РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.07.2019Справа № 910/6240/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тойдіко Україна» (04077, м. Київ, вул. Дніпроводська, 1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мамадай Рітейл» (04050, м. Київ, вул. Вільгельма Котарбінського, буд. 15, кв. 47)

про стягнення 1 014 689,41 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Шаповал Г.Г.

від відповідача: не з`явився

В судовому засіданні 02.07.2019, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю «Тойдіко Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мамадай Рітейл» про стягнення 1 014 689, 41 грн.,

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тойдіко Україна» (надалі - позивач) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Мамадай Рітейл» (надалі - відповідач) укладено договір поставки №0075, відповідно до умов договору позивач зобов`язався протягом терміну дії договору поставити та передати у власність відповідача, а відповідач зобов`язався - прийняти і оплатити поставлений товар в порядку і на умовах, визначених договором. За доводами позивача, останній виконав взяті на себе зобов`язання за договором та поставив товар, проте, відповідач не виконав свої зобов`язання в частині здійснення повної оплати, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 889 710,23 грн. - основний борг, 108 793,77 грн. - пеня, 9 067,73 грн. - 3% річних, 7 117,68 грн. - інфляційні.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6240/19, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.06.2019.

У підготовче засідання, призначене на 19.06.2019 з`явився представник позивача, який повідомив суд, що укласти мирову угоду позивач не бажає, уточнень позовних вимог позивач не має, а також, що останнім повідомлено про всі обставини, а тому вважає за можливе призначити розгляд справи по суті.

У підготовче засідання 05.06.2019 відповідач уповноваженого представника не направив, відзиву на позовну заяву не надав. При цьому, суд зазначає, що відповідач про призначене підготовче засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 542 згідно з яким відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 22.05.2019.

У судовому засіданні 19.06.2019 судом встановлено, що відповідач належним чином був повідомлений про призначення підготовчого засідання, враховуючи відсутність з боку відповідача клопотань про відкладення та керуючись ст.ст. 177, 185, 234 Господарського процесуального кодексу України, постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого засідання у справі та призначення справи до розгляду по суті на 02.07.2019.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання 02.07.2019, про причини неявки суд не повідомив про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 464, згідно з яким відповідач отримав ухвалу суду 25.06.2019.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2019, не подав до суду відзиву на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами.

Таким чином, незважаючи на те, що відповідач не з`явився у судове засідання, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.ст. 165, 178 Господарського процесуального кодексу України, а неявка даного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

У судовому засіданні 02.07.2019 судом заслухано пояснення представника позивача, який позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

01.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тойдіко Україна» (надалі - позивач/постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мамадай Рітейл» (надалі - відповідач/покупець) було укладено договір поставки № 0075 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник протягом терміну дії договору зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця товари, а покупець зобов`язується прийняти і оплачувати поставлений товар в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 3.1 договору покупець здійснює замовлення товару на підставі чинного прайс-листа постачальника шляхом надіслання замовлення постачальнику у письмовій формі або електронною поштою.

Згідно з п. 3.4. договору постачальник поставляє товар покупцю протягом 4 (чотирьох) робочих днів з моменту отримання замовлення покупця та підтвердження поставки. Підтвердження поставки може бути здійснено електронною поштою на адресу контактної особи, що вказана у п. 9.7. цього договору або у письмовій формі.

Ціна товару встановлюється згідно Прайс-листа постачальника, чинного на дату поставки товару. Покупець зобов`язаний оплатити поставлений товар не пізніше шістдесяти календарних днів з дати його поставки. В разі коли останній день строку платежу припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день банківської установи, днем виконання зобов`язання є перший за ним робочий день (п.п. 5.3., 5.4. договору).

У п. 5.5. договору сторонами погоджено, що оплата товару здійснюється на підставі видаткових та або товарно-транспортних накладних, підписаних сторонами, згідно яких товар було поставлено покупцю. Оплата товару є обов`язком покупця.

Відповідно до п. 9.1. цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2017. За відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору, спрямованої на менш ніж за 30 (тридцять) днів до закінчення терміну дії цього договору, останній щоразу автоматично продовжує свою дію на 1 (один) календарний рік на тих же умова (п.9.2. договору).

За доводами позивача, в силу п. 9.2. договору, останнім продовжено його дію, а тому протягом 2018 року ТОВ «Тойдіко Україна» як постачальник за договором поставив у власність покупця - ТОВ «Мамадай Рітейл» товар на суму 900 069,78 грн, що підтверджується видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, а саме: № РН-08929 від 09.11.2018 на суму 83 404,62 грн; № РН-08930 від 09.11.2018 на суму 110 093,34 грн; № РН-08931 від 09.11.2018 на суму 124 288,54 грн; № РН-08932 від 09.11.2018 на суму 105 475,27 грн; № РН-08933 від 09.11.2018 на суму 94 598,15 грн; № РН-08934 від 09.11.2018 на суму 82 884,46 грн; № РН-08935 від 09.11.2018 на суму 40 365,37 грн; № РН-08936 від 09.11.2018 на суму 86 748,13 грн; № РН-08937 від 09.11.2018 на суму 61 004,82 грн; № РН-08938 від 09.11.2018 на суму 111 207,08 грн (належними чином завірені копії додані до позовної заяви). Проте відповідачем в порушення строків визначених умовами договору товар оплачений частково.

