ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2019 року м.Дніпро Справа № 904/772/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В.

судді: Кузнецов В.О., Коваль Л.А.

секретар судового засідання: Кисельов Є.О.

Представники у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Біола" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2019, повне рішення складено 26.04.2019 р., суддя Ніколенко М.О., у справі №904/772/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Кальковця Романа Олександровича, м.Вараш, Рівненська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Біола", м. Дніпро

про стягнення суми основного боргу у розмірі 113 330 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Кальковець Роман Олександрович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Біола" про стягнення суми основного боргу у розмірі 113 330 грн.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання транспортно-експедиційних послуг у внутрішньому сполученні № 247/17 від 06.04.2017 зі сплати наданих послуг.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2019 у справі позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Біола" на користь Фізичної особи-підприємця Кальковця Романа Олександровича суму основного боргу у розмірі 113 330 грн., витрати з оплати судового збору у розмірі 1 921 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн.

Не погодившись з рішенням господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Біола" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд оскаржуване рішення суду скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скаржник вважає, що рішення суперечить нормам чинного законодавства, не відповідає дійсним обставинам справи, базується на неправильній оцінці доказів та неповноті їх дослідження, а також порушує норми матеріального та процесуального права.

Зокрема скаржником зазначено наступні доводи:

- Господарський суд позбавив можливості відповідача надати заперечення на відповідь на відзив, що є порушенням прав, а також принципів змагальності сторін та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом;

- користуючись наданим ч.2 п.3 ст.46 Господарського процесуального кодексу України правом ТОВ «ТД «БІОЛА» була подана зустрічна позовна заява. Але всупереч ч. 7 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 02.04.2019 року заяву відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження - залишено без задоволення, що є порушенням п. 7 ч. 3 ст. 277 ГПК України;

- 18.04.19 р. ТОВ «ТД «БІОЛА» була подана апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2019 року. Проте всупереч п.17.12 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України провадження не було зупинено, а 24.04.2019 було прийнято рішення;

- господарський суд не взяв до уваги, що позивачем при поданні позову не додержано досудового порядку врегулювання спору, який є обов`язковим відповідно до п. 7.2. Договору про надання транспортно-експедиційних послуг у внутрішньому сполученні № 247/17 від 06.04.2017 року;

- позивачем не доведено виконання обов`язку, передбаченого п. 4.4. Договору, щодо надання рахунків-фактур з обов`язковою вказівкою номера і дати Договору. Також, додані до позовної заяви рахунки не місять вказівку номера і дати Договору;

- позивачем не виконано вимог, визначених Договором, для початку перебігу строку оплати наданих послуг, відповідно, строк оплати послуг не розпочався.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін; покласти на відповідача обов`язок відшкодування позивачу витрат на правову допомогу адвоката у сумі 3500,00 грн., понесених під час апеляційного провадження.

Зокрема, позивачем зазначено наступне:

- відповідач в апеляційній скарзі звертає увагу на процесуальні моменти, які не вплинули та не могли вплинути на правильність прийнятого рішення;

- відповідач звертає увагу на порушення позивачем п.7.2. Договору, щодо обов`язкового досудового врегулювання спору. Насправді ж, позивач лише скористався своїм правом безпосереднього звернення до суду, за захистом порушених прав;

- відповідач ревізує висновок суду про те, що «факт відсутності рахунків-фактур не є перешкодою для оплати виконаних послуг». Вказаний висновок суду є правильний та усталений, адже коли боржнику відомі сума платежу та банківські реквізити кредитора, у нього відсутні будь-які перешкоди сплатити обумовлену сторонами суму, і лише відсутність у боржника даних про реквізити контрагента, може призвести до відстрочення грошового зобов`язання, відповідно до ч.2 ст. 613 ЦК України;

- підписавши Акти наданих послуг, відповідач погодився, що «сторони одна до одної претензій не мають», що слід розуміти, як відсутність претензій щодо усього обсягу виконаних перевізником зобов`язань, в тому числі й щодо обсягу направлених документів. Окрім цього, за увесь період прострочення грошового зобов`язання, відповідачем на адресу позивача не направлено жодного зауваження з приводу обсягу та змісту направлених на оплату документів. Судова практика показує, що суди не приймають до уваги безпідставні заяви боржників про відсутність певних документів в отриманому відправленні.

