ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2019 р. Справа №921/18/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.,

секретар судового засідання Кишенюк Н.Т.

розглянув апеляційну скаргу Приватного підприємства Агро-КПК від 25.04.2019

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.03.2019 (суддя Чопко Ю.О., повний текст рішення складено 03.04.2019)

у справі № 921/18/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Приватні інвестиції, м. Київ

до відповідача Приватного підприємства Агро-КПК, с.Угриньківці, Заліщицький район, Тернопільська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Заліщицький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, м. Заліщики, Тернопільська область

про звільнення нерухомого майна з-під арешту,

представники сторін:

від позивача Проценко М.М.,

від відповідача не з`явився,

від третьої особи не з`явився.

09.01.2019 до Господарського суду Тернопільської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) Фінансова компанія Приватні інвестиції до Приватного підприємства (надалі ПП) Агро-КПК за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Заліщицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про звільнення з-під арешту нежитлових будівель майнового комплексу загальною площею 3152,0 кв. м., що знаходяться за адресою: Тернопільська область, Заліщицький район, с. Угриньківці, вул. Залізнична, 3 (реєстраційний номер майна 16759442) та належать на праві приватної власності ПП Агро-КПК, що накладений старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Заліщицького районного управління юстиції Осмалюком А.В. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 25.09.2009 (реєстраційний номер обтяження: 9090249).

Позов обґрунтований тим, що спірне нерухоме майно, що належить ПП Агро-КПК, перебуває з 27.12.2007 в іпотеці, за якою до позивача у 2011 році перейшло право вимоги. Водночас, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, позивач дізнався, що на предмет іпотеки було накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 25.09.2009, складеної старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Заліщицького районного управління юстиції Осмалюком А.В. Вказану постанову позивач вважає такою, що порушує його переважне право перед іншими кредиторами боржника одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, у зв`язку з чим звернувся із позовом у даній справі.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.03.2019 у даній справі позов задоволено.

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки накладення державним виконавцем арешту на нерухоме майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то таким порушується право позивача звернути стягнення на предмет іпотеки. У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зняття арешту з нерухомого майна.

Дане рішення оскаржив відповідач з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

В своїй апеляційній скарзі скаржник зазначив наступне:

1) про судове засідання 27.03.2019 відповідача не було повідомлено належним чином, а розгляд справи було здійснено без участі представника відповідача, за відсутності його відзиву на позов та без заслуховування його пояснень з приводу позову, що свідчить про порушення судом процесуальних прав відповідача;

2) твердження позивача про те, що про спірне обтяження йому стало відомо з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17.05.2017 є неправдивими, оскільки воно спростовується обставинами, що були встановлені в цивільних справах №2-2686/2010 та №607/2199/13-ц;

3) місцевий господарський суд залишив поза увагою той факт, що спірне обтяження було застосовано і зареєстровано державним виконавцем до відступлення прав вимоги первісним кредитором позивачу і до внесення до реєстру відомостей про позивача як про нового іпотекодержателя;

4) судом не було з`ясовано детальної інформації про виконавче провадження, в межах якого застосовано спірне обтяження і не встановлено чітких правових підстав для його застосування;

5) позивач не довів того, що у нього виникли дійсні перешкоди у реалізації свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки, або що у нього відсутня реальна можливість реалізувати своє пріоритетне право іпотекодержателя відносно даного майна. Так, позивач не звертався ні до ДВС (з приводу зняття арешту у межах існуючого виконавчого провадження, або з метою встановлення особи кредитора, в інтересах якого накладено оспорюваний арешт), ні до нотаріуса (з приводу реалізації права на звернення стягнення на іпотечне майно на підставі застереження в договорі іпотеки). Посилання ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» на інформаційну довідку від 17.05.2017, з якої йому начебто стало відомо про існування постанови державного виконавця від 25.09.2009 про накладення арешту на дане нерухоме майно, не свідчить про наявність порушеного права та підстав звернення до суду. Таким чином, на думку скаржника, позивач не використав жодного з можливих і передбачених законом способів для реалізації свого приорітетного права іпотекодержателя і не довів суду обставини порушення цього права.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. У своєму відзиві він звернув увагу на наступне:

