку з юридичних осіб.

В заяві заявник просить суд визнати кредиторські вимоги на суму 51 044,15 грн., з яких: 28 371,80 грн. за основним платежем та 22 672,35 грн. пені. В уточненому розрахунку пені заявником вказано суму пені 22 672,27 грн.

За наслідками розгляду заявлених вимог, ухвалою господарського суду Київської області від 15.01.2019 року, заяву ГУ ДФС у Київській області задоволено частково, визнано грошові вимоги ГУ ДФС у Київській області до ТОВ фірма "Добробут" у сумах: 3 524,00 грн. - 1 черга задоволення вимог кредиторів; 28 371,80 грн. - 3 черга задоволення вимог кредиторів; 22 455,78 грн. - 6 черга задоволення вимог кредиторів, в іншій частині заяви відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні вимог на суму 216,49 грн. пені місцевий господарський суд виходив з того, що всупереч ст. 19 Закону про банкрутство нарахування пені у вказаному розмірі на конкурсну заборгованість боржника відбулось після порушення провадження у справі про банкрутство.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що розрахунок пені та штрафних санкцій відбувається з моменту виникнення заборгованості до дати винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство. За твердженням апелянта, у відповідності до інформаційної бази даних ДФС України (інтегрованої картки земельного податку з юридичних осіб) сума пені складає 22 672,27 грн., яку розраховано контролюючим органом з моменту виникнення заборгованості по 03.10.2017 року (дата ухвали про порушення ), а 02.03.2018 року є датою відображення вказаного розрахунку в аналітичній системі, а не датою виникнення пені.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали в оскаржуваній податковим органом частині, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування з огляду на наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, вказані вимоги за основним платежем виникли на підставі самостійно задекларованих боржником зобов`язань за податковою декларацією № від 19.01.2017 року із земельного податку за загальний період з 30.10.2017 року по 30.01.2018 рік.

Згідно ч. 1 ст. 269 ПК України, платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ПК України, об`єктами оподаткування зокрема є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Статтею 285 ПК України встановлено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Згідно п. 287.3. статті 287 ПК України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що заявлені вимоги за основним платежем є податковою заборгованістю по земельному податку за вересень-грудень 2017 року, терміни сплати - 30.10.2017 року, 30.11.2017 року, 30.12.2017 року, 30.01.2018 року. Отже заявлені вимоги виникли під час провадження у справі про банкрутство ТОВ фірма "Добробут" і є поточними.

Згідно повідомлення ліквідатора про результат розгляду кредиторських вимог вбачається, що вимоги за основним платежем визнані повністю з віднесенням до 3 черги задоволення вимог кредиторів.

Отже, вказані вище вимоги в сумі 28 371,80 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими, а тому підлягають визнанню повністю.

З приводу вимог заявника щодо пені у сумі 22 672,27 грн. судом першої інстанції вірно встановлено, що вказана сума пені нарахована за податковими деклараціями № від 18.02.2015, № від 11.02.2016 року та № від 19.01.2017 року за загальний період з 29.01.2016 року і, як зазначає заявник, до дати порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ фірма "Добробут".

Разом з тим, судом першої інстанції правомірно зазначено, що за податковою декларацією № від 19.01.2017 заявлено 2 останні суми нарахованої пені: 154,59 грн. за період з 29.09.2017 року по 28.11.2017 року та 81,33 грн. за період з 29.10.2017 по 28.11.2017 року.

Отже, оскільки в силу ст. 19 Закону про банкрутство, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій, суд зазначає, що нарахування пені за конкурсними вимогами після дати порушення провадження у справі про банкрутство Боржника (03.10.2017 року) є безпідставним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість нарахованої пені в сумі 81,33 грн. за період з 29.10.2017 року по 28.11.2017 року, як наслідок, вказана сума підлягає відхиленню.

Апеляційний суд також погоджується з розрахунком, який був здійснений місцевим господарським судом щодо заявленої суми пені 154,59 грн. за період з 29.09.2017 року по 28.11.2017 року.

Так, судом встановлено, що правильна сума пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 29.09.2017 по 02.10.2017 на заборгованість у сумі 7 092,95 грн. становить 19,43 грн.

Таким чином суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що загальний розмір пені, що підлягає визнанню, становить 22 455,78 грн.

Частинами 1, 4 статті 23 Закону про банкрутство встановлено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Відлік строку на звернення з грошовими вимогами кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Крім цього, згідно ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури вимоги за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Як встановлено судом першої інстанції, кредиторська заява була подана до суду 12.09.2018 року, отже в межах строку на звернення з поточними кредиторськими вимогами за основним зобов`язанням; в той же час, заявлені вимоги щодо пені є конкурсними, у зв`язку з чим відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону про банкрутство підлягають погашенню в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

За вказаних обставин, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове визнання кредиторських вимог ГУ ДФС у Київській області до Боржника у сумах: 3524,00 грн. - 1 черга; 28371,80 грн. - 3 черга; 22455,78 грн. - 6 черга. В частині 216,49 грн. пені вимоги правомірно відхилені, оскільки нараховані з порушенням ч. 3 ст.19 Закону про банкрутство.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржувану ухвалу прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є недоведеними, безпідставними, необґрунтованими та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що правових підстав для її задоволення та скасування ухвали місцевого господарського суду в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області до боржника у розмірі 216,49 грн. не вбачається.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 281-284 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 15.01.2019 року у справі № 911/2653/17 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Київської області від 15.01.2019 року у справі №911/2653/17 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області до боржника у розмірі 216,49 грн. залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. матеріали справи повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки передбаченні ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 02.07.2019 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді А.А. Верховець

Б.В. Отрюх