З метою досудового врегулювання спору, позивам направлялася досудова вимога № 777 від 20.02.2019 про оплату заборгованості.

За доводами позивача, наявність заборгованості у покупця перед постачальником за вказаним договором також підтверджується актами звірки взаємних розрахунків, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками та станом на момент подачі позовної заяви до суду відповідачем не погашено.

Отже, спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого на підставі договору поставки , у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 889 710,23 грн. - основний борг, 108 793,77 грн. - пеня, 9 067,73 грн. - 3% річних, 7 117,68 грн. - інфляційні.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір № 0075 від 01.02.2017 є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що позивачем протягом листопада 2018 року було здійснено поставку відповідачу товар за договором № 0075 на суму 900 069,78 грн, що підтверджується видатковими накладними підписаними уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками (належними чином завірені копії містяться в матеріалах справи).

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було отримано товар без зауважень, про що свідчить підпис уповноваженого представника покупця на накладних, що скріплений печаткою підприємства.

За твердженням позивача поставлений товар, залишився неоплаченим з боку відповідача на загальну суму 888 9710,23 грн, що також підтверджується актом звірки взаємним розрахунків між сторонами станом на 06.05.2019.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Як встановлено судом, у п. 5.4. договору сторонами узгоджено відстрочка оплати за товар на 60 (шістдесят) календарних днів з дати поставки товару.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження оплати поставленого позивачем товару, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу узгодженого товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 889 710,23 грн.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 108 793,77 грн, 3 % річних у розмірі 9 067,73 грн та інфляційні втрати у розмірі 7 117,68 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За умовами п. 6.2 договору у разі порушення умов, зазначений у п. 5.4. та п. 5.7. договору, покупець сплачує пеню за кожен день прострочення оплати товару. Пеня визначається у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення оплати, від суми прострочення платежу.

Позивачем у позовній заяві здійснено нарахування пені з 08.01.2019 по 11.05.219.

Однак, суд звертає увагу, що у п. 5.4. договору, сторонами погоджено умови оплати, а саме: «Покупець зобов`язаний оплатити поставлений товар не пізніше шістдесяти календарних днів з дати його поставки. В разі коли останній день строку платежу припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день банківської установи, днем виконання зобов`язання є перший за ним робочий день». Відтак, судом встановлено, що останнім днем оплати товару за договором є 08.01.2019, а тому прострочення платежу, починається з наступного дня, а саме з 09.01.2019.

За розрахунком суду, обґрунтованою до стягнення є сума пені у розмірі 107 545,25 грн, розрахована наступним чином:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
889710.2309.01.2019 - 31.01.20192318.0000 %0.099 %*20183.02
889710.2301.02.2019 - 14.03.20194218.0000 %0.099 %*36855.94
889710.2315.03.2019 - 25.04.20194218.0000 %0.099 %*36855.94
889710.2326.04.2019 - 11.05.20191617.5000 %0.096 %*13650.35
Всього 107 545,25 грн (розрахунок трьох відсотків річних здійснено за допомогою системи Ліга:Закон).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позивних вимог в цій частині, оскільки при розрахунку позивачем було допущено помилку під час визначення періодів нарахування, а саме дати початку та прострочення заборгованості.

За розрахунком суду, обґрунтованими до стягнення 3% річних є сума у розмірі 8 994,60 грн, яка розрахована наступним чином:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
889710.2309.01.2019 - 11.05.20191233 %8994.60
Всього 8 994,60 грн (розрахунок трьох відсотків річних здійснено за допомогою системи Ліга:Закон).

Згідно перерахунку суду, загальна сума нарахованих за вказаний позивачем період прострочення інфляційних втрат є більшою, тоді як заявлена до стягнення меншої суми є правом позивача, що є підставою для задоволення позову в цій частині відповідно до наданих позивачем розрахунків.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З огляду на зазначене вище та враховуючи, що відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов`язання щодо оплати поставленого товару та не спростовано заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та строк оплати, у відповідності до умов чинного законодавства є таким, що настав, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 15 200,52 грн. Інша частина сплаченого судового збору залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 129, 236- 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мамадай Рітейл» (04050, м. Київ, вул. Вільгельма Котарбінського, буд. 15, кв. 47; ідентифікаційний код: 38703456) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тойдіко Україна» (04077, м. Київ, вул. Дніпроводська, буд. 1; ідентифікаційний код: 32346832) основну суму боргу у розмірі 889 710 (вісімсот вісімдесят дев`ять тисяч сімсот десять) грн 23 коп.; пеню у розмірі 107 545 (сто сім тисяч п`ятсот сорок п`ять) грн 25 коп.; 3 % річних у розмірі 8 994 (вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн 60 коп., інфляційні втрати у розмірі 7 117 (сім тисяч сто сімнадцять) грн 68 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 15 200 (п`ятнадцять тисяч двісті) грн 52 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03.07.2019

Суддя Пукшин Л.Г.