1) покликання відповідача про порушення судом його процесуальних прав безпідставні, оскільки представник відповідача був присутній в судовому засіданні 11.02.2019 та був обізнаний із часом та датою проведення наступного судового засідання, призначеного на 11.03.2019. Незважаючи на це, відзиву на позовну заяву він не подав, що свідчить про те, що судом першої інстанції обґрунтовано було застосовано ч.1 ст.202 ГПК України;

2) спірна постанова про накладення арешту на майно від 29.09.2009 не була винесена державним виконавцем ні в інтересах первісного кредитора - ПАТ «Кредобанк», ні в інтересах наступного кредитора - ТзОВ Фінансова компанія Приватні інвестиції, ні в порядку примусового виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду у справі №2-2686/2010, оскільки вказане рішення було ухвалено лише в 2010 році, а спірний арешт накладено у 2009 році;

3) безпідставним є ототожнення відповідачем процесуальних дій позивача щодо заміни стягувача у виконавчому провадженні та поновлення строку пред`явлення до виконання наказу у справі №2-2686/2010 з моментом у часі, коли позивачу стало відомо про наявність арешту на предмет іпотеки;

4) у травні 2017 року позивач звертався до Заліщицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області з приводу зняття спірного арешту, однак орган ДВС залишив відповідне звернення позивача без відповіді;

5) правовими підставами позову у даній справі є ст. 51 та 59 Закону України «Про виконавче провадження»;

6) накладення арешту на предмет іпотеки порушує законні права та інтереси ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» як іпотекодержателя вказаного майна, зокрема, права звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, що надані йому ст. 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» , а крім того спірною постановою порушено порядок накладення арешту, оскільки вказане майно є заставним, на момент накладення арешту іпотека була дійсна і в силу ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 02.06.2016) накладення арешту на предмет іпотеки допускалося лише за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя, а не за виконавчими документами інших стягувачів. В силу ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», можливість набуття у власність предмета іпотеки або можливість його продажу третій особі неможлива поки на вказаний предмет іпотеки буде накладено арешт;

7) вищевказані висновки щодо застосування відповідних норм права викладені також у постанові Верховного Суду у від 10.04.2018 у справі №910/4772/17 та постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №923/1105/17.

Скаржник та третя особа не забезпечили явку своїх представників в судові засідання, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення їм ухвал суду.

Третя особа не виконала вимог ухвали суду від 03.05.2019 та 06.06.2019 та не подала письмових пояснень з приводу апеляційної скарги у даній справі, а також не надала копії постанови старшого державного виконавця Осмалюка А.В. відділу державної виконавчої служби Заліщицького районного управління юстиції про арешт майна ПП Агро-КПК та оголошення заборони його відчуження від 25.09.2009.

27.06.2019 до суду надійшло письмове пояснення від скаржника, в якому він зазначив, що не є належним відповідачем у даній справі, оскільки підставою для позову стала бездіяльність Заліщицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Окрім того, 27.06.2019 від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду даної справи у зв`язку з тим, що адвокат Грегова Н.І. одна з двох нових представників ПП «Агро-КПК», з якими договір про надання правової допомоги було укладено лише 24.06.2019, не має можливості з`явитися в судове засідання, призначене на 27.06.2019.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, враховуючи те, що явка представників не визнавалась судом обов`язковою, а скаржник був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, у зв`язку з чим у нього були достатні можливості для забезпечення безпосереднього представництва чи забезпечення участі іншого представника, а також враховуючи завершення процесуального строку на розгляд апеляційної скарги, що встановлений ст. 273 ГПК України, колегія суддів відхиляє клопотання скаржника про відкладення розгляду справи та вважає, що її розгляд апеляційної скарги можливо завершити без представників скаржника та третьої особи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

