Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/371/19

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О.,

за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, вул. Тверська, 5, м. Київ, ) в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" (03035, вул. Льва Толстого, 61, м. Київ) в інтересах Виробничого підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" (33013, вул. Н. Хасевича, 9, м. Рівне, )

до відповідача Рівненського обласного виробничо-комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (33028, вул. Степана Бандери, буд. 2, м. Рівне, )

про стягнення заборгованості в сумі 98 644,04 грн.

за участі:

від позивача - Хмарина О.Р., довіреність № 809309 від 11.05.19.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" в інтересах Виробничого підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Рівненського обласного виробничо-комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" про стягнення заборгованості в сумі 98 644,04 грн, з яких: 95 522,62 грн основного боргу та 3 121,42 грн пені, що виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань з оплати за відведення стічних вод відповідно до умов Договору №238-ТУ-18-БМЕС-18/ю від 30.11.2018.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст. ст. 15, 16, 525, 526, 527, 530, 532, 534, 546, 549, 599, 610, 611, 612, 625 ЦК України.

Ухвалою від 03.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 25.06.2019 року. Розгляд справи визначено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Надано відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву.

Відповідач 21.06.2019 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду подав заяву про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідач, відзив на позовну заяву, у визначений ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.06.2019 строк, не подав.

Ухвалою суду від 25.06.2019 відмовлено в задоволенні заяви Рівненського обласного виробничо-комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Розгляд справи відкладено по суті на 04.07.2019. Запропоновано відповідачу у разі подання відзиву на позовну заяву та доказів, додати до останніх заяву в порядку статті 119 Господарського процесуального кодексу України про поновлення строку на їх подачу з обґрунтуванням поважності причин пропуску строку визначеного ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.06.2019 у даній справі.

У судовому засіданні 04.07.2019 позивач підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач у судове засідання 04.07.2019 не з`явився, однак 04.07.2019 подав через відділ канцелярії та документального забезпечення суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю забезпечити явку свого повноважного представника.

Суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними в ній матеріалами, оскільки відповідач не був позбавлений можливості надіслати у строк визначений судом письмовий відзив на позовну заяву, крім того, останній не зазначив жодних причин з якими пов`язана необхідність чергового відкладення розгляду справи.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

30 листопада 2018 року між Рівненським обласним виробничо-комунальним підприємством водопровідно - каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (далі замовник, відповідач) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі начальника виробничого підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі виконавець, позивач) укладено договір №238-ТУ-18-БМЕС-18/ю про відведення стічних вод (далі - Договір) (а.с. 32-34).

У зв`язку зі зміною назви Виконавця, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2018 року №938 "Деякі питання діяльності акціонерного товариства "Українська залізниця" Преамбулу та назву виконавця по тексту Договору викладено в новій редакції, про що укладено додаткову угоду до договору від 30.10.2018 (а.с. 35).

Відповідно до п. 1.1, п. 1.2. договору виконавець зобов`язується відводити стічні води замовника, а замовник в свою чергу - прийняти ці послуги та оплатити їх в терміни, в порядку і на умовах визначених даним договором та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-ІV, Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008р., Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22.03.2017 за №307. Фактична кількість стічних вод, що відводяться протягом відповідного місяця визначається на підставі показників витратоміра, що встановлений на КНС виконавця за адресою: м. Рівне, проспект Миру 24а.

Розділом 2 договору передбачено умови та строк оплати послуг.

Зокрема, вартість відведення одного метра кубічного стічних вод визначається на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.12.2014 року за №929 "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення Державному територіально-галузевому об`єднанню "Львівська залізниця" та складає: 5,88 грн за 1 м. куб. без ПДВ, з ПДВ - 7,056 грн (п. 2.1. договору).

Пунктами 2.2., 2.3. договору визначено, що замовник зобов`язаний сплатити за послуги по відведенню стічних вод за об`єм, що визначений виконавцем в рахунку та акті виконаних робіт, на підставі показників витратоміра. Показники витратоміра фіксуються в акті обстеження (Додаток 1 до Договору). Замовник проводить оплату за отримані послуги згідно договору шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця щомісячно до 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

Таким чином з умов договору вбачається, що фактичне надання послуг повинно бути підтверджено підписанням акту надання послуг обома сторонами договору з подальшою оплатою таких послуг на підставі вказаного акту.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем було надано послуги за період з січня по березень 2019 року, що стверджується актами виконання робіт по Договору, які підписані сторонами та скріплені відтисками печаток замовника та виконавця (а.с. 56, 58, 60) а також рахунками за січень-березень 2019 (а.с. 55, 57, 59).

Згідно вказаних актів замовник передав, а виконавець прийняв на виконання умов договору наступні об`єми: за січень 2019 року 4092,00 м3 на суму 28 873,15 грн; за лютий 2019 року 6682,00 м3 вартістю 47148,19 грн та за березень 2019 року 5722,00 м3 на суму 40374,43 грн.

Всього, замовник отримав виконані виконавцем послуги за січень-березень 2019 року на загальну суму 116 395,77 грн.

Крім того, сторонами у актах зазначено про відсутність взаємних претензій щодо виконання умов Договору, відтак акти є підставою для нарахування плати відповідно до умов Договору.

Враховуючи часткову сплату боргу відповідачем (виписки по рахункам, а.с. 61-75), заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги за період з січня по березень 2019 року, становить 95 522 грн 62 коп.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За своєю правовою природою договір укладений між сторонами є договором про надання послуг.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 ЦК України визначено, що положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за надані послуги в розмірі 95 522 грн 62 коп.

Крім того, позивачем за неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором здійснено нарахування пені в розмірі 3 121 грн 42 коп., а саме: на суму 28 873,15 грн в розмірі 797,37 грн, на суму 47 148,19 грн в розмірі 1209,06 грн та на суму 40 374,43 грн в розмірі 1 114,99 грн. (розрахунок а.с. 30).

Право позивача на нарахування пені передбачене п. 5.1.4 договору, згідно якого за прострочення замовником оплати вартості наданих послуг, відповідно до п.2.3. даного договору, останній сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової станки НБУ, яка діяла на період оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд, здійснивши перерахунок пені з урахуванням умов договору та вимог чинного законодавства, встановив, що остання нарахована правомірно, відтак вимога про стягнення 3 121 грн 42 коп. пені підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача в розмірі 1 921 грн 00 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 237- 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" в інтересах Виробничого підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" до Рівненського обласного виробничо-комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" про стягнення в сумі 98 644,04 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Рівненського обласного виробничо-комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (33028, вул. Степана Бандери, буд. 2, м. Рівне, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, вул. Тверська, 5, м. Київ, ) в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" (03035, вул. Льва Толстого, 61, м. Київ) в інтересах Виробничого підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" (33013, вул. Н. Хасевича, 9, м. Рівне, ) (одержувач коштів: виробничий підрозділ "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" п/р 6169 в АТБВ №10026/0123 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", МФО 322669 код за Податковий: 55 Призначення платежу: податковий код 868) 95 522 (дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот двадцять дві) грн 62 коп. основного боргу, 3 121 (три тисячі сто двадцять одну) грн 42 коп. пені та судовий збір в сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 05.07.2019.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя І.О. Пашкевич