ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1357/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Америцій, юридична адреса: 21036, м. Вінниця, вул. Шевченка, 29; адреса для листування: 21001, м. Вінниця, вул. Академіка Янгеля, 4; ;

до Товариства з обмеженою відповідальністю Родон Фарм, юридична адреса: 62472, Харківська область, Харківській район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 223, кім. 6-9; адреса для листування: 61036, м. Харків, вул. Морозова, 7; ;

про стягнення заборгованості за договором поставки №Род-28/12/15 від 28.12.2015 у розмірі 11920, 49 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю Америцій звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Родон Фарм про стягнення заборгованості за договором поставки № Род-28/12/15 від 28.12.2015 у розмірі 11920, 49 грн., з яких: 10284, 88 грн. заборгованість за поставку товару; 1216,01 грн. інфляційні; 419,60 грн. 3 % річних..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до умов договору позивач здійснив поставку товару у строки та порядку визначеному договором, однак відповідач в порушення п. 5.1 договору не здійснив остаточного розрахунку з відповідачем згідно видаткових накладних у зв`язку з чим порушив умови договору, що призвело до наявності у відповідача перед позивачем боргу у розмірі 10284,88грн., а також нарахованих 1216, 01 грн. інфляційних та 419, 60 грн. 3 % річних, за час прострочення. Окрім цього позивач просить покласти на відповідача судові витрати понесені внаслідок судового розгляду справи у розмірі 5421,00грн., які складаються з 1921,00грн. - компенсації судового збору та 3500,00грн. витрат на професійну правничу допомогу, в якості доказів, які обґрунтовують наявність у позивача судових витрат, останнім надано оригінал платіжного доручення щодо сплати судового збору у розмірі 1921,00грн., а також договір про надання професійної правничої допомоги та акт приймання виконаних робіт на суму 3500,00грн..

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачеві, згідно ст. 250, 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачеві, згідно ст. 251 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання.

03.06.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю Родон Фарм надійшов відзив на позовну заяву вих. № 28/05 від 28.05.2019 (вх. № 13559 від 03.06.2019), який ухвалою від 05.07.2019 був прийнятий до розгляду. У вказаному відзиві відповідач, проти позовних вимог позивача заперечує та вказує на те, що відповідно до п. 6.1. Договору поставки № Род-28/12/15 від 28.12.2015 р. граничним терміном реалізації товару являється 90 (дев`яносто) діб, після чого поставлений, але не реалізований товар підлягає поверненню постачальнику, при цьому згідно вимог 6.2. та п. 6.3. Договору: «З настанням строку, передбаченого п. 6.1. даною Договору, Постачальник зобов`язується вивезти нереалізований товар у 5 (п`яти) денний строк. У випадку не вивезення Постачальником товару в термін, передбачений п. 6.2. Покупець не несе жодної відповідальності за збереження товару Постачальника. Зазначений позовній заяві товар на суму 10437,60грн. не був реалізований про що, в передбаченому п. 6.2. договору ТОВ «Америцій» сповіщався шляхом направлення письмового повідомлення факсом. Водночас, як вказує відповідач не реалізований товар на суму боргу, вивезений позивачем не був. Таким чином, відповідач вказує, що сторони укладаючи договір внесли до нього взаємосуперечливі пункти відповідно до яких відповідач зобов`язаний оплатити товар протягом 21 дня з моменту отримання, з однієї сторони та встановлено порядок вивезення не реалізованого товару з іншої, у зв`язку з чим, останній вважає, що у суду відсутні підстави для задоволення позову. Крім цього, відповідач заперечував проти задоволення вимог позивача щодо витрат на професійну правничу допомогу, оскільки, як зауважує останній, до примірника позовної заяви разом з додатками, які надіслані відповідачу, позивачем не додано договір про надання правової допомоги та акт виконаних робіт, на які посилається позивач, у зв`язку з чим, у відповідача відсутня можливість надати правову оцінку твердженням позивача щодо понесених ним витрат на правову допомогу.