26.12.2007 між ВАТ «Кредобанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк») та ПП «Агро-КПК» було укладено кредитний договір №59/К.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 27.12.2007 між банком та боржником було укладено договір іпотеки, відповідно до п. 1.3 якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі майнового комплексу загальною площею 3152,0 кв.м., що складається з літ. «А» - мясопереробний цех загальною площею 1336,8 кв.м., літ. «Б» - прохідна загальною площею 16,6 кв.м., літ. «В» - склад загальною площею 143,6 кв.м., літ. «Г» - адмінбудинок загальною площею 51,6 кв.м., літ. «Д» - навіс-гараж загальною площею 235,5 кв.м., літ. «Е» - сторожова будка загальною площею 7,0 кв.м., літ. «Є» - піднавіс загальною площею 43,6 кв.м., літ. «Ж» - торговий кіоск загальною площею 5,4 кв.м., літ. «И» - водонапірна башта, літ. «І» - пожежний резервуар, І - огорожа загальною площею 940,0 кв.м., II - ворота загальною площею 12,0 кв.м., III - замощення загальною площею 360,0 кв.м., що знаходяться за адресою: Тернопільська область, Заліщицький район, с. Угриньківці, вул. Залізнична, 3 (предмет іпотеки).

Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Заліщицького нотаріального округу Лютим С.І. і зареєстрований за №3013.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.06.2010 у справі № 2-2686/2010 було задоволено позовні вимоги ВАТ «Кредо Банк» в особі Тернопільської філії ВАТ «Кредо Банк» та стягнуто солідарно ПП «Агро-КПК» та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №59/К від 26.12.2007 в розмірі 2 900 226,42 грн, а також 1700 грн судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В подальшому, 29.11.2011 між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було укладено договір факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги, згідно якого банк відступив ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» право вимоги за кредитними договорами, перелік яких наведений в додатку № 1 до договору факторингу, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 59/К від 26.12.2007.

16.12.2011 між ПАТ «Кредобанк» (первісним іпотекодержателем) та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (новим іпотекодержателем) укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, згідно якого новий іпотекодержатель одержав право вимоги замість банку, як первісного іпотекодержателя, в разі невиконання або неналежного виконання боржниками своїх зобов`язань за договорами, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору факторингу (в тому числі за кредитним договором № 59/К від 26.12.2007), одержати задоволення своїх вимог за рахунок майна, переданого в іпотеку відповідно до договорів іпотеки переважно перед іншими кредиторами (в тому числі за договором іпотеки від 27.12.2007) у порядку, визначеному договорами іпотеки та Законом України «Про іпотеку» (п.1.2 договору).

Договір про відступлення прав за договорами іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я. і зареєстрований за №5389.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.01.2016 у справі №607/16745/15-ц задоволено заяву ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та замінено сторону (стягувача) ПАТ «Кредобанк» на ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа №607/2199/13-ц, виданого 25.02.2013 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

Як стверджує позивач, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.10.2010 по даний час боржниками не виконано, а іпотека майна ПП «Агро-КПК» зберігає свою чинність.

Вказана обставина відповідачем не заперечується.

Позивач долучив до матеріалів справи інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 41-44), з якої випливає, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за договором іпотеки від 27.12.2007, накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.09.2009, видавником якої є старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Заліщицького районного управління юстиції Осмалюк А.В., виконавче провадження №14353154 (реєстраційний номер обтяження №9090249).

Відповідно до відомостей із вказаної довідки обтяжувачем та заявником за цим обтяженням виступає відділ державної виконавчої служби Заліщицького районного управління юстиції.

