ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2019 року м.Дніпро Справа № 904/7553/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідача),

суддів: Коваль Л.А., Паруснікова Ю.Б.,

cекретар судового засідання: Мудрак О.М.

представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2018 року (повний текст складено 08.05.2018 року)за скаргою Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексія Анатолійовича у справі №904/7553/16 (суддя Суховаров А.В.)

за позовом Державного підприємства «Український інститут по проектуванню металургійних заводів», м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського», м. Кам`янське

про стягнення заборгованості за договором підряду у сумі 5 505 594,78 грн.-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2019 року у справі № 904/7553/16 у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що порядок об`єднання виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника у зведене виконавче провадження та приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження законодавцем врегульовано окремо як для органу державної виконавчої служби, так і приватного виконавця, а обов`язок передавати матеріали виконавчого провадження від приватного виконавця до органу державної виконавчої служби для приєднання до зведеного виконавчого провадження або обєднання відкритих приватним виконавцем та державною виконавчою службою виконавчих проваджень у зведене, ні Законом України «Про виконавче провадження», ні відповідними підзаконними нормативно - правовими актами не передбачений.

Не погодившись з ухвалою, боржник оскаржив її в апеляційному порядку. Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2018 та прийняти нове рішення, яким скаргу ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексія Анатолійовича задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд невірно застосував положення ч.1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження" та п. 14 розділу 3 Інструкції, приписи яких розповсюджуються як на державних виконавців, так і на приватних, та зробив безпідставний висновок, що приватний виконавець не зобов`язаний передавати виконавче провадження до зведеного виконавчого провадження, внаслідок чого невірно вирішив спір.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.06.2018 року (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Орєшкіної Е.В., Подобєда І.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2018 року у справі №904/7553/16. Розгляд справи призначений у судовому засіданні на 18.07.2018 року.

13.07.2018 року від позивача у справі до Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просив ухвалу суду від 08.05.2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначив, що відповідач не навів доказів про порушення господарським судом Дніпропетровської області як норм матеріального, так і норм процесуального права; ухвала суду від 08.05.2018 року є обґрунтованою і законною.

16.07.2018 року від приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зазначив, що ухвала суду від 08.05.2018 року винесена з дотриманням вимог діючого законодавства, а доводи скаржника не відповідають дійсним обставинам справи. Приватний виконавець не підпорядковується Департаменту державної виконавчої служби України, не зобов`язаний перевіряти наявність відкритих виконавчих проваджень щодо одного боржника державними виконавцями чи іншими приватними виконавцями та передавати документи до ДВС відповідно до Інструкції та Закону України 2Про виконавче провадження»; виконавче провадження №56278736 було закінчено 02.05.2018 року та не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.07.2018 року (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Орєшкіної Е.В., Подобєда І.М.) апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2018 року у справі №904/7553/16 було зупинено до вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи №904/7326/17 з огляду на наявність виключної правової проблеми при застосування норм ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Указом Президента України від 29.12.2017 року №454/2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

03.10.2018 року розпочав роботу Центральний апеляційний господарський суд.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 31 Господарського процесуального кодексу України, у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На виконання вимог вищенаведених правових норм справу №904/7553/16 за позовом Державного підприємства «Український інститут по проектуванню металургійних заводів», м. Дніпро до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського», м.Кам`янське про стягнення заборгованості за договором підряду у сумі 5 505 594,78 грн. за скаргою Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексія Анатолійовича передано з Дніпропетровського апеляційного господарського суду до Центрального апеляційного господарського суду.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи №904/7553/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Верхогляд Т.А. (доповідач), судді - Парусніков Ю.Б., Коваль Л.А., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2018 року.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2018 року колегією суддів у визначеному складі прийнято до свого провадження справу №904/7553/16 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2018 року.

05.12.2018 року Великою Палатою Верховного Суду була винесена постанова по справі №904/7326/17 та висловлена правова позиція стосовно застосування норм ст.30 Закону України «Про виконавче провадження».

