ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" червня 2019 р. Cправа № 902/193/19

Господарський суд Вінницької області у складу судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля І"

до: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля"

про стягнення 1177904,11 грн.

та зустрічним позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля І"

про визнання договору недійсним

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.,

представників сторін:

позивача за первісним позовом Говор Д.І. за ордером;

відповідача за первісним позовом Руденко О.С. за ордером

У С Т А Н О В И В :

06.03.2019 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява б/н від 06.03.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля І" про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля" заборгованості в загальному розмірі 1 177 904,11 грн, з яких: 1 000 000,00 грн - заборгованість за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № 11 від 27.04.2016; 42 904,11 грн - три проценти річних від простроченої суми; 135 000,00 грн - інфляційні нарахування.

Ухвалою суду від 11.03.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/193/19 з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09.04.2019.

Ухвалою суду від 09.04.2019 підготовче засідання відкладено на 07.05.2019 з підстав неявки відповідача в судове засідання та невиконання останнім вимог ухвали від 11.03.2019. Встановлено учасникам строк для вчинення процесуальних дій до 02.05.2019.

26.04.2019 Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля" звернулось з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля І" , в якому просить визнати недійсним Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 11 від 27.04.2016 .

Ухвалою суду від 02.05.2019 зустрічну позовну заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля І" про визнання недійсним Договору про надання поворотної фінансової допомоги № 11 від 27.04.2016 об`єднано в одне провадження з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля І" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 1 177 904,11 грн для спільного розгляду.

Ухвалою суду від 07.05.2019 продовжено строк підготовчого провадження по справі на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 05.06.2019.

24.05.2019 до суду подано заяву від 23.05.2019 за підписом представника позивача адвоката Говор Д.І. про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача за первісним позовом 1 244 277,75 грн, у тому числі: 1 000 000,00 грн заборгованість за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № 11 від 27.04.2016; 49 726,00 грн - три проценти річних від простроченої суми; 194 551,75 грн - інфляційні нарахування.

З огляду на те, що означену заяву подано до закінчення підготовчого засідання та з дотримання вимог ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв її до розгляду, а справа розглядається з урахування заяви про збільшення розміру позовних вимог.

При розгляді справи 05.06.2019, за клопотанням представника відповідача за первісним позовом, в судовому засіданні оголошено перерву до 10.06.2019.

За результатами підготовчого засідання 10.06.2019 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду справи по суті на 27.06.2019. (протокольна ухвала від 10.06.2019)

На визначену судом з`явились представники ТОВ «Поділля І» та СТОВ «Поділля». Представник ТОВ «Поділля І» позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі, заперечив проти задоволення зустрічного позову. Представник СТОВ «Поділля» заперечив проти первісного позову, просив задоволити зустрічні позовні вимоги.

У судовому засіданні 27.06.2019 прийнято судове рішення.

Стислий виклад позицій учасників судового процесу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ТОВ «Поділля І» посилається на укладення з СТОВ «Поділля» Договору № 11 про надання поворотної фінансової допомоги від 27.04.2016, відповідно до умов якого ТОВ "Поділля І" надано СТОВ "Поділля" поворотну фінансову допомогу на суму 1 000 000,00 грн, яку останнє не повернуло.

З огляду на вказане, ТОВ «Поділля І» заявлено до стягнення СТОВ «Поділля» 1 000 000,00 грн основного боргу, 194 551,75 грн - інфляційних нарахувань та 49 726,00 грн - 3 % річних.

СТОВ «Поділля» відзиву на позовну заяву ТОВ «Поділля І» не надав.

В зустрічній позовній заяві СТОВ «Поділля» наголошує на недійсності оспорюваного Договору про надання поворотної фінансової допомоги № 11 від 27.04.2016 посилаючись на ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України. При цьому СТОВ «Поділля» вказує, що жодної необхідності укладати оскаржуваний договір та створювати штучну заборгованість перед ТОВ «Поділля І» не існувало. Будучи єдиним власником ТОВ «Поділля І» та власником лише 12.5% статутного капіталу СТОВ «Поділля» ОСОБА_1 міг використовувати штучно створену заборгованість для впливу на інших власників і з метою збільшення своєї частки в товаристві.

ТОВ «Поділля І» у відзиві на зустрічну позовну заяву заперечує проти доводів СТОВ «Поділля» посилаючись на те, що підписання договору між юридичними особами однією і тією ж особою, що діє як керівник цих юридичних осіб, створює права та обов`язки для цих юридичних осіб, а не їх керівників. Підписуючи оспорюваний договір з обох сторін ОСОБА_1 виступав як орган управління цих юридичних осіб, а тому мав повне право на його укладення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

27 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля І" (Позикодавець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля" (Позичальник) укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 11 (надалі Договір)

Згідно з предметом Договору Позикодавець надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу, а Позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах передбачених даним Договором.

Поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 1 000 000 грн 00 коп., без ПДВ. Поворотна фінансова допомога надається на протязі 1 (одного) року з дати підписання даного Договору шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Позичальника з розрахункового рахунку Позикодавця (п. 2.1., 2.3. Договору).

Згідно із п. 3.1. Договору поворотна фінансова допомога підлягає поверненню за вимогою Позикодавця.

Відповідно до п. 7.1. Договору Позикодавець має право вимагати дострокового повернення наданої поворотної фінансової допомоги, письмово попередивши про це Позичальника за 15 робочих днів.

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 26.04.2017 року. Договір може бути скасовано за домовленістю сторін у порядку, передбаченому чинним законодавством (п. 8.1. Договору).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору ТОВ «Поділля І» перераховано СТОВ «Поділля» кошти на загальну суму 1 000 000 грн 00 коп., в підтвердження чого в справі наявна виписка по особовому рахунку ТОВ "Поділля І" з 24.01.2016 р. по 23.08.2017 р..

23.08.2017р. ТОВ "Поділля І" надіслано на адресу СТОВ «Поділля» вимогу № 11-23/08/17 від 23.08.2017 щодо повернення протягом 15-ти робочих днів з дня отримання вимоги поворотну фінансову допомогу в сумі 1 000 000,00 грн.

Вказана вимога отримана СТОВ «Поділля» 01.09.2017, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення зі штрих кодовим ідентифікатором 96, проте залишена останнім без виконання.

Не повернення СТОВ «Поділля» отриманої позики в добровільному порядку, слугувало підставою звернення ТОВ «Поділля І» з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до переконливого висновку про наявність факту порушення СТОВ «Поділля» прав ТОВ «Поділля І», за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт передачі ТОВ «Поділля І» грошових коштів та їх отримання СТОВ «Поділля», та відсутність повернення вказаних коштів наданих у позику останньому.

Разом з тим, СТОВ «Поділля», у зустрічній позовній заяві, наголошує на порушенні сторонами Договору при його укладенні вимог статей 203, 215 Цивільного кодексу України та порушенням норм частини 3 статі 238 Цивільного кодексу України, та просить визнати недійсним Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 11 від 27.04.2016.

В силу положень ст. 4 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 2 ст. 203 ЦК встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України, органи чи інші особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

В даному випадку Договір поворотної фінансової допомоги № 11 від 27.04.2016 підписано як від імені Позикодавця (ТОВ «Поділля І») так і від імені Позичальника (СТОВ «Поділля») керівником означених товариств ОСОБА_1, що достеменно встановлено під час судового розгляду.

У зв`язку з цим, з огляду на вказані обставини справи, спірний Договір було укладено від імені Позикодавця та Позичальника однією і тією ж особою, що свідчить про те, що вказана угода була направлена на реалізацію інтересів іншої особи, представником якої він одночасно є, що порушує принцип волевиявлення сторін за договором.

Посилання представника ТОВ «Поділля І» на рішення Господарського суду Вінницької області в аналогічних справах судом не беруться до уваги, оскільки судову практику формує Верховний Суд, а не місцеві суди.

Окрім того, суд враховує, що при укладенні оспорюваного Договору директор ТОВ «Поділля І» діяв з перевищенням наданих йому повноважень.

Так, ч. 1 ст. 89 Господарського кодексу України передбачено, що управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства. Особливості управління господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, визначаються законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Господарського кодексу України підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту або модельного статуту.

За змістом частин 2, 3 ст. 65 Господарського кодексу України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства.

Частиною 5 статті 65 Господарського кодексу України визначено, що керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов`язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 27.04.2016 (дату укладення оспорюваного Договору), органом управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля І» є загальні збори, керівником цього товариства та підписантом з 08.04.2016 є ОСОБА_1 . Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 27.04.2016 керівником Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля» керівником та підписантом цього товариства є ОСОБА_1.

Відповідно до положень п.14.1. Статуту ТОВ "Поділля І" органами управління Товариства є: загальні збори учасників Товариства - вищий орган управління Товариства; директор - виконавчий орган Товариства.

ОСОБА_1 ОСОБА_1 являється керівником останньої, та який уповноважений представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Пунктом 14.26 Статуту ТОВ "Поділля І" п.14.26 визначено, що керівництво поточною діяльністю товариства здійснює директор Товариства, який підзвітний Загальним зборам Учасників Товариства.

З огляду на наведене ОСОБА_1, як керівник ТОВ «Поділля І» уповноважений представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, наділений правом вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності.

При цьому, п. 21 Статуту ТОВ «Поділля І» визначено обмеження керівника Товариства, та встановлено, що директор Товариства приймає рішення та укладає господарські договори, контракти, угоди в рамках статутної діяльності на суму, яка не перевищує 100 000,00 грн.