26.05.2017 ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» направило на адресу Заліщицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вимогу №6413/2017/И (яка отримана останнім 02.06.2017 про що свідчить виписка про відстеження пересилання поштових відправлень (а.с. 33-40), в якій просило Заліщицький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перевірити законність порядку накладення арешту нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 9090249) на нежитлові будівлі майнового комплексу загальною площею 3 152,0 кв.м, що знаходяться за адресою: Тернопільська область, Заліщицький район, с. Угриньківці, вул. Залізнична, 3, а також зняти арешт з вказаного нерухомого майна, про що винести постанову про зняття арешту з майна.

Заліщицький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області залишив вимогу №6413/2017/И від 26.05.2017 без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача з позовом.

Позивач вважає, що накладення арешту на майно, що перебуває в іпотеці порушує його право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Під час розгляду даної справи в суді першої інстанції до Господарського суду Тернопільської області надійшов лист Заліщицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 21.02.2019 за №1082/13-30 (а.с. 67), у якому вказаний орган ДВС зазначив, що заперечень проти позову не має та просить справу розглядати без участі його представника.

В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст. 513 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.4 ст. 75 ГПК обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначалось вище, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.06.2010 у справі № 2-2686/2010 встановлено факт існування та розмір заборгованості ПП «Агро-КПК» перед ПАТ «Кредобанк» за кредитним договором №59/К від 26.12.2007.

З матеріалів даної справи вбачається, що виконання зобов`язань за даним кредитним договором було забезпечено договором іпотеки від 27.12.2007, за яким в іпотеку було передано наступне нерухоме майно належне ПП «Агро-КПК» нежитлові будівлі майнового комплексу загальною площею 3152,0 кв.м., що знаходяться за адресою: Тернопільська область, Заліщицький район, с. Угриньківці, вул. Залізнична, 3 (а.с. 14-18).

Державна реєстрація іпотеки за цим договором була здійснена 09.01.2008 (а.с. 41).

Крім того, матеріалами даної справи підтверджується факт відступлення ПАТ «Кредобанк» в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» прав за договором іпотеки від 27.12.2007 (договір про відступлення права вимоги від 16.12.2011, а.с. 19-26).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.01.2016 у справі №607/16745/15-ц було задоволено заяву ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) ПАТ «Кредобанк» на ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» відкритому на підставі виконавчого листа №607/2199/13-ц, виданого 25.02.2013 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

Таким чином, матеріалами даної справи, а також обставинами, що викладені в судових рішеннях у справах № 2-2686/2010 та №607/16745/15-ц підтверджується, що до ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» перейшли права та обов`язки іпотекодержателя за договором іпотеки від 27.12.2007.

Статтями 546 та 575 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Окремим видом застави є іпотека.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами шостою та сьомою статті 3 названого Закону:

- у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки;

- пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України "Про іпотеку" випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/4772/17 та від 31.10.2018 у справі №923/1105/17.

Окрім того, як вбачається з приписів ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Іпотечне застереження про позасудове врегулювання на предмет іпотеки міститься в п. 5.3, 5.4 договору іпотеки.

Відтак, накладення державним виконавцем оспорюваного арешту нерухомого майна на предмет іпотеки також порушує право ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» як іпотекодержателя вказаного майна на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, що надане йому ст. 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Вказаним вище спростовуються твердження скаржника про те, що оспорюваний арешт, що був накладений державним виконавцем, не порушує прав позивача.

Колегія суддів відхиляє також покликання скаржника на те, що спірне обтяження було застосовано і зареєстровано державним виконавцем 25.09.2009, тобто, до відступлення прав вимоги первісним кредитором новому кредитору і до внесення до реєстру відомостей про позивача як про нового іпотекодержателя, оскільки вказана обставина не має значення при вирішенні даного спору. Суд повторно наголошує на тому, що з матеріалів справи чітко випливає та обставина, що державна реєстрація іпотеки за договором іпотеки від 27.12.2007 була здійснена раніше (02.01.2008), ніж накладення державним виконавцем оспорюваного арешту на предмет іпотеки (25.09.2009).