У відповіді на відзив відповідачем зазначено наступне:

- Позивач невірно розуміє доводи апеляційної скарги. Відповідач вказує на те, що згідно п. 4.4. Договору Експедитор (Позивач) зобов`язаний надати Замовнику (Відповідачу) перелік усіх документів в т.ч. й рахунок-фактуру. Тобто Позивач в порушення п.п. 4.4., 4.5. Договору та діючого законодавства України (ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України) не надав після отримання вантажу Вантажоодержувачем усіх документів, тобто Позивач не виконав вимоги Договору необхідні для початку перебігу строку оплати наданих послуг, відповідно строки оплати послуг не розпочалися;

- вважає неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а відтак, необґрунтованими вимоги про стягнення 3500 грн. витрат згідно розрахунку наведеного у Акті приймання-передачі наданих послуг.

01.07.2019 до апеляційного суду від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляд справи, у зв`язку з неможливістю забезпечити участь у судовому засіданні, призначене на 02.07.19, свого представника - адвоката Устинова А.В., з причин перебування останнього у відпустці, та зайнятістю керівника у переговорному процесі.

Колегією суддів вказане клопотання залишено без задоволення з огляду на викладене нижче.

Згідно з частиною 11 ст.270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

За положеннями ч.1, 3 ст.56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Отже, представництво Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Біола" у даній справі, крім адвоката Устинова А.В., може здійснювати як керівник, який безпосередньо звернувся з апеляційною скаргою, чи член виконавчого органу особисто (самопредставництво юридичної особи), так і інший представник за довіреністю, який має статус адвоката.

За цих обставин, скаржник не був позбавлений права представляти свої інтереси самостійно через керівника підприємства, який і підписав апеляційну скаргу, а також уповноважити іншу особу, із статусом адвоката, на представництво інтересів підприємства в суді.

В даному випадку, судом дотримано основних засад господарського судочинства, забезпечена рівність учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, забезпечено право на апеляційний перегляд рішення суду. Сторони мали рівну можливість подати письмові заяви по суті справи, зокрема, позовну заяву, відзив на позов, заперечення на відзив, пояснення та клопотання, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу.

В свою чергу, саме відповідач не забезпечив участі представника (будь-якого, як в порядку самопредставництва, так і представником - зі статусом адвоката). Отже, вказані обставини є суто суб`єктивними, які залежали виключно від волевиявлення відповідача, тому не можуть бути визнані поважними.

Враховуючи, що повідомлені відповідачем причини неявки не визнаються судом поважними, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги та про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представників сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, між Фізичною особою-підприємцем Кальковцем Романом Олександровичем (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Біола" (замовник) було укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг у внутрішньому сполученні № 247/17 від 06.04.2017 (договір).

Відповідно до п. 10.1. договору (в редакції додаткової угоди від 26.12.2017), цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками обох сторін та скріплення печатками та діє до 31.12.2018 включно, але у будь-якому випадку до повного належного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Датою підписання вважається дата, зазначена на першій сторінці договору.

Згідно з п. 1.1 договору експедитор зобов`язується за плату і за рахунок замовника надати транспортно-експедиційні послуги з організації та забезпечення внутрішніх перевезень вантажів територією України автомобільним транспортним засобом (ТЗ), а також інші допоміжні операції та послуги, пов`язані з доставкою вантажу (послуги), а замовник зобов`язується оплачувати надані експедитором послуги.

Відповідно до п. 2.1. договору, послуги надаються на підставі даного договору та письмової заявки, що подає замовник за формою, встановленою у додатку №1 до цього договору.

Відповідно до п. 4.3. договору, послуги по цьому договору вважаються виконаними належним чином якщо вантаж доставлено у відповідності до умов узгоджених сторонами у відповідній заявці, розвантажений і прийнятий у пункті призначення замовника та (або) вантажоодержувача, підтвердженням чого свідчить товарно-транспортна накладна (ТТН) (вантажна накладна) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, один оригінальний примірник якої залишається у замовника та (або) вантажоодержувача.

