ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/1902/18

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лавриненко Л.В.

суддів Аленіна О.Ю., Філінюка І.Г.

при секретарі судового засідання Чеголі Є.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ м. Миколаїв

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.03.2019 р.

по справі № 915/1902/18

за позовом Державного підприємства Миколаївський морський торгівельний порт м. Миколаїв

до Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ м. Миколаїв

про встановлення господарських правовідносин шляхом визнання додаткової угоди № 5 до договору від 30.12.2013 р. № 229-Р в редакції позивача та стягнення 77 506,07 грн.

суддя суду першої інстанції: Алєксєєв А.П.

час та місце постановлення ухвали: 04.03.2019 р., м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області.

повний текст ухвали складено та підписано: 15.03.2019 р.

Представники сторін в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце його проведення повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.05.2019 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.03.2019 р. по справі № 915/1902/18.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ м. Миколаїв розглянута в межах процесуального строку, встановленого ч. 2 ст. 273 ГПК України.

В грудні 2018 р. Державне підприємство Миколаївський морський торгівельний порт м. Миколаїв звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ м. Миколаїв про встановлення господарських правовідносин шляхом визнання додаткової угоди до договору від 30.12.2013 р. № 229-Р укладеною та про стягнення основної заборгованості у сумі 64507,86 грн., пені у сумі 9766,14 грн., 3% річних у сумі 829,44 грн. та інфляційних втрат у сумі 2402,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог Державне підприємство Миколаївський морський торгівельний порт м. Миколаїв посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ м. Миколаїв відмовилося від підписання додаткової угоди до договору від 30.12.2013 р. № 229-Р щодо підвищення тарифів за договором.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.03.2019 р. позовні вимоги Державного підприємства Миколаївський морський торгівельний порт м. Миколаїв задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з наведеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ м. Миколаїв оскаржило його до Південно-західного апеляційного господарського суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що в силу приписів ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання, а тому дії позивача щодо одностороннього підвищення тарифів за договором є на його думку незаконними, та такими що суперечать положенням договору.

Крім того, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що додаткову угоду до договору про підвищення тарифів надіслано Товариству з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ м. Миколаїв 12.01.2018 р., а рахунки за підвищеними тарифами почали виставлятися з 01.01.2018 р.

В своїй апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ м. Миколаїв просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.03.2019 р. по справі № 915/1902/18 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Державного підприємства Миколаївський морський торгівельний порт м. Миколаїв відмовити у повному обсязі, а судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

24.05.2019 р. у строк, встановлений судом, до суду апеляційної інстанції від Державного підприємства Миколаївський морський торгівельний порт м. Миколаїв надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вважає апеляційну скаргу безпідставною та просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.03.2019 р. по справі № 915/1902/18 залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Товариство з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ м. Миколаїв не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

30.12.2013 р. між Державним підприємством Миколаївський морський торговельний порт м. Миколаїв та Товариством з обмеженою відповідальністю НОВА ЄВРОПЕЙСЬКА КОМПАНІЯ м. Миколаїв укладено договір № 229-Р, предметом якого відповідно до п. 1.1 договору є взаємовідносини сторін щодо відшкодування користувачем власнику мереж витрат на утримання технологічних електричних мереж та відшкодування витрат на ремонт технологічних електричних мереж, через які виконується передача електричної енергії користувачу.

28.07.2016 р. сторони уклали додаткову угоду № 3 до договору від 30.12.2013 р. № 229-Р, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю НОВА ЄВРОПЕЙСЬКА КОМПАНІЯ м. Миколаїв замінено його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ м. Миколаїв.

Розмір відшкодування витрат власника мереж на утримання технологічних електричних мереж за місяць визначено у п. 2.1 договору.

Відповідно до п. 2.3. договору розрахунок з власником мереж щодо відшкодування витрат на утримання технологічних електричних мереж здійснюється користувачем на підставі підписаного акту наданих послуг згідно виставленого власником мереж рахунку до 20-го числа місяця, наступного за звітним.

Пунктом 2.5. договору встановлено, що власник мереж залишає за собою право на зміну вартості використання технологічних електричних мереж за цим договором, письмово повідомивши про це користувача, з подальшим укладенням додаткової угоди до договору.

Пунктом. 3.1.2 договору передбачено, що власник мереж зобов`язаний щомісяця, до 10-го числа місяця, наступного за звітним складати та видавати користувачу акти наданих послуг та рахунки на оплату.

Відповідно до п. 3.2.1 договору користувач зобов`язаний протягом 2-х робочих днів підписувати та повертати власнику мереж акти наданих послуг.

Згідно з п. 4.3. договору за несвоєчасну оплату рахунків власника мереж з користувача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у термін прострочення, за кожний день прострочення, до повної сплати заборгованості.

Відповідно до п. 7.1 договору цей договір набирає чинності з 01.01.2014 р. та діє до дати укладання договору оренди технологічних електричних мереж.

