ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2019 справа № 914/634/19

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО Україна", с. Крупець, Хмельницька обл.

до відповідача: Державного підприємства "ЛІКТРАВИ", Львівська обл.

про: стягнення заборгованості 184 866,03 грн. основного боргу, 12 506, 82 грн. інфляційних збитків, 3874,59 грн. 3 % річних, 33 164, 46 грн. пені та 138 649,52 грн. штрафу

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Демчук А. П.

Представники:

від позивача: Стельмах Ю. М.- дов. б/н від 30.01.2019 р.

від відповідача: не з`явився

Суд встановив: 08.04.2019 року за вх. № 659 в канцелярії Господарського суду Львівської області зареєстровано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО Україна" до Державного підприємства "ЛІКТРАВИ" про стягнення заборгованості 184 866,03 грн. основного боргу, 12 506, 82 грн. інфляційних збитків, 3874,59 грн. 3 % річних, 33 164, 46 грн. пені та 138 649,52 грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.04.2019 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання на 07.05.2019 року. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.05.2019 року підготовче засідання відкладено на 16.05.2019 року, у зв`язку з відсутністю представників сторін. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.05.2019 року підготовче засідання відкладено на 28.05.2019 року, у зв`язку з відсутністю представників сторін. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.05.2019 року підготовче засідання відкладено на 30.05.2019 року, у зв`язку з відсутністю представників сторін. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.05.2019 року підготовче засідання відкладено на 11.06.2019 року, у зв`язку з відсутністю представників сторін. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.06.2019 року підготовче засідання закрито, справа призначена до судового розгляду по суті на 24.06.2019 року.

Оскільки, за складністю та категорією дану справу, слід розглядати за правилами загального позовного провадження, суд призначив розгляд цієї справи в підготовчому провадженні.

Позивач вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 10.04.2019 року, ухвали про відкладення розгляду справи від 07.05.2019 року, від 16.05.2019 року, від 28.05.2019 року, від 30.05.2019 року, від 11.06.2019 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

17.04.2019 р. за вх. № 16141/19 представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

07.06.2019 р. за вх. № 23928/19 представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 10.04.2019 року, ухвали про відкладення розгляду справи від 07.05.2019 року, від 16.05.2019 року, від 28.05.2019 року, від 30.05.2019 року, від 11.06.2019 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, повернуті на адресу суду, що знаходяться у матеріалах справи, а явка якого була визнана судом обов`язковою.

Відповідно до ст. 222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Відповідно до ст. 240 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 24.06.2019 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

У позовній заяві представник позивача зазначив, що 01.01.2018 року між ТОВ «Суффле Агро Україна» (Продавець) та ДП «Ліктрави» (Покупець) укладено Договір поставки № (надалі - Договір), відповідно до умов якого:

- продавець зобов`язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати вартість сільськогосподарських товарів (п. 1.1.1. Договору)

Позивач зазначає, що ТОВ «Суффле Агро Україна» здійснило поставку товару Покупцю на загальну суму 184 866.03 гривень, що підтверджується наступними доданими до позову видатковими накладними:

Видаткова накладна № від 11.06.2018 року на суму 32 897,26 гривень.

Видаткова накладна № від 10.05.2018 року на суму 285 600,00 гривень.

Номенклатура товару, його кількість та ціна та строк оплати погоджені сторонами у доданих до позову специфікаціях.

Відповідач оплату за поставлений товар грошовими коштами не здійснив.

Прострочення з оплати, на час подачі позову, триває вже 8 місяців.

Згідно п. 4.3 Договору передбачено, що якщо інші умови не будуть погоджені сторонами, оплата настає 31.10.2018 року.

Позивач наголошує, що Сторони погодили в п. 4.3 Договору те, що «якщо в додатках до Договору буде вказана дата із зазначенням лише дати та місяця то, вважатиметься, що мова йде про 2018 рік».