Відповідно до п. 1.3. договору, замовник оплачує виконання доручення в сумі, зазначеній та узгодженій обома сторонами в заявці-договорі (заявка). В суму доручення включені витрати експедитора на виконання доручення замовника і винагорода експедитора.

Пунктом 4.5. договору визначено, що замовник оплачує надані послуги на підставі отриманого рахунку-фактури від експедитора протягом 30 банківських днів з моменту надання експедитором усіх документів згідно п.п. 4.3., 4.4. цього договору, але в будь-якому випадку не раніше дати підписання замовником та скріплення печаткою підприємства акту виконаних робіт (послуг), який є підставою для оплати вартості послуг по цьому договору.

Пунктом 4.4. договору встановлено, що експедитор протягом 5 робочих днів з моменту проставлення замовником та (або) вантажоодержувачем відмітки про отримання вантажу у товарно-транспортній накладній зобов`язується надати замовнику, зокрема, рахунок-фактуру.

На протязі терміну дії договору, між сторонами були підписані заявки-додатки до договору: від 12.10.2018 на суму 12 300 грн., від 13.10.2018 на суму 10 200 грн., від 17.10.2018 на суму 12 300 грн., від 18.10.2018 на суму 10 700 грн., від 18.10.2018 на суму 12 500 грн., від 19.10.2018 на суму 10 000 грн., від 20.10.2018 на суму 12 500 грн., від 21.10.2018 на суму 12 300 грн., від 22.10.2018 на суму 10 200 грн., від 22.10.2018 на суму 10 300 грн.

У відповідних заявках сторони узгодили усі необхідні умови для належного виконання зобов`язань за договором.

На виконання умов договору Позивач надав Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Біола" транспортно-експедиційні послуги, що підтверджується товарно-транспортними накладними № 004862 від 12.10.2018, № 022277 від 13.10.2018, № 022385 від 14.10.2018, № 022407 від 14.10.2018, № 004898 від 17.10.2018, № 004899 від 18.10.2018, №022620 від 18.10.2018, № 022618 від 18.10.2018, № 022817 від 19.10.2018, № 022627 від 19.10.2018, № 022717 від 19.10.18, № 022625 від 19.10.2018, № 004943 від 19.10.2018, №004944 від 20.10.2018, № 022839 від 22.10.2018, № 022846 від 22.10.2018, № 022841 від 22.10.2018, №004976 від 22.10.2018, № 022982 від 22.10.2018, № 022900 від 23.10.2018, №02288 від 23.10.2018, № 022882 від 23.10.2018.

Також, в подальшому між сторонами були підписані акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 5 від 24.10.2018, № 6 від 24.10.2018, № 7 від 24.10.2018, № 8 від 24.10.2018, № 9 від 25.10.2018, № 10 від 25.10.2018, № 11 від 25.10.2018, № 12 від 25.10.2018.

У зв`язку з несплатою відповідачем надані транспортно-експедиційні послуги у належному розмірі та належні строки, позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання транспортно-експедиційних послуг у внутрішньому сполученні № 247/17 від 06.04.2017 у розмірі 113 330 грн.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Частиною 1 статті 929 Цивільного кодексу України унормовано: за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Дана норма кореспондується зі статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та статтею 316 Господарського кодексу України.

В силу ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов укладеного договору. Відповідно до вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 3 ст. 909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого встановленого, транспортними кодексами (станами).

За приписами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, факт надання послуг підтверджується наявними в матеріалах справи документами: товарно-транспорті накладні, акти приймання-передачі робіт. З вказаних документів вбачається які послуги були надані відповідачу, їх обсяг та вартість. Акти здачі-приймання робіт підписані сторонами без зауважень.

Таким чином, колегія суддів поділяє висновки суду першої інстанції, що відповідачу було відомо про вартість наданих послу, тому відсутність рахунків-фактур не може бути підставою для несплати наданих послуг.