Суд зважає, що матеріали справи не містять відповідного рішення Загальних зборів Учасників Товариства, як вищого органу управління Товариства, про погодження укладення оспорюваного Договору.

За таких обставин, виходячи з положень п. 21 Статуту ТОВ «Поділля І», укладаючи Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 11 від 27.04.2016 на суму 1 000 000,00 грн від імені ТОВ «Поділля І» ОСОБА_1 діяв з перевищенням повноважень, наданих Статутом Товариства.

З огляду на викладене, в його сукупності, суд прийшов до висновку, що оспорюваний Договір підлягає визнанню недійсним, оскільки:

під час його укладення було порушено вимоги ч. 3 ст. 238 ЦК України;

відсутнє погодження Загальних зборів учасників ТОВ «Поділля І» на укладення Договору.

За таких обставин, зустрічний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Зважаючи на те, що вимога позивача за первісним позовом про стягнення заборгованості, нарахованих 3% річних та інфляційних є вимогою, яка виникла, на підставі Договору про надання поворотної фінансової допомоги № 11 від 27.04.2019, який визнано судом недійсним, то, як наслідок, вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог СТОВ «Поділля» та відмову в задоволенні первісного позову ТОВ «Поділля І».

Вирішуючи питання розподілу судових витрат судом враховуються наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів розмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи 01.10.2017 між адвокатським бюро "Говор" (Бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля І" (Клієнт) укладено Договір про надання правової допомоги, за умовами якого Бюро приймає доручення від Клієнта надавати останньому в його інтересах правову (юридичну) допомогу на умовах визначених договором з будь-яких питань та в будь-яких справах, у т.ч. цивільних, господарських, адміністративних, справах про адміністративні правопорушення, в яких останній братиме участь як позивач, відповідач, третя особа та в будь-якому іншому статусі.

Умовами п. 3.1 договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 30.09.2018.

Крім того, до договору про надання правової допомоги від 01.10.2017 між адвокатським бюро "Говор" (Бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля І" (Клієнт) підписано договір про внесення змін до договору про надання правової допомоги, відповідно умов якого сторони домовились продовжити дію договору від 01.10.2017 до 31.12.2019.

На підставі рахунків-фактур № 5 від 23.04.2019, № 7 від 14.06.2019 Клієнтом оплачено Бюро 8 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 26616638-3 від 06.05.2019 на суму 4 800,00 грн та № @2PL600074 від 21.06.2019 на суму 3 200,00 грн.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Також в матеріалах справи міститься ордер серія ВН № 090413, акти приймання-передачі наданих послуг до Договору від 23.04.2019 та від 14.06.2019.

Таким чином понесені позивачем за первісним позовом витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підтвердженими доказами.

Згідно із ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідачем за первісним позовом не подавалось. Заперечень щодо наданого позивачем за первісним позовом розрахунку судових витрат також не подано.

У ч. 3 ст. 129 ГПК України вказано, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на викладене, беручи до уваги факт понесення позивачем за первісним позовом витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи та враховуючи, що відповідачем за первісним позовом в порядку, визначеному п. 5 ст.126 ГПК України не подано суду клопотання про їх зменшення, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача за первісним позовом в повному обсязі згідно із ч.9 ст. 129 ГПК України, оскільки спір доведено до суду внаслідок його неправомірних дій, зокрема не повернуто позику на вимогу Позикодавця та не передав своєчасно спір до суду .

Витрати по сплаті судового збору у вказаній справі (за первісним позовом в розмірі 18 664,17 грн та за зустрічним позовом в розмірі 1921,00 грн) судом відносяться також на відповідача за первісним позовом за правилами ч. 9 ст. 129 ГПК

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля І" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля" про стягнення 1 244 277,75 грн заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № 11 від 27.04.2016 відмовити.

Зустрічний позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля І" про визнання недійсним Договору про надання поворотної фінансової допомоги № 11 від 27.04.2016 задоволити.

Визнати недійсним Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 11 від 27.04.2016 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля І" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля".

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля" (вул. 50-річчя Жовтня, 8, с. Строїнці, Тивріський район, Вінницька область, 23340, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля І" (вул. 50-річчя Жовтня, 8, с. Строїнці, Тиврівський район, Вінницька область, 23340, ) 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу та 18 664 (вісімнадцять тисяч шістсот шістдесят чотири) грн 17 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Судові витрати за зустрічним позовом залишити по Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля".

Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-Західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 02 липня 2019 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 -ТОВ "Поділля І" (вул. 50-річчя Жовтня, 8, с. Строїнці, Тиврівський район, Вінницька область, 23340)

3 - СТОВ "Поділля" (вул. 50-річчя Жовтня, 8, с. Строїнці, Тиврівський район, Вінницька область, 23340)