Також судова колегія вважає безпідставними твердження скаржника про те, що позивач у справі обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, а також не здійснив нормативного обґрунтування своїх позовних вимог. Вказані твердження спростовуються вищезгаданими постановами Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/4772/17 та від 31.10.2018 у справі №923/1105/17, а також нижченаведеними обґрунтуваннями:

Так, згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

За приписами ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

Частинами 3 та 6 вказаної статті передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі. Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначені частиною 4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження").

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч.2 ст. 59 цього Закону).

Відтак правовими підставами подання позову були норми ст. 51, 59 Закону України «Про виконавче провадження», на які і посилається позивач, а також які наводить суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Твердження скаржника про те, що спірна постанова державного виконавця про накладення арешту могла бути винесена на виконання судового рішення у цивільній справі №2-2686/2010 базується лише на його припущеннях, оскільки державний виконавець виніс свою постанову у 2009 році, а рішення у вказаній справі було ухвалено пізніше.

Необґрунтованими є також твердження скаржника про необхідність залучення до участі у справі невстановлених третіх осіб, оскільки з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 41-44) випливає, що обтяжувачем та заявником за спірним обтяженням виступає відділ державної виконавчої служби Заліщицького районного управління юстиції, який і є третьою особою без самостійних вимог у даній справі. Доказів, які би підтверджували факт порушення рішенням у даній справі прав та інтересів конкретної особи, скаржником не надано.

Також судова колегія вважає, що скаржник не довів тієї обставини, що позивачу у даній справі раніше було відомо про спірну постанову державного виконавця про накладення арешту на предмет іпотеки, оскільки про це жодним чином не свідчать обставини, пов`язані із вчиненням позивачем процесуальних дій у цивільних справах №2-2686/2010, №607/2199/13-ц та №607/16745/15-ц щодо заміни стягувача у виконавчому провадженні та щодо поновлення строку пред`явлення до виконання наказу.

Стосовно доводів скаржника щодо не з`ясування в судовому процесі детальної інформації про виконавче провадження, в межах якого застосовано спірне обтяження, то судами першої та апеляційної інстанції було вжито належних та достатніх заходів щодо встановлення цих обставин, однак через бездіяльність відділу державної виконавчої служби Заліщицького районного управління юстиції, вказані відмості не були отримані. Водночас, як було зазначено вище, із положень чинного законодавства та обставин даної справи достеменно випливає факт порушення прав та законних інтересів позивача у спірних правовідносинах, законність обраного ним способу захисту своїх порушених прав та недоведеність порушення прав та інтересів інших осіб, які не є учасниками даної справи.

Колегія суддів також відхиляє покликання скаржника на те, що він є неналежним відповідачем у даній справі. По-перше, вказані твердження не виступали підставою апеляційної скарги, а були заявлені скаржником безпосередньо у день судового засідання 27.06.2019, у звязку з чим інша сторона була позбавлена можливості висловити свої заперечення з приводу вказаних тверджень. По-друге, відповідач у даній справі є іпотекодавцем за договором іпотеки від 27.12.2007, а предмет позову у даній справі спрямований саме на поновлення порушених прав позивача як іпотекодержателя за цим самим договором.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у ГПК України полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (стаття 4 ГПК).

Стосовно покликання скаржника на нібито порушення судом першої інстанції його процесуальних прав, то такі є безпідставними, оскільки відповідач був обізнаний із фактом наявності спору у даній справі, його представник був присутній в судовому засіданні 11.02.2019 та мав можливість та достатньо часу для добросовісної реалізації своїх процесуальних прав, зокрема, на ознайомлення з матеріалами справи, подання відзиву на позов, при необхідності - забезпечення явки в судові іншого представника, або свого керівника.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 277, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.03.2019 у справі №921/18/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства Агро-КПК без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Повний текст постанови складено 04.07.2019.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік