ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 911/1555/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Пількова К.М. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко І.М.,

учасники справи:

позивач - Гостомельська селищна рада Київської області,

представник позивача - не з`явився,

відповідач - приватне акціонерне товариство "Ветропак Гостомельський склозавод",

представник відповідача - Борущак Р.Р., адвокат (договір від 14.01.2019 № 2, ордер від 03.07.2019 № 052961, свідоцтво від 27.06.2014 № 000987),

розглянув касаційну скаргу Гостомельської селищної ради Київської області

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 (головуючий Скрипка І.М., судді: Тищенко А.І. і Чорна Л.В.)

у справі № 911/1555/17

за позовом Гостомельської селищної ради Київської області (далі - Рада)

до приватного акціонерного товариства "Ветропак Гостомельський склозавод" (далі - Товариство)

про зобов`язання укласти договір.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рада звернулась до господарського суду Київської області з позовом до Товариства про зобов`язання укласти договір про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Гостомель (далі - Договір) у редакції, запропонованій Радою.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням Товариством вимог статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" при реєстрації 29.05.2013 декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а саме неукладення з Радою договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Справа господарськими судами розглядалась неодноразово.

Рішенням господарського суду Київської області від 19.09.2018 позовні вимоги задоволено. Зобов`язано Товариство укласти договір про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Гостомель у редакції, викладеній у резолютивній частині вказаного рішення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю та обґрунтованість позовних вимог та тим, що Рада звернулась з позовом до суду в межах позовної давності.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 оскаржуване рішення скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що: Радою не дотримано порядку укладання господарських договорів, визначеного статтею 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України); враховуючи відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, заява Товариства про застосування позовної давності не підлягає розгляду.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Рада звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2019, а рішення господарського суду Київської області від 19.09.2018 залишити в силі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що:

- судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення статті 181 ГК України, що призвело до порушення прав Ради у зв`язку з невиконанням Товариством передбаченого законодавством обов`язку укласти спірний договір;

- Радою не було пропущено позовну давність, оскільки вона дізналась про порушення своїх прав лише після проведення ревізії окремих питань селищного бюджету та фінансово-господарської діяльності Державною фінансовою інспекцією в Київській області.

Товариство подало відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, просить залишити її без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представника Товариства, Касаційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що 07.12.2011 Відділом містобудування та архітектури Ірпінської міської ради було погоджено та затверджено містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки від 07.12.2011 № 0133-12-2011 на будівництво складу-навісу для зберігання готової продукції на території Товариства, що знаходиться за адресою: площа Рекунова, 2, смт Гостомель, Київська область.

Рішенням Ради від 24.05.2012 № 426-18-6 "Про порядок залучення коштів замовників на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Гостомель" затверджено Положення про порядок залучення коштів замовників на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Гостомель.

29.05.2013 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області було зареєстровано та видано Товариству декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до ІІІ категорії складності, - склад-навіс для зберігання готової продукції на території Товариства, що знаходиться за адресою: площа Рекунова, 2, смт Гостомель, Київська область, згідно з якою вказаний закінчений будівництвом об`єкт загальною площею 9 072,00 кв.м та кошторисною вартістю 14 700 000,00 грн. є готовим до експлуатації, присвоєно йому номер реєстрації № КС 70.

У листопаді 2016 Рада звернулась до Товариства з претензією від 03.11.2016 № 3968, в якій просила останнє негайно з`явитись до Ради для підписання доданого до претензії проекту договору про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Гостомель.

У листопаді 2016 Товариство у відповідь на претензію від 03.11.2016 № 3968 звернулось до Ради листом від 15.11.2016 № 07/2204, у якому зазначило, що договір про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Гостомель міг бути укладеним тільки до 28.05.2013, але не пізніше.

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання наявності чи відсутності підстав для зобов`язання Товариства укласти Договір у редакції, запропонованій Радою.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги Ради про зобов`язання Товариства укласти договір про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Гостомель у запропонованій редакції є законними і обґрунтованими.

