СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2019 р. Справа № 905/531/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І. , суддя Гетьман Р.А.

за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1340 Д/1) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 25.03.2019 року, постановлену у приміщені вказаного суду суддею Фурсовою С.М. у справі

за позовом ПуАТ Комерційний банк «ТК Кредит», м. Київ,

до ТОВ «Торговий дім «Еко-Вугілля України» м. Єнакієве,

про стягнення 260 000,00 гривень, -

ВСТАНОВИЛА:

19 березня 2019 року на адресу господарського суду Донецької області надійшли матеріали позовної заяви, в якій Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ТК Кредит» просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Еко-Вугілля України» 260 000,00 гривень, з яких:

- 130 000,00 грн - частина заборгованості за кредитом за Кредитним договором №508/1 від 27.11.2012;

- 130 000,00грн - частина заборгованості за кредитом за Кредитним договором №508/3 від 16.09.2013.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на невиконання відповідачем умов вищевказаних договорів.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 25.03.2019 року позовну заяву і додані до неї документи повернуто Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ТК Кредит» із посиланням на пункт 2 частини 5 статті 174 ГПК України у зв`язку із порушенням правил об`єднання позовних вимог.

Позивач із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить згадану ухвалу скасувати та направити справу на подальший розгляд до господарського суду першої інстанції.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Ryabykh v.Russia від 24.07.2003 року, Svitlana Naumenko v. Ukraine від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на невиконання відповідачем умов наступних договорів: (1) Кредитного договору №508/1 від 27.11.2012; (2) Кредитного договору №508/3 від 16.09.2013 та просить суд стягнути з відповідача на свою користь частину заборгованості за кредитом за Кредитним договором №508/1 від 27.11.2012 у розмірі 130 000,00 грн. та частину заборгованості за кредитом за Кредитним договором №508/1 від 27.11.2012 у розмірі 130 000,00 грн.

Повертаючи позовну заяву позивача по порядку пункту 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, місцевий господарський суд зазначив про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, оскільки зазначені вище договори містять різні по змісту істотні умови, а факт прострочення виконання відповідачем зобов`язань за кожним договором підтверджується окремими, не пов`язаними між собою документами.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що чинним процесуальним законодавством передбачене право суду на об`єднання в одне провадження декількох справ одного позивача та одного відповідача, а також передбачено право суду до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статтею 173 ГПК України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Вказаною нормою встановлені правила об`єднання, зокрема, кількох позовних вимог в одній позовній заяві.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. Отже, позивач наділений правом об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, тобто кілька способів захисту порушеного права.

Дозволяється об`єднувати вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги.

Доказами в господарському судочинстві є будь-які відомості, отримані у визначеному законом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких обґрунтовуються вимоги і заперечення для правильного розгляду справи.

Таким чином, діючим законодавством передбачено можливість об`єднання позовних вимог, якщо обставини, на яких вони ґрунтуються, підтверджуються тими самими доказами.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, підставою позову є стягнення заборгованості за Кредитними договорами №508/1 від 27.11.2012, №508/3 від 16.09.2013.

Дослідження доданих до позовної заяви документів дає підстави стверджувати, що кожен з цих договорів має індивідуальний предмет та породжує самостійні права і обов`язки незалежно один від одного.

При вирішенні спору кожен з таких договорів повинен бути досліджений судом окремо з перевіркою обставин їх укладання, встановлення фактів щодо вчинення сторонами відповідних дій на виконання означених договорів тощо.

Оглядом представлених документів встановлено, зокрема, відмінність договорів та здійснення за кожним з них окремих відповідних господарських операцій, які не пов`язанні між собою.

Якщо позивач порушив правила об`єднання вимог або об`єднання цих вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву. Наприклад, господарський суд повинен повернути позовну заяву без розгляду, зокрема, якщо об`єднано вимоги про стягнення сум боргу, який виник з різних договорів (пункт 3.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Так, за змістом названої норми, навіть у випадку, коли позивач правомірно об`єднав вимоги, пов`язані між собою, господарський суд вправі повернути позовну заяву, якщо вважатиме, що сумісний розгляд об`єднаних вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що хоча правове обґрунтування вимог є однаковим для цих договорів, все ж таки вони (вимоги) не пов`язані між собою підставами виникнення і не є похідними одна від одної, тому по кожній із заявлених вимог суду необхідно проводити окрему процесуальну процедуру із визначенням й дослідженням різного кола доказів щодо встановлення обставин, пов`язаних з невиконанням або несвоєчасним виконанням відповідачем свого зобов`язання за кожним з договорів.

За приписами п.2, ч.5 ст.174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, зв`язку з відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням судом норм чинного законодавства.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 25.03.2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.07.2019

Головуючий суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко

Суддя Р.А. Гетьман