Позивач свої правом, передбаченим ст. 166 та ст. 252 ГПК України, не скористався та не надіслав до суду відповідь на відзив. Водночас, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

28.12.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Америцій» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РОДОН ФАРМ» був укладений Договір № Род-28/12/15 від 28.12.2015 р. згідно п. 1.1 якого Постачальник (ТОВ «Америцій») зобов`язувався поставити Покупцю (ТОВ «РОДОН ФАРМ») продукцію, а Покупець зобов`язувався здійснювати своєчасну оплату отриманого товару.

Відповідно до п. 2.1 договору Поставка товару за цим Договором здійснюється Постачальником на підставі зробленої заявки Покупця протягом 5 календарних днів з моменту її отримання. Постачальник має право на дострокову поставку товару.

Відповідно до п. 4.1 договору Покупець оплачує поставлений Постачальником товар за цінами, що визначені за одиницю товару у специфікації. Перегляд цін на товари, які пропонуються Постачальникам до поставки за цим Договором, здійснюється шляхом узгодження та підписання нової специфікації зі зміненими цінами на товари, що постачається

Згідно п. 5.1 Договору Постачальник взяв на себе зобов`язання поставити товар згідно Замовлення Покупця на умовах здійснення оплати протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати поставки товару Постачальником, а Покупець взяв на себе зобов`язання оплачувати поставлений товар у повному обсязі у встановлений строк.

Відповідно до п. 6.1. Договору поставки № Род-28/12/15 від 28.12.2015 р. граничним терміном реалізації товару являється 90 (дев`яносто) діб, після чого поставлений, але не реалізований товар підлягає поверненню постачальнику, при цьому згідно вимог п. 6.2. та п. 6.3. Договору: «З настанням строку, передбаченого п. 6.1. даною Договору, Постачальник зобов`язується вивезти нереалізований товар у 5 (п`яти) денний строк. У випадку не вивезення Постачальником товару в термін, передбачений п. 6.2. Покупець не несе жодної відповідальності за збереження товару Постачальника.

Відповідно до п. 10.1 договору Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту Його підписання Сторонами їв його укріплення печатками Сторін та діє протягом одного року.

Проаналізувавши правовідносини між сторонами, які виникли з Договору поставки № Род-28/12/15 від 28.12.2015 р., суд дійшов висновку про те, що даний договір за своє правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.1 ст. 181 ГК України, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач за період з 22 червня 2017 року по 18 січня 2018 року поставив, а відповідач прийняв узгоджений між сторонами Товар, на загальну суму 10437,60 грн., що підтверджується видатковими накладними № УТАМ0066518 від 22 .06.2017р.; № УТАМ 0070187 від 27.06.2017р.; №70208 від 03.07.2017р.; № 134679 від 25.10.2017р.; №УТАМ0134662 від 26.10.2017р.; № 139658 від 02.11.2017р.; № 143107 від 09.11.2017р.; № 157840 від 30.11.2017р.; № 166556 від 14.12.2017р.; № 175900від 28.12.2017р. №4400 від 11.01.2018р.; № 152529 дід 23.11.2017р.; № 161833 від 07.12.2017р.; №172311 від 21.12.2017р.; №902 від 04..01.2018р.; №9320 від 18.01.2018р..

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як вказує позивач та не заперечує відповідач, останній отримав від позивача товар на загальну суму 10437,60грн., з яких частково сплатив 152,72грн., що підтверджується відповідними видатковими та товарно-транспортними накладними, однак остаточного розрахунку з позивачем у строки встановлені п. 5.1 договору не здійснив, що стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою щодо стягнення з відповідача суми боргу за договором у розмірі 10284,88грн..