Рада довідалась про обставини прийняття в експлуатацію об`єкта - склад-навіс для зберігання готової продукції на території Товариства, що знаходиться за адресою: площа Рекунова, 2, смт Гостомель, Київська область, лише у вересні 2016 у зв`язку з проведенням Державною фінансовою інспекцією України у Київської області відповідної ревізії окремих питань селищного бюджету та фінансово-господарської діяльності Гостомельської селищної ради за період з 01.01.2013 по 01.07.2016, і, відповідно, позовна давність за зобов`язанням Товариства щодо укладення з Радою договору про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Гостомель, не сплинула і розпочала свій перебіг з моменту, коли Рада довідалася про порушення своїх прав і інтересів, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що Рада звернулась до господарського суд з позовом у межах позовної давності.

З такими висновками суду першої інстанції не погодився суд апеляційної інстанції, посилаючись на те, що загальний порядок укладання господарських договорів визначено статтею 181 ГК України, згідно з якою господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

Водночас 03.11.2016 Рада звернулася до Товариства з претензією № 3968, в якій заявила вимогу негайно з`явитись до Ради для підписання та реєстрації вказаного договору та терміново сплатити кошти пайового внеску в сумі 1 470 000,00 грн. Зазначена претензія залишена Товариством без задоволення.

Разом з текстом претензії від 03.11.2016 № 3968 Рада надіслала бланк договору про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури, що здаються в експлуатацію на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Гостомель, який не містив дати, не був підписаний уповноваженою особою Ради та був надісланий Товариству лише в одному примірнику, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що даний текст не містить волевиявлення Ради щодо істотних умов договору пайової участі, а тому не може вважатися проектом договору.

Отже, Радою не було надіслано Товариству пропозицію про укладення договору у розумінні статті 181 ГК України.

Крім того, предметом розгляду у даній справі є вимога Ради про зобов`язання Товариства укласти договір про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Гостомель у запропонованій Радою редакції.

Проект даного правочину Рада в позовних вимогах не зазначила, хоча відповідно до частини дев`ятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір, - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Тобто, вирішуючи спори даної категорії, у своїх рішеннях господарські суди повинні зазначати, зокрема: у рішенні про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору.

Вимоги Ради не узгоджуються з положеннями статті 238 ГПК України, оскільки не містять відповідних умов з посиланням на поданий Радою проект.

Враховуючи недотримання Радою порядку укладання господарських договорів, визначеного статтею 181 ГК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про зобов`язання укласти договір про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури селища Гостомель в редакції, запропонованій Радою слід відмовити.

Також судом апеляційної інстанції зазначено, що судом першої інстанції, всупереч положенням статті 46 ГПК України, прийнято до розгляду заяву Ради про уточнення позовних вимог, оскільки у вказаній заяві Рада посилається на статтю 46 ГПК України ("Процесуальні права та обов`язки сторін").

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини третьої вказаної статті до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Частиною четвертою статті 46 ГПК України передбачено, що у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.

Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

При цьому Радою не наведено аргументів про те, чи мала місце зміна фактичних обставин справи і в чому вона полягає, - для того, аби мати право подати заяву про зміну предмета, підстав позову при новому розгляді справи судом першої інстанції.

Така форма процесуального документа, як заява про уточнення позовних вимог не передбачена статтею 46 ГПК України. Рада вправі була подавати заяву про збільшення або зменшення позовних вимог, заяву про зміну предмета позову, заяву про зміну підстав позову, але не заяву "про уточнення позовних вимог".

Що ж до заявлених Товариством доводів про застосування позовної давності, то судом апеляційної інстанції зазначено, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що апеляційний суд не вбачає правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог по суті, заява Товариства про застосування позовної давності визнана судом апеляційної інстанції такою, що не підлягає розгляду.

Однак Касаційний господарський суд з такими висновками суду апеляційної інстанції не може погодитись, оскільки судом апеляційної інстанції з посиланням на те, що Радою не було надіслано Товариству пропозицію про укладення договору у розумінні статті 181 ГК України, залишено поза увагою, що Рада звернулась до Товариства з претензією від 03.11.2016 № 3968, в якій просила останнє негайно з`явитись до Ради для підписання доданого до претензії проекту договору про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Гостомель.

