ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2019 року м.Дніпро Справа № 904/9173/17

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя: Чус О.В.

судді: Кузнецов В.О., Вечірко І.О.

секретар судового засідання Кисельов Є.О.

За участю представників:

від АТ КБ "ПриватБанк": Пац Є.О., довіреність №1271-К-Н-О від 18.03.2019 р., адвокат;

інші представники у судове засідання не з`явилися.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллацио" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області про повернення зустрічної позовної заяви від 12.03.2019р, суддя Бєлік В.Г., у справі № 904/9173/17

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМО-Д", м. Дніпро,

до Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Київ

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллацио", м. Дніпро

про визнання недійсним кредитного договору № 2К082Г від 25.12.2007,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМО-Д" заборгованість за кредитним договором № 2К082Г від 25.12.2007 в загальному розмірі 11 461 468, 63 грн. (в тому числі заборгованості: за кредитом, за процентами, за винагороду, з пені, з фіксованої частини та штрафу).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії.

07.03.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллацио" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із зустрічною позовною заявою в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору про визнання недійсним кредитного договору № 2К082Г від 25.12.2007.

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що кредитний договір підписано директором Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМО-Д» без згоди загальних зборів учасників товариства, рішення по такому питанню загальними зборами не приймалось, у зв`язку з чим заявник зустрічної позовної заяви вважає, що кредитний договір необхідно визнати в судовому порядку недійсним як такий, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України. Заявник просив прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом та визнати кредитний договір недійсним.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2019 у справі № 904/9173/17 зустрічну позовну заяву і додані до неї документи повернуто без розгляду на підставі ч. 6 ст. 180 ГПК України. (т. 8 а.с.186-187)

Ухвала суду мотивована тим, що зустрічна позовна заява не містить ознак позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, оскільки предмети первісного та зустрічного позовів є різними та не взаємопов`язаними. Крім того, суд звернув увагу, що за змістом статті 46 ГПК України процесуальне право подати зустрічний позов надано лише відповідачу, тоді як третій особі, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, право на звернення до суду із зустрічною позовною заявою не надано. Також суд вказав, що зустрічна позовна заява підписана неуповноваженою особою, доказів на підтвердження повноважень підписанта до заяви не надано.

Не погоджуючись з ухвалою суду про повернення зустрічної позовної заяви, Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллацио" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (з урахуванням нової редакції апеляційної скарги від 09.04.2019р. (т. 8 а.с.220-223)), в якій просить ухвалу господарського суду скасувати та направити до суду першої інстанції зустрічну позовну заяву з додатками для спільного розгляду з первісним позовом.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ТОВ «Коллацио» має позовні вимоги про визнання недійсним кредитного договору, у зв`язку з чим ним подано зустрічну позовну заяву. Посилається на те, що кредитний договір підписано директором ТОВ «КОМО-Д» без згоди загальних зборів учасників товариства, а отже кредитний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки не відповідає вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України. Апелянт посилається на порушення судом принципу рівності сторін у процесі та порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 42 ГПК України, що, на думку апелянта, призвело до прийняття неправильної ухвали.

23.04.2019р. на адресу апеляційного господарського суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу господарського суду залишити без змін, оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо невідповідності висновків суду. (т. 8 а.с.239-242)

Так, АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що позови третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, мають подаватися з дотриманням загальних правил пред`явлення позову згідно з положеннями ч.5 ст. 49 та ч.4 ст.180 ГПК України. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу. На відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі, проте подана заява у справі не містить ознак позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, оскільки первісні позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМО-Д» заборгованості за кредитним договором не пов`язані з зустрічними позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллацио" про визнання недійсним кредитного договору. Посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 13.03.2019 у справі № 916/3245/17, провадження № 12-13гс19, в якій зазначено, що передбачене статтею 49 ГПК України право особи вступити у справу шляхом подання позову до однієї або декількох сторін не є абсолютним. Таке право можна реалізувати лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства. Крім того, позовна заява третьої особи має містити самостійні вимоги саме на предмет спору у справі. Вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

ТОВ ««КОМО-Д» відзив на апеляційну скаргу не надало.

У судовому засіданні 25.06.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк», дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Повертаючи зустрічну позовну заяву третій особі на підставі ч. 6 ст. 180 ГПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що зустрічна позовна заява не містить ознак позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Суд звернув увагу, що відповідно до статті 46 ГПК України процесуальне право подати зустрічний позов надано лише відповідачу, а не третій особі, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору та зазначив, що до зустрічної позовної заяви не додано доказів, в підтвердження повноважень особи, яка її підписала.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін; треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, користуються правами і несуть обов`язки позивача.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Коллацио» не вступало у справу з власної ініціативи та не залучалось судом до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Товариство учасником судової справи не було.