Згідно зі ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.1 договору Оплата за кожну поставлену партію товару здійснюється Покупцем періодично, протягом 21 банківського дня з моменту поставки товару на склад Покупця, виходячи з ритмічності поставок товару по даному Договору.

Таким чином, відповідно до п.5.1 договору, Відповідач повинен був здійснити оплату товару в незалежності від її реалізації: до 24.07.2017р. - за видатковою накладною № УТАМ0066518 від 22.06.2017р.; до 27.07.2017р. - за видатковою накладною № УТАМ0070187 від 27.06.2017р.; до 01.08.2017р. - за видатковою накладною № 70208 від 03.07.2017р.; до 23.11.2017р. - за видатковою накладною № 134679 від 25.10.2017р.; до 24.11.2017р. - за видатковою накладною № УТАМ0134662 від 26.10.2017р.; до 01.12.2017р. - за видатковою накладною № 139658 від 02.11.2017р., до 08.12.2017р. - за видатковою накладною №143107 від 09.11.2017 р.; до 22.12.2017р.- за видатковою накладною № 152529 від 23.11.2017 р.; до 29.12.2017р. - за видатковою накладною № 157840 від 30.11.2017р.; до 09.01.2018р.- за видатковою накладною № 161833 від 07.12.2017р.; до 16.01.2018р. - за видатковою накладною № 166556 від 14.12.2017р.; до 23.01.2018р.- за видатковою накладною № 172311 від 21.12.2017р.; 30.01.2018р. - за видатковою накладною № 175900 від 28.12.2017р.; до 02.02.2018р.- за видатковою накладною № 902 від 04.01.2018 р.; до 09.02.2018р. - за видатковою накладною № 4400 від 11.01.2018 р.; до 16.02.2018р. - за видатковою накладною № 9320 від 18.01.2018р..

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст. 73, 74 ГПК України, не надано доказів, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, а також доказів, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за поставлений товар у строки визначені п. 5.1 договору чи повернення нереалізованого товару позивачу, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що сума основного боргу у розмірі 10284,88грн. є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.

Водночас, доводи відповідача, про те, що товар вказаний у видаткових накладних, наданих позивачем, не був реалізований, у зв`язку з чим, позивач повинен був вивезти вказаний товар зі складу відповідача, суд оцінює критично, оскільки відповідачем в обґрунтування вказаних доводів не надано суду жодних доказів, які б підтверджували обставини щодо не реалізації визначеного товару, окрім цього відповідачем не надано доказів щодо повідомлення позивача про необхідність вивезення товару як не реалізованого зі складу відповідача, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність заперечень відповідача. При цьому, суд зазначає, що положення розділу 6 договору, жодним чином не регулюють відносини щодо оплати товару, а стосуються виключно відносин щодо повернення товару у випадку його не реалізації відповідачем у встановлений п. 6.1 договору, а тому вказані положення, на думку суду, жодним чином не суперечать положенням п. 5.1 договору, яким встановлено порядок та строк остаточного розрахунку за поставлений товар.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з позивачем за поставлений товар у порядку та строки визначені договором, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання щодо розрахунку з позивачем за поставлений товар, з 25.07.2017р. - за видатковою накладною № УТАМ0066518 від 22.06.2017р.; з 28.07.2017р. - за видатковою накладною № УТАМ0070187 від 27.06.2017р.; з 02.08.2017р. - за видатковою накладною № 70208 від 03.07.2017р.; з 24.11.2017р. - за видатковою накладною № 134679 від 25.10.2017р.; з 25.11.2017р. - за видатковою накладною № УТАМ0134662 від 26.10.2017р.; з 02.12.2017р. - за видатковою накладною № 139658 від 02.11.2017р., з 09.12.2017р. - за видатковою накладною №143107 від 09.11.2017 р.; з 23.12.2017р.- за видатковою накладною № 152529 від 23.11.2017 р.; з 30.12.2017р. -за видатковою накладною № 157840 від 30.11.2017р.; з 10.01.2018р. - за видатковою накладною № 161833 від 07.12.2017р.; з 17.01.2018р. - за видатковою накладною № 166556 від 14.12.2017р.; з 24.01.2018р.- за видатковою накладною № 172311 від 22.12.2017р.; з 31.01.2018р. - за видатковою накладною № 175900 від 28.12.2017р.; з 03.02.2018р.- за видатковою накладною № 902 від 04.01.2018 р.; з 10.02.2018р.- за видатковою накладною № 4400 від 11.01.2018 р.; з 17.02.2018р.- за видатковою накладною № 9320 від 18.01.2018р..