Приписами п. 7.2 договору встановлено, що одностороння відмова від виконання даного договору (розірвання даного договору) не допускається.

27.12.2017 р. в. о. директора Державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт м. Миколаїв видано наказ № 360 Про затвердження та введення в дію тарифів.

Цим наказом були затверджені та введені в дію з 01.01.2018 р. нові тарифи Державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт м. Миколаїв, у тому числі і за послуги, що є предметом договору.

На виконання умов вищевказаного наказу 12.01.2018 р. Державне підприємство Миколаївський морський торговельний порт м. Миколаїв звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ м. Миколаїв з листом № 04/44, яким повідомило відповідача про зміну тарифів на послуги.

Разом з цим листом відповідачу направлено примірник додаткової угоди до договору від 30.12.2013 р. № 229-Р (факт отримання підтверджується відповідачем в листі від 23.05.2018 р. вих. № 01-3911).

13.02.2018 р. позивач повторно звернувся до відповідача з листом, в якому просив пришвидшити процес розгляду угод про зміну тарифів та повернути позивачу другий екземпляр.

Відповіді на жоден з листів позивач не отримав.

Позивачем були виставлені відповідачу наступні рахунки за тарифами, які діяли до 01.01.2018 р.:

- № 27168331 від 31.12.2017 на суму 4824,86 грн.;

- № 02148331 від 31.01.2018 на суму 4824,86 грн.;

та за тарифами, встановленими та затвердженими наказом в. о. директора Державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт м. Миколаїв 27.12.2017 р. № 360:

- № 03268331 від 28.02.2018 на суму 7167,54 грн.;

- № 04838331 від 31.03.2018 на суму 7167,54 грн.;

- № 07968331 від 30.04.2018 на суму 7167,54 грн.;

- № 09948331 від 31.05.2018 на суму 7167,54 грн.;

- № 12118331 від 30.06.2018 на суму 7167,54 грн.;

- № 14118331 від 31.07.2018 на суму 7167,54 грн.;

- № 16548331 від 31.08.2018 на суму 7167,54 грн.;

- № 18008331 від 30.09.2018 на суму 7167,54 грн.;

- № 20718331 від 31.10.2018 на суму 7167,54 грн.

Факт отримання вказаних рахунків відповідачем не заперечується.

Рахунки від 31.12.2017 р. № 27168331 та від 31.01.2018 р. № 02148331 сплачено відповідачем 27.02.2018 р., про що свідчить виписка по рахунку.

Протягом березня-листопада 2018 року Державним підприємством Миколаївський морський торгівельний порт м. Миколаїв на адресу відповідача направлено акти виконаних робіт за лютий, травень-жовтень 2018 року.

20.04.2018 р. позивач звернувся до відповідача з претензією № 06/555 на суму 7774,93 грн. по сплаті заборгованості та штрафних санкцій по договору від 30.12.2013 р. № 229-Р.

Листом від 23.05.2018 року № 01-3/911 відповідач відмовився визнавати вказану у претензії заборгованість та сплачувати по ній штрафні санкції, мотивуючи це тим, що ним не підписано додаткову угоду до договору від 30.12.2013 р. № 229-Р в частині зміни розміру вартості послуг на 2018 рік.

Дані обставини стали підставою для звернення Державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт м. Миколаїв до господарського суду з позовом про укладення додаткової угоди та стягнення основної заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 цього кодексу підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 1, 4, 5 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Як вбачається зі змісту п 2.5 договору від 30.12.2013 р. № 229-Р сторони погодили, що власник мереж залишає за собою право на зміну вартості використання технологічних мереж за цим договором, письмово повідомивши про це користувача, з подальшим укладенням додаткової угоди до договору.

Отже, сторони досягли згоди щодо можливості зміни ціни договору у порядку, визначеному цим пунктом.

З огляду на викладене, судом апеляційної інстанції не приймається до уваги посилання Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ м. Миколаїв на ст. 652 ЦК України, якою визначено порядок зміни договору у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 4.3. договору за несвоєчасну оплати рахунків власника мереж з користувача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у термін прострочення, за кожний день прострочення, до повної сплати заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене та перевіривши розрахунок розміру пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат наданих позивачем, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для стягнення заявлених в позові сум.

Перевіривши розрахунок розміру пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що вони здійснені арифметично правильно та відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, а отже, вимоги про стягнення пені в сумі 9766,14 грн., 3% річних у сумі 829,44 грн. та інфляційних втрат в сумі 2402,63 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, судове рішення від 04.03.2019 р. по справі № 915/1902/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ м. Миколаїв без задоволення.

Керуючись статтями 272-282 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.03.2019 р. по справі № 915/1902/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ м. Миколаїв - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та випадках, передбачених ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 08.07.2019 р.

Головуючий суддя Л.В. Лавриненко

Судді О.Ю. Аленін

І.Г. Філінюк