Також необхідно зауважити, що порядок надання замовнику відповідних рахунків-фактур (надсилання поштою, видача нарочно представнику замовника, тощо) положеннями договору не визначений.

Крім того, у разі необхідності, замовник мав можливість вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання ним свого зобов`язання і звернутись до експедитора з вимогою про надання рахунків-фактур.

Таким чином, з урахуванням пункту 4.5. договору, строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором з оплати наданих послуг є таким, що настав.

З огляду на викладене, колегія суддів поділяє висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позивача, щодо стягнення суми боргу у розмірі 113 330 грн.

Стосовно доводів відповідача про те, що до позовної заяві не додано доказів досудового урегулювання спору, що, свідчить про передчасне звернення позивача до суду, як вірно зазначено місцевим судом не вжиття сторонами заходів досудового урегулювання спору саме по собі не може бути підставою для відмови в позові чи закриття провадження у справі.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 у справі №1-2/2002 (про досудове врегулювання спорів) положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Стосовно покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу адвоката у загальному розмірі 9 300 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як передбачено ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів поділяє висновок місцевого суду щодо не співмірності заявленого до стягнення розміру витрат на правову допомогу у даній справі (9700 грн.) із ціною позову 113330 грн., складністю справи, та не відповідності обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), тому вказану вимогу правомірно задоволено частково у розмірі 5 000,00 грн.

Стосовно доводів скаржника щодо позбавлення місцевим судом можливості відповідача надати заперечення на відповідь на відзив, необхідно зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідь на відзив позивачем надано до суду 24.04.2019. Враховуючи обмежені строки розгляду справи, та відсутність можливості надання відповідачу часу для підготовки відповідних заперечень, господарським судом 24.04.2019 прийнято рішення по справі.

Стосовно доводів скаржника щодо залишення без задоволення заяви відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, чим порушенням п. 7 ч. 3 ст. 277 ГПК України, необхідно зазначити наступне.

Данна справу слід віднесено до справ незначної складності (ч.5 ст.12, ст.247 ГПК України), а характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі не вимагають розгляду справи у загальному провадженні. Карім того, відповідно до положень ст.250 ГПК України, вирішення питання щодо переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження є правом суду.

Доводи скаржника стосовно того, що провадження по справі не було зупинено на підставі п.17.12 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає також безпідставними, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 17.12 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі до перегляду ухвали у справі в порядку апеляційного чи касаційного провадження, якщо відповідно до підпункту 17.10 цього підпункту до суду апеляційної чи касаційної інстанції направляються всі матеріали справи.

Господарським судом до апеляційної інстанції була направлена апеляційна скарга ТОВ "Торговий дім "Біола" з матеріалам оскарження ухвали суду по справі. Проте необхідно зазначити, що суд апеляційної інстанції під час підготовки справи до розгляду не позбавлений можливості за необхідності витребувати всі матеріали справи необхідні для розгляду апеляційної скарги. У зв`язку з відсутністю такої необхідності місцевим судом провадження по справі не зупинялось.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Втім жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях ГПК України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд покласти на відповідача витрати на правову допомогу адвоката у загальному розмірі 3 500 грн., понесених під час апеляційного провадження, що складаються з: дослідження та аналіз вимог апеляційної скарги; підготовка відзиву на апеляційну скаргу, вчинення дій необхідних для розгляду спору в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження надання адвокатом Лозою В.М. адвокатських послуг при розгляді справи № 904/772/19 в апеляційній інстанції, заявником надано: договір про правову допомогу від 27.05.2019; акт приймання-передачі наданих послуг від 28.05.2019; квитанцію до прибуткового касового ордера № 07-05 від 28.05.2019 на суму 3500 грн.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст.ст.123, 126, 129 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення клопотання позивача та покладення на відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 3500, 00 грн, понесених позивачем під час апеляційного провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Біола" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2019 у справі №904/772/19 - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Біола" на користь Фізичної особи-підприємця Кальковця Романа Олександровича витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 3500, 00 грн, понесених під час апеляційного провадження по справі.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню у відповідності до ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 04.07.2019р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.О. Кузнецов