За приписами ч. ч. 2, 3 статті 45 Господарського процесуального кодексу України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що третій особі, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору надано права позивача, зокрема, право подати позов до однієї або декількох сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України сторони користуються рівними процесуальними правами, зокрема, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. Аналогічна норма передбачена ч. 1 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, право подати зустрічний позов процесуальними нормами надано лише відповідачу, а не третій особі з самостійними вимогами щодо предмета спору.

Водночас, передбачене статтею 49 Господарського процесуального кодексу України право особи вступити у справу шляхом подання позову до однієї або декількох сторін не є абсолютним. Таке право можна реалізувати лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства.

Згідно ч. 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Положеннями ч. 4 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України визначено, що зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

В процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем, третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

На відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

Предметом спору у даній справі є вимога Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" доТовариства з обмеженою відповідальністю "КОМО-Д" про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2К082Г від 25.12.2007, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договору про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії.

Разом з тим, предметом зустрічної позовної заяви, поданої ТОВ "Коллацио" - є загальна вимога (не до будь-якої сторони у справі) щодо законності самого договору: про визнання недійсним кредитного договору № 2К082Г від 25.12.2007, укладеного між позивачем та відповідачем, у зв`язку з його підписанням неуповноваженою особою зі сторони боржника.

Зустрічний позов у даній справі не містить обґрунтування яким чином кредитний договір, укладений між позивачем та відповідачем, стосується прав третьої особи і в чому полягають самостійні вимоги третьої особи, яка не брала участі у справі. Крім того, в зустрічній позовній заяві не зазначено, до якої сторони у справі пред`являється вимога про визнання недійсним кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Коллацио" фактично заявило вимоги не на предмет спору і не до однієї зі сторін, а інші позовні вимоги.

Вимога третьої особи спрямована на визнання недійсним кредитного договору заявлена поза предметом спору між первісним позивачем та первісним відповідачем та не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Відтак, зустрічні позовні вимоги не взаємопов`язані з первісним позовом, адже вимоги за первісним позовом виникли з інших правовідносин, які врегульовані нормами зобов`язального права, що унеможливлює спільний розгляд зустрічної позовної заяви з первісним позовом.

Як вірно встановив суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, предмет спору у справі та предмет спору, визначений у зустрічному позові третьої особи, є різними.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов правильного висновку про те, що зустрічна позовна заява третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору не містить ознак позовної заяви та подана без додержання загальних правил пред`явлення позову.

Як визначено в ч. 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

За таких обставин, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви, а тому ухвала суду від 12.03.19р. у справі №904/9173/17 постановлена господарським судом Дніпропетровської області відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом принципу рівності учасників справи, їхніх прав та доступу до правосуддя, колегія суддів враховує наступне.

За приписами частини першої статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Пунктом 2 частини третьої статті 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено основні засади (принципи) господарського судочинства, серед яких, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальна рівність забезпечує гарантії доступності до правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав, проте обсяг цих процесуальних прав є різним та чітко розмежованим.

Обсяг процесуальних прав третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору не є абсолютним, а чітко регламентований процесуальним законом, яких апелянт не дотримався, а тому встановлені вище обставини справи повністю спростовують доводи апелянта про порушення судом принципу рівності учасників судового процесу та про можливість розгляду зустрічної позовної вимоги третьої особи про визнання недійсним кредитного договору у межах даної справи.

Право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Такі обмеження законодавець встановив в Господарському процесуальному кодексі України, де чітко розмежував процесуальні права учасників судового процесу з різним обсягом таких прав в залежності від їх процесуального положення та необхідність дотримання норм, встановлених в цьому кодексі.

З огляду на викладене, позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів статті 49 ГПК України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена відповідно до норм процесуального законодавства. Вимога, спрямована на те, що знаходиться за межами предмета спору у справі не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Тому, зустрічний позов третьої особи, поданий з порушеннями норм процесуального законодавства підлягає поверненню судом без розгляду.

Водночас, така позовна вимога може бути заявлена апелянтом в окремому позовному провадженні, відтак право апелянта доступу до суду не порушено та не обмежено.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд підстав для зміни чи скасування ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.19р. у справі №904/9173/17 не вбачає, а тому апеляційну скаргу залишає без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Судові витрати відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллацио" - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області про повернення зустрічної позовної заяви від 12.03.19р. у справі № 904/9173/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 02.07.2019р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов