РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.06.2019Справа № 910/1191/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., дослідивши матеріали господарської справи

за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України»

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція»

про стягнення 764614,33 грн,

Представники:

від позивача Верхацький І.В. (за дов.)

від відповідача Декань М.І. (за дов.), Тарадай К.В. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» про стягнення 16642440,99 грн, з яких: 15728398,89 грн боргу, 682525,85 грн пені, 231516,25 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконував умови договору № 2155/1718-ТЕ-41 на постачання природного газу від 20.09.2017

Суд своєю ухвалою від 08.02.2019 відкрив провадження у справі № 910/1191/19 та постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Відповідач позовні вимоги відхилив, зазначивши, що позивач необґрунтовано заявив вимогу про стягнення 15728398,89 грн., оскільки відповідач сплатив цю заборгованість 19.06.2018 (платіжне доручення № 28 від 18.06.2018).

Відповідач перебуває у ситуації складного фінансово-економічного становища, основною причиною якого є значна заборгованість споживачів та їх неплатоспроможність.

Чинні закони України та інші нормативно-правові акти, що регулюють відносини відповідача і споживачів комунальних послуг, в тому числі з теплопостачання, не сприяють підвищенню платіжної дисципліни.

Масове невиконання судових рішень, відповідно до яких на користь відповідача не стягнута заборгованість населення та юридичних осіб за надані послуги з теплопостачання, ускладнює належне виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати енергоносіїв, зокрема за договором № 2155/17 1 8- ТЕ-41 від 20.09.2017.

Крім того, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг кожного року, схвалює Інвестиційну програму ліцензіата з виробництва електричної та теплової енергії та джерела її фінансування. У зв`язку з цим відповідач зобов`язаний використовувати кошти лише за цільовим призначенням в межах та у спосіб передбачений законодавством, сплата штрафних санкцій у Інвестиційній програмі ліцензіата з виробництва електричної та теплової енергії не передбачена.

Згідно з положеннями Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217), відповідач самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання, та оплата із такого рахунку відповідних послуг, у тому числі послуг з транспортування природного газу, залежить від розміру коштів, які надійшли від споживачів.

За таких обставин, в діях відповідача відсутній прямий умисел, щодо порушення зобов`язань за договором.

Посилаючись на норми статей 258 та 551 ЦК України, відповідач просив зменшити розмір штрафних санкцій.

13.03.2019 позивач подав відповідь на відзив.

Суд відмовив публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у поновленні строку для подання відповіді на відзив.

04.04.2019 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог до 764614,33 грн, з яких: 513645,25 грн. пені, 250969,09 грн. 3% річних.

Таким чином предметом розгляду у справі є стягнення 764614,33 грн. Суд не розглядає вимоги про стягнення 15877826,66 грн.

Позивач подав пояснення, яких вказав, що умовами договору визначено чіткий порядок розрахунків за поставлений природний газ.

Жодним нормативним актом не передбачено заборону здійснення розрахунків поза межами механізму автоматичного розподілу коштів. Порядком розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, передбачено направлення коштів, отриманих від кінцевих споживачів, теплогенеруючим/теплопостачальним організаціям у разі підтвердження сплати у повному обсязі вартості газу постачальнику природного газу.

За твердженням позивача, необґрунтованим є посилання відповідача на норми статті 258 ЦК України, оскільки у п. 10.3 договору постачання природного газу від 20.09.2017 №2155/1718-ТЕ-41 сторони погодили, що можуть звернутися до суду з вимогою про

захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо

стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків

річних, протягом п`яти років.

Відповідач подав заяву про зменшення розміру штрафних санкцій на 50% з огляду на те, що перебуває у ситуації складного фінансово-економічного становища, основною причиною якого є значна заборгованість споживачів та їх неплатоспроможність.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач просив врахувати:

- ступінь виконання зобов`язання (повне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором);

- незначне прострочення виконання зобов`язання (більша частина прострочених відповідачем платежів має кількість днів прострочки від 1 до 3, що не могло призвести до значного порушення прав позивача);

- що відповідач є підприємством, яке здійснює надання послуг з теплопостачання, зокрема населенню, а несвоєчасна оплата відповідача за договором зумовлена, зокрема, невчасними розрахунками споживачів за надані послуги з теплопостачання; заборгованість, яка утворилась на підставі договору за природний газ, використаний відповідачем виключно з метою вироблення теплової енергії, яка споживається населенням;

- що позивач не обґрунтував факту завдання йому значних збитків через порушення відповідачем зобов`язань за договором;

- поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення порушення та його наслідків.

Також відповідач просить розстрочити виконання рішення на 18 місяців.

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

20.09.2017 публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» (споживач) уклали договір № 2155/1718-ТЕ-41 постачання природного газу (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1 Договору, постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ обсягом до 65500 тис. куб. метрів.

Пунктами 2.3, 2.4 Договору передбачено, що планований обсяг за цим договором протягом місяця поставки може змінюватися за домовленістю сторін. Допускається відхилення місячного обсягу переданого природного газу в розмірі ± 5 відсотків (плюс/мінус п`ять відсотків), підтвердженого постачальником планового обсягу без узгодження сторін.

Відповідно до п. 5.2 Договору, ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять грн. 40 коп.).

Оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. Договору).

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 268685898,88 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу.

Відповідач не вчасно сплачував за отриманий природний газ.

Ці обставини сторонами не опорюються та визнаються, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню.

Згідно з нормами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Пунктом 8.2. Договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1. Договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

За розрахунком позивача, перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 513645,25 грн. пені за період з листопада 2017 року по червень 2018 року.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 250969,09 грн. трьох процентів річних за період з листопада 2017 року по червень 2018 року.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що чинним законодавством не передбачено заборону здійснення розрахунків поза межами механізму автоматичного розподілу коштів, а тому та обставина, що оплата від споживачів за спожиту теплову енергію надходить на рахунок відповідача зі спеціальним режимом використання, не є такою, що свідчить про відсутність у відповідача законної можливості самостійно здійснювати розрахунки з позивачем як гарантованим постачальником за отриманий природний газ.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 ГК України надає право суду у випадку, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, зменшити розмір цих санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Оцінюючи доводи відповідача, суд виходячи з вищевказаного права, вважає за можливе зменшити розмір пені вдвічі: з 513645,25 грн. до 256822,63 грн.

В свою чергу, три відсотки річних у розмірі 250969,09 грн., які підлягають стягненню на підставі ст. 625 ЦК України, не є неустойкою в розумінні ст. 549 ЦК України, та не є штрафними санкціями в розумінні ст. 230 ГК України, право на зменшення яких надано ст. 233 ГК України, а тому ця сума підлягає стягненню у повному обсязі.

Отже, позовні вимоги позивача до відповідача підлягають задоволенню в частині стягнення 256822,63 грн. пені, 250969,09 грн. 3% річних.

Враховуючи матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, на відповідача покладається судовий збір з вимог про стягнення 764614,33 грн.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог. За таких обставин, 238167,40 грн. судового збору підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» (вул. Панаса Мирного, буд. 28, офіс 20, м. Київ, 01011, код 37739041) на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, код 20077720) 256822,63 грн. пені, 250969,09 грн. 3% річних, 11469,22 грн. судового збору.

Відмовити публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у стягненні 256822,63 грн. пені.

Повернути публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, код 20077720) з Державного бюджету України 238167,40 грн. судового збору.

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» у розстроченні виконання рішення.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України».

Повний текст рішення складено 02.07.2019.

Суддя С.А. Ковтун