Таким чином, позивач тлумачить п. 4.3 правочину таким чином, що сторони, визначаючи дату оплати, мали на увазі, що строки оплати, зазначені в специфікаціях, стосуються 2018-ого року, так як про це міститься застереження в п. 4.3 Договору.

Крім того, позивач зазначає, що п. 4.4 Договору передбачено, що, у разі поставки товару без попередньої оплати, кінцевою датою розрахунку, в тому числі для цілей обчислення штрафних санкцій, сторони домовилися рахувати 5 робочий день з моменту поставки.

Специфікація № від 05.06.2018 року та специфікація № від 05.06.2018 року, які містять посилання на Договір, передбачають розділ «Деталі замовлення», а в даному розділі зазначено, «строк оплати: підлягає оплаті протягом 21 днів». Поставка товару за Договором відбулась 11.06.2018 року. Тому, строк оплати настав на 21-й день після поставки товару, а саме 02.07.2018 року. Нарахування штрафних санкцій здійснювалось з 03.07.2018 року.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Однією з підстав виникнення зобов`язань, згідно ст. 11 ЦК України, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 525 ЦК України та ст. 193 ГК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За умовами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час прострочення зобов`язання, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Позивач зазначає, що відповідно до п. 8.1 Договору, Покупець сплачує пеню Продавцеві в разі несвоєчасної оплати за товар. Розмір пені визначений як подвійна облікова ставка НБУ від несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення без застосування положень п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Розмір пені за 184 дні прострочення, тобто за період з 03.07.2018 року до 02.01.2019 року, становить 33 164,46 гривень.

Стаття 173 Господарського кодексу України передбачає, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт ( управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Однією з підстав виникнення господарських зобов`язань, згідно статті 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Стаття 610 Цивільного кодексу України під порушенням зобов`язання розуміє його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п. 8.2 Договору передбачено, що покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15 % від суми прострочення за кожен 1 (один) повний місяць прострочення. Позивач просить стягнути з відповідача штраф в сумі 138 649,52 гривень (по 15% штрафу від суми боргу за серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2018 року). Тобто по 27 729,90 гривень за 5 місяців прострочення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок 3 % річних за період з 03.07.2018 року до 14.03.2019 року становить 3 874,59 гривень.

Розрахунок інфляційних збитків за період з 03.07.2018 року до 28.02.2019 року становить 12 506,82 гривень.

Відповідач вимог суду не виконав, відзиву на позовну заяву не подав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

У ході розгляду справи судом встановлено, що 01.01.2018 року між ТОВ «Суффле Агро Україна» (Продавець) та ДП «Ліктрави» (Покупець) укладено Договір поставки № (надалі - Договір), відповідно до умов якого:

- продавець зобов`язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати вартість сільськогосподарських товарів (п. 1.1.1. Договору)

ТОВ «Суффле Агро Україна» здійснило поставку товару Покупцю на загальну суму 184 866.03 гривень, що підтверджується наступними доданими до позову видатковими накладними:

Видаткова накладна № від 11.06.2018 року на суму 32 897,26 гривень.

Видаткова накладна № від 10.05.2018 року на суму 285 600,00 гривень.

Номенклатура товару, його кількість та ціна та строк оплати погоджені сторонами у доданих до позову специфікаціях.

Відповідач оплату за поставлений товар грошовими коштами не здійснив.

Прострочення з оплати, на час подачі позову, триває вже 8 місяців.

Пунктом 4.3 Договору встановлено, якщо інші умови не будуть погоджені сторонами, оплата настає 31.10.2018 року.

Сторони погодили в п. 4.3 Договору те, що «якщо в додатках до Договору буде вказана дата із зазначенням лише дати та місяця то, вважатиметься, що мова йде про 2018 рік».

Отже, позивач тлумачить п. 4.3 правочину таким чином, що сторони, визначаючи дату оплати, мали на увазі, що строки оплати, зазначені в специфікаціях, стосуються 2018-ого року, так як про це міститься застереження в п. 4.3 Договору.