Як вбачається з позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача 1216,01грн. інфляційних та 419,60 грн. 3 % річних..

Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок інфляційних у розмірі 1216,01 грн. та 3 % річних - 419,60 грн., судом встановлено правомірність та обґрунтованість нарахованих позивачем сум, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір судових витрат, які понесені відповідачем, у зв`язку з розглядом справи становлять 5421,00грн, та складаються з 1921,00грн. судового збору і 3500,00грн. витрат на професійну правничу допомогу, які останній просить покласти на відповідача. В якості доказів, які підтверджують понесені витрати позивачем надано платіжне доручення №17045 від 26.04.2019 на суму 1921,00грн., а також договір про надання правової допомоги та акт наданих послуг від 26.04.2019 на суму 3500,00грн.

Водночас, відповідач у своєму відзиві заперечував проти заявленого розміру судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, в обґрунтування вказаних заперечень, останній посилався на те, що до примірника позовної заяви разом з додатками, які надіслані відповідачу, позивачем не додано договір про надання правової допомоги та акт виконаних робіт, на які посилається позивач, у зв`язку з чим, у відповідача відсутня можливість надати правову оцінку твердженням позивача щодо понесених ним витрат на правову допомогу

Доводи відповідача про те, що позивачем, не долучено до примірника позовної заяви договору про надання правової допомоги та акту наданих послуг від 26.04.2019 на суму 3500,00грн., на які останній посилається в якості обґрунтування позовних вимог, суд оцінює критично, оскільки, як вбачається з опису вкладення у цінний лист №626, який надісланий на адресу відповідача, позивачем до матеріалів позовної заяви, які надсилались відповідачу, додано, зокрема, договір про надання правової допомоги №03/04/2019-ПД від 03.04.2019 та акт наданих послуг від 26.04.2019, які вказані у п.10 опису на 5 аркушах, разом, з цим жодних доказів того, що при розпечатуванні вказаного листа не виявилось вказаних документів, позивачем не надано, у зв`язку з чим, заперечення відповідача щодо витрат позивача на правову допомогу є такими що спростовуються матеріалами справи, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

Приймаючи до уваги, докази надані позивачем щодо понесених ним витрат, зважаючи на безпідставність заперечень відповідача, враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, з огляду складність справи, а також майновий предмет позову, виходячи з принципу розумності, суд дійшов висновку, що судові витрати заявлені позивачем, є обґрунтованими та співрозмірними, а відтак, відповідно приписів ч. 1 ст. 129 ГПК України,покладаються судом на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст 2, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Родон Фарм (62472, Харківська область, Харківській район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 223, кім. 6-9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Америцій (21036, м. Вінниця, вул. Шевченка, 29, ) заборгованості у розмірі 11920,49грн., з яких: 10284,88грн. сума боргу, 1216,01грн. інфляційних та 419,60грн. 3 % річних.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Родон Фарм (62472, Харківська область, Харківській район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 223, кім. 6-9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Америцій (21036, м. Вінниця, вул. Шевченка, 29, ) судові витрати у розмірі 5421,00грн., з яких: 1921,00грн. витрати зі сплати судового збору, 3500,00грн. витрати на професійну правничу допомогу.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 17.5 Перехідних Положень ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 09.07.2019.

Суддя Н.А. Новікова