31.01.2019 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексій Анатолійович надав клопотання про поновлення провадження по справі №904/7553/16.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.02.2019 року провадження по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2018 року поновлено. Розгляд справи призначено на 11.03.2019 року.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2019 року було повідомлено учасників справи про наступне судове засідання, яке відбудеться 22.04.2019 року.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.04.2019 року було повідомлено учасників справи про наступне судове засідання, яке відбудеться 13.05.2019 року.

13.05.2019 року у судове засідання Центрального апеляційного господарського суду представники сторін не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Згідно з ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2016 року за позовом Державного підприємства «Український державний інститут по проектуванню металургійних заводів» до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» на користь Державного підприємства «Український інститут по проектуванню металургійних заводів» суму 4 200 000,00 грн. основного боргу, 925 300, 34 грн. пені, 115 60,79грн. 3% річних, 264 146, 31 грн. інфляційних, 82 578, 11 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.11.2016 року у справі №904/7553/16 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

16.11.2016 року на виконання рішення господарський судом було видано наказ №904/7553/16 зі строком пред`явлення до виконання до 10.11.2019 року (том 1 а.с.127).

Вказаний наказ знаходився на виконанні приватного виконавця Шаган Олексія Анатолійовича.

26.04.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексієм Анатолійовичем винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 1229512,83 грн. (том 1 а.с.148-149).

02.05.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексієм Анатолійовичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №56278736 з примусового виконання наказу №904/7553/16 виданого 16.11.2016 року господарським судом Дніпропетровської області.

Звернувшись 02.05.2018 року зі скаргою до господарського суду, заявник надав докази того, що 03.05.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№53873574 із виконання наказу №910/2031/16 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат» (про зміну назви сторони прийнято постанову ВП№53873574 від 03.05.2017) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест Холдинг» основного боргу у розмірі 2565769,84 грн., пені у сумі 437385554,08 грн., 3% річних у розмірі 155395326,15 грн. (том 1 а.с.150-151).

Із доданих до скарги документів вбачається, що 03.05.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№53873574 із виконання наказу №910/2031/16 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" (про зміну назви сторони прийнято постанову ВП№53873574 від 03.05.2017) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" основного боргу у розмірі 2565769,84 грн., пені у сумі 437385554,08 грн., 3% річних у розмірі 155395326,15 грн.

У рамках цього виконавчого провадження державним виконавцем накладений арешт на грошові кошти ПАТ «ДМК» в межах суми стягнення ,07 грн. та накладений арешт на все майно, що належить боржнику.

Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №53873574 від 28.07.2017 року виконавчі провадження №53832028, №53873574 об`єднано у зведене виконавче провадження №54404570 (том 1 а.с.152-153).

Заявник скарги посилався на те, що провадження приватним виконавцем виконавчих дій у вигляді накладення арешту на грошові кошти боржника та вчинення дій, спрямованих на примусове стягнення коштів є незаконним, оскільки виконавчі діі мають проводитися у зведеному виконавчому провадженні і приватний виконавець був зобов`язаний передати наказ господарського суду відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, де таке провадження знаходиться.

Колегія суддів поділяє висновок оскаржуваної ухвали про безпідставність такого твердження скаржника.

В силу статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст. 5 Закону №404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (надалі - Закон №403-VIII).

Частиною другою цієї статті визначено, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з лею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними І чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 6 частини першої ст. 4 Закону №403-VIII та п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону №404-VIII установлюють принцип диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Цей принцип полягає, зокрема, у наданні стягувачу права вибору - пред`явити виконавчий документ для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до ст. 5 Закону №404-VIII віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців (абзац другий частини першої ст. 19 цього Закону). Тобто, вищевказані положення надають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання, обираючи при цьому між державною виконавчою службою та приватними виконавцями.

Частина 1 ст. 27 Закону №403-VIII і ч.2 ст. 24 Закону №404-VIII також передбачають право фізичних або юридичних осіб вільно обирати приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначених Законом України «Про виконавче провадження». Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Залежно від вибору стягувача та після пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця у відповідного виконавця виникають передбачені статтею 18 Закону №404-VIII права й обов`язки, зокрема обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Застосування правила щодо обов`язкового передання виконавчого провадження від приватного виконавця до державного і навпаки призведе до порушення основоположного принципу диспозитивності, порушення права стягувача на вибір виконавця, передбаченого законом.

