ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2019 р. Справа№ 910/17680/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Руденко М.А.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу

Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 23.01.2019

у справі №910/17680/18 (суддя - Пінчук В.І.)

за заявою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубль Д»

про видачу судового наказу в порядку наказного провадження

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу в порядку наказного провадження про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубль Д» 135404,18 грн., з яких: 35000,00 грн. заборгованість за кредитом, 55128,89 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом та 45275,29 грн. пеня.

Вказана заява обґрунтована неналежним виконанням боржником умов кредитного договору від 27.01.2015 р. № б/н.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі №910/17680/18 відмовлено Акціонерному товариству «Комерційний банк «Приватбанк» у видачі судового наказу в порядку наказного провадження про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубль Д» 135 404, 18 грн.

Ухвала мотивована тим, що подана заява не відповідає вимогам ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, оскільки заявлені вимоги в частині боргу не є безспірними, а вимоги про стягнення пені не можуть бути предметом розгляду в наказному провадженні.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, скаржник (Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк») звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі №910/17680/18 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції та стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, винесеною з порушенням норм процесуального права та при невідповідності висновків суду обставинам справи, що є підставою для її скасування.

Апелянт послався на те, що його вимоги є обґрунтованими та безспірними, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у видачі наказу.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) та витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 13.05.2019, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі №910/17680/18 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2019, після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги, поновлено Акціонерному товариству «Комерційний банк «Приватбанк» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі №910/17680/18. Відкрито апеляційне провадження у справі №910/17680/18. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено відповідачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дубль Д» своїм правом на надання відзиву не скористалось, про розгляд апеляційної скарги у справі повідомлялось належним чином.

У зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Руденко М.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 прийнято справу №910/17680/18 до провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у визначеному складі колегії суддів. Розгляд даної справи вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвалу господарського суду першої інстанції слід змінити, а апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (ч. 2 ст. 12 ГПК України).

Порядок розгляду заяв в наказному провадженні врегульовано розділом ІІ ГПК України.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Відповідно до ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

У статті 150 ГПК України встановлено вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу:

- заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником (ч. 1);

- у заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (ч. 2);

- до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Водночас частиною 1 ст. 152 ГПК України встановлено випадки, за яких суддя відмовляє у видачі судового наказу, а саме:

1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу;

4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 цієї частини;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем до заяви про видачу судового наказу додано, зокрема, копію заяви на відкриття банківського рахунку, копію витягу з «Умов та правил надання банківських послуг», копію «тарифів банку», копію довідки про розміри встановлених кредитних лімітів, копію заявки на проведення гарантованих платежів, повідомлення про переказ коштів, з яких слідує, що 27.01.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Дубль Д», в особі директора, подало заяву про відкриття банківського рахунку на якому, зокрема,12.05.2016 було встановлено кредитний ліміт в сумі 35 000,00 грн.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Зміст правочину між сторонами зафіксований у вищеперелічених документах, отже, сторони не порушили вимог ч. 1 ст. 208 ЦК України щодо письмової форми укладання правочинів між юридичними особами та відповідно до ст. 638 ЦК України досягли домовленості з усіх його істотних умов, а відтак, укладений між сторонами правочин є кредитним договором.

Заявник зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дубль Д» неодноразово користувалось кредитними коштами, однак грошові кошти отримані 23.05.2016 в сумі 35 000, 00 грн. повернуті не були, у зв`язку з чим заявник просив видати наказ про стягнення заборгованості в сумі 35 000, 00 грн., 55 128, 89 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 45 275,29 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.

На підтвердження факту надання кредиту в сумі 35 000, 00 грн. заявником до заяви додано довідку про розмір встановлених кредитних лімітів та копії виписок по рахунках.

Обов`язок сплати відсотків, нарахованих на прострочену заборгованість встановлений в Умовах та правилах надання банківських послуг.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що заявлені заявником вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, не можуть бути розглянуті у наказному провадженні, колегія суддів вважає помилковими.

Щодо вимог про стягнення пені в сумі 45 275,29 грн. колегія суддів зазначає таке.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу, зокрема, щодо стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, сума якої перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, за яким праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Нормами статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У свою чергу, положення про стягнення пені міститься в п. 3.2.2.10 Умов та правил надання банківських послуг.

Отже, пеня не є заборгованістю за договором, а являється штрафною санкцією, вимоги про сплату пені у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, а відтак, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні заяви про видачу наказу в частині стягнення пені в сумі 45 275, 29 грн.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у видачі наказу в цій частині є правомірним, однак не містить належного обґрунтування.

За приписами ч. 3 ст. 152 ГПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Статтею 280 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскарженої ухвали судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а відтак, ухвала Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі №910/17680/18 підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні заяви Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про видачу судового наказу в порядку наказного провадження про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубль Д» 35 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 55 128,89 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, а матеріали справи № 910/17680/18, в цій частині заява підлягає направленню на розгляд до суду першої інстанції .

Враховуючи вимоги, які викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі № 910/17680/18 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі №910/17680/18 скасувати в частині відмови у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про видачу судового наказу в порядку наказного провадження про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубль Д» 35 000, 00 грн. заборгованості за кредитом, 55 128, 89 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та в цій частині матеріали справи № 910/17680/18 за заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про видачу судового наказу передати на розгляд Господарського суду міста Києва.

3. У решті ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі № 910/17680/18 залишити без змін.

4. Матеріали справи № 910/17680/18 повернути до Господарського суду міста Києва для розгляду заяви.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 11.07.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

М.А. Руденко