Крім того, п. 4.4 Договору передбачено, що у разі поставки товару без попередньої оплати, кінцевою датою розрахунку, в тому числі для цілей обчислення штрафних санкцій, сторони домовилися рахувати 5 робочий день з моменту поставки,

Специфікація № від 05.06.2018 року та специфікація № від 05.06.2018 року, які містять посилання на Договір, передбачають розділ «Деталі замовлення», в якому зазначено, «строк оплати: підлягає оплаті протягом 21 днів». Поставка товару за Договором відбулась 11.06.2018 року. Тому, строк оплати настав на 21-й день після поставки товару, а саме 02.07.2018 року. Нарахування штрафних санкцій здійснювалось з 03.07.2018 року.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Однією з підстав виникнення зобов`язань, згідно ст. 11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно ст. 525 ЦК України та ст. 193 ГК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна Його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За умовами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час прострочення зобов`язання, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 8.1 Договору, Покупець сплачує пеню Продавцеві в разі несвоєчасної оплати за товар. Розмір нені визначений як подвійна облікова ставка НБУ від несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення без застосування положень п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Розмір пені за 184 дні прострочення, тобто за період з 03.07.2018 року до 02.01.2019 року, становить 33 164,46 гривень.

Стаття 173 Господарського кодексу України передбачає, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Однією з підстав виникнення господарських зобов`язань, згідно статті 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Стаття 610 Цивільного кодексу України під порушенням зобов`язання розуміє його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів господарських санкцій, згідно Господарського кодексу України, є штрафні санкції. Так, стаття 230 Кодексу встановлює, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГК України, порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором.

Згідно п. 8.2 Договору передбачено, що покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15 % від суми прострочення за кожен 1 (один) повний місяць прострочення. Позивач просить стягнути з відповідача штраф в сумі 138 649,52 гривень (по 15% штрафу від суми боргу за серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2018 року). Тобто по 27 729,90 гривень за 5 місяців прострочення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок 3 % річних за період з 03.07.2018 року до 14.03.2019 року становить 3 874,59 гривень.

Розрахунок інфляційних збитків за період з 03.07.2018 року до 28.02.2019 року становить 12 506,82 гривень.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо об`єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідачем позовні вимоги не спростовані, суд прийшов до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО Україна" до Державне підприємство "ЛІКТРАВИ" про стягнення заборгованості 184 866,03 грн. основного боргу, 12 506, 82 грн. інфляційних збитків, 3874,59 грн. 3 % річних, 33 164, 46 грн. пені та 138 649,52 грн. штрафу є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 3274 від 25.03.2019 року на суму 5956,45 грн. про сплату судового збору.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, слід покласти на сторін пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги - задоволити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Ліктрави» (81300, львівська обл.., м. Мостиська, вул. Ярослава Мудрого, 121, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» (30068, Хмельницька обл.., Славутський р-н, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, 43, ) суму основного боргу в розмірі 184 866 (сто вісімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят шість) грн. 03 коп., 12506 (дванадцять тисяч п`ятсот шість) грн. 82 коп. - інфляційних втрат, 3874 (три тисячі вісімсот сімдесят чотири) грн. 59 коп. - 3 % річних, 33164 (тридцять три тисячі сто шістдесят чотири) грн. 46 коп. - пені та 138649 (сто тридцять вісім тисяч шістсот сорок дев`ять) грн. 52 коп. - штрафу.

3. Стягнути з Державного підприємства «Ліктрави» (81300, львівська обл.., м. Мостиська, вул. Ярослава Мудрого, 121, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» (30068, Хмельницька обл.., Славутський р-н, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, 43, ) судові витрати в сумі 5956 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 45 коп.

4. Наказ видати, в порядку ст. 327 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 04.07.2019 р.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку ст. 256 ГПК України.

Суддя Пазичев В.М.