Системи державного та приватного виконання судових рішень не є рівноцінними та замінними. Так, для стягувача має значення звертатися до органу державної виконавчої служби чи до приватного виконавця, адже умови співпраці з державним та приватним виконавцем різняться. Звернення до приватного виконавця забезпечує стягувачу можливість користуватися такими гарантіями і можливостями:

- обов`язкове страхування цивільної відповідальності приватного виконавця;

- можливість фінансування виконавчих витрат на виконання за власний рахунок приватного виконавця (тоді як орган державної виконавчої служби у разі недостатності авансового внеску завжди вимагає покриття додаткових витрат стягувачем);

- можливість встановлення в договорі з приватним виконавцем іншого розміру додаткової винагороди чи авансового внеску, своєчасного покриття витрат, пов`язаних зі здійсненням виконавчих дій, тобто можливість передбаченим законом способом вплинути на ефективність примусового виконання важливого для нього рішення шляхом відповідної мотивації приватного виконавця. Наведена мотивація є неможливою у разі здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби.

Забезпечення рівноцінної конкуренції між державними та приватними виконавцями судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015 - 2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20 травня 2015 року № 276/2015.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.12.2018 року у справі №904/7326/17 (провадження №12-197гс18) наголосила про право стягувача вільно обирати орган для здійснення примусового виконання рішення - державну виконавчу службу або приватного виконавця.

Згідно із пунктом 1 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 року №2832/5) вона розроблена відповідно до Закону №403-VIII та Закону №404-VIII, інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів, що відповідно до Закону №404-VIII підлягають примусовому виконанню. Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог цих законів, та такі, що не можуть їм суперечити, в тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення Закону №404-VIII не зобов`язують приватного виконавця передавати виконавче провадження, яке перебуває у нього на виконанні, державному виконавцю з тієї підстави, що державний виконавець відкрив перше виконавче провадження щодо одного боржника.

Натомість частина п`ята статті 5 цього Закону допускає передачу виконавчого документа від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби, або від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю лише за заявою стягувача, чого не було зроблено у даному випадку.

Системний аналіз норм законів №1403-VIII і 1404-VIII свідчить про те, що законодавством визначено неоднаковий порядок дій для державних та приватних виконавців у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника, допускаючи можливість одночасного виконання судових рішень щодо одного боржника різними виконавцями у випадку обрання стягувачем приватного виконавця для примусового виконання виконавчого документа, тоді як Інструкція не може визначати такого обов`язку.

Крім того, за змістом положень законодавства, яким визначено порядок здійснення виконавчого провадження, будь-яка передача виконавчого документа чи виконавчого провадження від одного виконавця до іншого здійснюється лише за згодою стягувача.

Закони №1404-VIII, №1403-VIII та Інструкція фактично визначають три ключові процедури (механізми), пов`язані з рухом виконавчого документа та виконавчого провадження між приватними виконавцями та/або органами державної виконавчої служби, а саме «об`єднання та приєднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження», «передача виконавчого документа» та «передача виконавчого провадження».

Таким чином, механізм об`єднання та приєднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження передбачений статтею 30 Закону №1404-VIII та після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом може здійснюватися:

- органом державної виконавчої служби згідно з абзацом першим частини першої статті 30 Закону №1404-VIII, пунктом 14 розділу ІІІ Інструкції (державна виконавча служба має визначений законом та підзаконними нормативними актами порядок взаємодії своїх органів: державний виконавець може сам сформувати зведене провадження за наявності у нього декількох виконавчих документів або формування такого провадження може відбуватися у межах державної виконавчої служби шляхом передачі всіх виконавчих проваджень щодо одного боржника державному виконавцю, який першим відкрив виконавче провадження);

- приватним виконавцем згідно з абзацом другим частини першої статті 30 Закону №1404-VIII, пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції (формування зведеного виконавчого провадження та приєднання до нього наступних проваджень у випадку звернення до цього ж приватного виконавця стягувача чи стягувачів з виконавчими документами щодо одного й того ж боржника).

При цьому в обох зазначених цих випадках згоди стягувача на формування зведеного виконавчого провадження чи приєднання до нього інших проваджень не потрібно, оскільки не йдеться про зміну виконавця.