Крім того, судом апеляційної інстанції не враховано, що згідно з частиною третьою статті 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Частиною першою статті 649 ЦК України передбачено, що розбіжності, які виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, яка кореспондується з частиною другою статті 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" строк для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, а саме не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, - встановлений для добровільного виконання стороною (замовником; Товариством) вказаного обов`язку, і невиконання такого зобов`язання не звільняє замовника від укладення договору, адже невиконання замовником обов`язку, передбаченого законом, не може надавати йому переваг перед замовником, який виконав обов`язок.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 922/5937/15 (3-1281гс16), від 30.11.2016 у справі № 922/6409/15 (3-1323гс16), від 01.02.2017 у справі № 922/753/16 (3-1441гс16) та постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 918/540/17, від 03.04.2018 у справі № 917/554/17, від 27.03.2018 у справі № 911/419/17.

Також суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що вимоги Ради не узгоджуються з положеннями статті 238 ГПК України, тому що не містять відповідних умов з посиланням на поданий Радою проект, оскільки стаття 238 ГПК України встановлює вимоги до змісту судового рішення, а не позовних вимог; у свою чергу, у резолютивній частині рішення господарського суду Київської області від 19.09.2018 судом було викладено текст спірного Договору, проект якого було надано Радою разом з позовною заявою, та у своїх позовних вимогах Рада просила про зобов`язання відповідача укласти Договір у редакції, запропонованій нею.

Що ж до висновків суду апеляційної інстанції про те, що судом першої інстанції, всупереч положенням статті 46 ГПК України, прийнято до розгляду заяву Ради про уточнення позовних вимог та посилання на те, що Рада вправі була подавати заяву про збільшення або зменшення позовних вимог, заяву про зміну предмета позову, заяву про зміну підстав позову, але не заяву про уточнення позовних вимог, то Касаційний господарський суд також не може погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції, оскільки статтею 46 ГПК України, зокрема, передбачено, що у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи. Тобто вказаною нормою визначено обмеження щодо зміни предмета або підстав позову при новому розгляді справи, у той час як Радою було подано заяву про уточнення позовних вимог, якою вона змінювала лише рік укладення Договору. При цьому відповідно до статті 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог, судом першої інстанції на виконання вказівок, викладених у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у даній справі, а саме щодо передчасних висновків судів попередніх інстанцій про сплив позовної давності 30.05.2016 з посиланням на факт реєстрації декларації про готовність відповідного об`єкта до експлуатації 29.05.2013 та факт направлення претензії 03.11.2016, а також, що посилання судів про початок перебігу позовної давності з 30.05.2013 не засноване на оцінці, передбачених частиною першою статті 261 ЦК України, обставин щодо дня, коли Рада довідалася або могла довідатися про порушення свого права, встановлено, що органи місцевого самоврядування знаходяться поза межами процедури прийняття об`єктів будівництва в експлуатацію та позбавлені можливості контролювати його здійснення, тобто Рада довідалась про обставини прийняття в експлуатацію об`єкта - склад-навіс для зберігання готової продукції на території Товариства, що знаходиться за адресою: площа Рекунова, 2, смт Гостомель, Київська область, лише у вересні 2016 у зв`язку з проведенням Державною фінансовою інспекцією України у Київської області відповідної ревізії окремих питань селищного бюджету та фінансово-господарської діяльності Гостомельської селищної ради за період з 01.01.2013 по 01.07.2016, і, відповідно, позовна давність за зобов`язанням Товариства щодо укладення з Радою договору про залучення коштів замовників будівництва об`єктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури селища Гостомель, не сплинула і розпочала свій перебіг з моменту, коли Рада довідалася про порушення своїх прав і інтересів, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що Рада звернулась до господарського суд з позовом у межах позовної давності.

Відповідно до частин першої та другої статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з приписами пункту 4 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Частиною першою статті 312 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Зважаючи на викладене, постанова суду апеляційної інстанції у справі підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

У зв`язку з тим, що суд задовольняє касаційну скаргу та скасовує постанову суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції, суд покладає на Товариство витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 312, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Гостомельської селищної ради Київської області задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 у справі № 911/1555/17 скасувати.

3. Рішення господарського суду Київської області від 19.09.2018 у справі № 911/1555/17 залишити в силі.

4. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Ветропак Гостомельський склозавод" на користь Гостомельської селищної ради Київської області 44 100,00 грн. судового збору за розгляд касаційної скарги.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя К. Пільков

Суддя В. Селіваненко