Передача виконавчого документа визначається, зокрема, частиною п`ятою статті 5 Закону №1404-VIII та розділом V Інструкції та може здійснюватися: від органу державної виконавчої служби до приватного виконавця; від приватного виконавця до органу державної виконавчої служби; від одного приватного виконавця до іншого.

Причому в усіх наведених випадках передача виконавчого документа здійснюється лише за заявою стягувача (принцип диспозитивності).

Порядок передачі виконавчого провадження визначається статтями 42 і 44 Закону №1403-VIII. Така передача відбувається лише у прямо передбачених законом випадках, зокрема в разі зупинення діяльності сам приватний виконавець або Міністерство юстиції України (у випадку припинення діяльності на підставі наказу за наявності незакінчених проваджень) вирішує питання про заміщення такого приватного виконавця іншим приватним виконавцем. Така передача здійснюється за погодженням із стягувачем. У разі відсутності згоди стягувача приватний виконавець повертає виконавчий документ стягувачу або відповідно до рішення останнього передає його відповідному органу державної виконавчої служби або іншому приватному виконавцю.

Принцип передачі виконавчих проваджень виконавцю, який першим відкрив виконавче провадження, повною мірою не може бути реалізований щодо приватних виконавців, оскільки вони мають низку обмежень у своїй діяльності, зокрема:

- щодо змісту рішень (частина друга статті 5 Закону №1404-VIII містить перелік рішень, які можуть виконуватися лише державними виконавцями. За змістом цієї норми до таких рішень фактично відносяться рішення, де боржником чи стягувачем є держава, або здійснюється виконання рішень адміністративних судів, рішень Європейського суду з прав людини, рішень про виселення та вселення фізичних осіб, рішень про конфіскацію майна, рішень, де боржники - діти або недієздатні особи та інші);

- щодо кількості виконавчих документів (згідно з пунктом 1 частини третьої статті 5 Закону №1404-VIII приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу, якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця);

- щодо суми стягнення (протягом першого року зайняття діяльністю приватного виконавця приватний виконавець не може здійснювати примусове виконання рішень, за якими сума стягнення становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті (абзац тринадцятий частини другої статті 5 Закону №1404-VIII.

Таким чином, поширення на приватних виконавців дії правила щодо передачі всіх виконавчих проваджень виконавцю, який першим відкрив виконавче провадження щодо боржника, призведе до створення для державних виконавців більш сприятливих умов діяльності, що є неприйнятним з огляду на мету реформи системи примусового виконання рішень - дотримання балансу повноважень приватних і державних виконавців.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі №904/7326/17, яка викладена у постанові від 05.12.2018 року, передача виконавчого документа чи виконавчого провадження від приватного виконавця до іншого приватного чи державного виконавця може здійснюватися лише за заявою чи згодою стягувача, а стаття 30 Закону №1404-VIII передбачає обов`язок лише державного виконавця передати відкрите виконавче провадження іншому державному виконавцю, який першим відкрив виконавче провадження, для виконання ним у рамках зведеного виконавчого провадження кількох рішень щодо одного боржника. У зв`язку з чим приватний виконавець не зобов`язаний передавати виконавчий документ чи виконавче провадження для виконання тому державному чи приватному виконавцеві, який перший відкрив виконавче провадження щодо боржника, для виконання кількох рішень щодо одного боржника у рамках зведеного виконавчого провадження.

Стосовно визнання неправомірними дій приватного виконавця Шаган Олексієм Анатолійовичем про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №56278736, судова колегія зазначає наступне:

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 7 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі, якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі, якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника здійснюється для забезпечення реального виконання рішення (частина 1). Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (частина 2). Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (частина 3).

Матеріалами справи встановлено, що приватним виконавцем Шаган О.А. було винесено постанову про арешт коштів ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 1229512,83 грн.

Отже, постанова про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця була прийнята приватним виконавцем у повній відповідності до вимог закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апелянт не спростував висновки оскаржуваної ухвали. Апеляційна скарга не доведена і не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 284, 287 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 08.05.2018 року у справі № 904/7553/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Підписано в повному обсязі 03.07.2019 року.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.А. Коваль

Суддя: Ю.Б. Парусніков