ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2019 р. Справа№ 910/17633/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Дідиченко М.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Бовсуновська Ю.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Київської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва

від 23.09.2015 (повний текст рішення складено 28.09.2015)

у справі № 910/17633/15 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Закритого акціонерного товариства «Спіка»

до 1) Київської міської ради

2) Виконавчого органу Київської міської ради

Київської міської державної адміністрації

про визнання незаконним та скасування чинності рішення

В С Т А Н О В И В:

Закрите акціонерне товариство «Спіка» (далі - ЗАТ «Спіка», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідача-1) та Виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації (далі - відповідача-2) про визнання незаконним та скасування чинності запису № 576 таблиці №7 додатку № 8 рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва»; визнання незаконним та скасування чинності запису № 576 таблиці № 6 додатку № 8 Розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві». В обґрунтування своїх вимог зазначило, що за поданням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації відповідачем-1 без правових підстав винесено рішення від 02.12.2010 №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», яким житловий будинок № 34 по вул. Ушакова в м. Києві , власником якого є позивач, включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва. За твердженнями позивача, включення житлового будинку №34 по вул. Миколи Ушакова в м. Києві у вказаний перелік відбулось на підставі рішення Святошинської районної у місті Києві ради V скликання ХХІІ-ї сесії №373 від 29.09.2009 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади Святошинського району міста Києва житлового будинку №34 по вул. Миколи Ушакова в м. Києві», яке в подальшому постановою Святошинського районного суду міста Києва (справа №2а-506/10(№2а-526/11)) було скасоване, ухвалою Київського адміністративного апеляційного суду від 14.12.2011 згадане рішення залишено без змін. Таким чином, на переконання позивача, правових підстав, які передували прийняттю спірного рішення відповідача-1, немає, відповідно відсутні й правові підстави для існування такого рішення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 позов задоволено повністю, визнано незаконним та скасовано чинність запису № 576 таблиці № 7 додатку № 8 рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», визнано незаконним та скасовано чинність запису № 576 таблиці № 6 додатку № 8 Розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві».

Стягнуто з Київської міської ради з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь ЗАТ «Спіка» на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду 1 218, 00 грн. судового збору.

Стягнуто з Виконавчого органу Київської міської ради - Київської міської державної адміністрації з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь ЗАТ «Спіка» на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду 1 218, 00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вищезгаданим рішенням, Київська міська рада оскаржила його в апеляційному порядку, просила рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням вимог матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, слід критично оцінити висновок суду щодо застосування положень ст. 331 ЦК України, відповідно до яких місцевим судом встановлено, що право власності на житловий будинок у позивача виникло з моменту прийняття об`єкта до експлуатації, адже позивачем не надано жодного правовстановлюючого документу, що підтверджує зареєстроване за ним право власності на житловий будинок або приміщення у ньому. Поряд з цим, апелянтом зверталась увагу на те, що акт приймальної комісії № 3 від 17.03.1994 не є по своїй сутті документом на підтвердження права власності позивача, лише визначає останнього як замовника будівництва. При цьому, позивачем не надано доказів, які б підтверджували перебування житлового будинку в місті Києві по вул. Ушакова, 34 на балансі останнього. Вказані обставини, за твердженнями апелянта, досліджувались Господарським судом міста Києва у справі № 910/24147/13, у якій позивачу відмовлено в позові про визнання права власності на приміщення у вищевказаному будинку, це судове рішення досі не оскаржено позивачем, а викладені в рішенні обставини заслуговують на увагу суду. На переконання апелянта, позивач суду не зазначив та жодним чином не підтвердив документально, які саме права або охоронювані законом інтереси порушено оскарженим у справі рішенням Київради. Крім того, апелянт вважав не правомірним, що місцевий суд не задовольнив клопотання про залучення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, адже скасування спірних рішення та розпорядження зачіпає ії права, оскільки рішення по справі безпосередньо стосується прав та обов`язків вказаної особи. З приводу підстав прийняття спірних рішення та розпорядження апелянт зазначив, що ці акти є чинними, позивачем не оскаржені, прийнятими суб`єктами владних повноважень на підставі законодавства, в межах повноважень та у передбачений законом спосіб. Крім цього, спірний будинок уже значився в комунальній власності Святошинського району м. Києва ще в 2001 році, а отже висновки суду про те, що рішення Святошинської районної в м. Києві ради від 29.09.2009 № 373 стало підставою для прийняття оскаржуваних рішення та розпорядження є не логічними і не ґрунтуються на доказах у справі тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказував на безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що право власності на новостворене нерухоме майно набуто ЗАТ «Спіка» з моменту завершення будівництва (створення майна) й підтверджується Актом вводу об`єкту в експлуатацію №3 від 17.03.1994, що є останньою стадією будівельного процесу створення майна. За змістом п. 3 цього Акту будівельні роботи проводились на підставі Дозволу на проведення будівельно-монтажних робіт, виданого Управлінням держархбудконтролю м. Києва, зокрема, в п. 4 зазначено про пред`явлення комісії узгодженої затвердженої та оформленої в установленому порядку проектної і виконавчо-технічної документації. По закінченню будівництва даний Акт замінює всі інші попередні документи щодо правових підстав ведення будівництва. В преамбулі Акту вказано, що власником новозбудованого об`єкту є ЗАТ «Сніка». За твердженнями позивача, на підставі Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства 31.01.1966, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, реєстрації підлягали будинки із закінченим будівництвом та прийняті в експлуатацію за Актом приймальної комісії про введення будинку в експлуатацію. Згідно Інструкції таким Актом «встановлюється право власності та він є правовстановлюючим документом», якщо він зареєстрований у відповідному порядку в органах виконавчої влади (в даному разі - зареєстрований Управлінням держархбудконтролю Головкиївархітектури Київської міськдержадміністрації як виконавчого органу Київської міської ради за №3 від 17.03.1994 (Рішенням Конституційного Суду України від 25.12.2003 № 21-рп/2003 зазначено, що Київська міська державна адміністрація є єдиним в організаційному відношенні органом, який виконує функції виконавчого органу Київської міської ради та паралельно функції місцевого органу виконавчої влади). Наведене також відображено в преамбулі Акту вводу об`єкту в експлуатацію №3 від 17.03.1994, як і те, що власником об`єкту будівництва є Фірма «Спіка». З приводу права звернення до суду, позивач стверджував, що законодавством надано право на звернення з вимогами про захист порушеного права не лише власникам, чиє право зареєстровано в державному реєстрі прав, а й іншим особам, у яких майно перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою («титулом»). Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами, в т.ч. договорами підряду. Ця обставина щодо ЗАТ «Спіка» підтверджується Актом приймальної комісії №3, який зареєстрований в інспекції ДАБК міста Києва 17.03.1994. Втручання в право власності, у тому числі й основане на законі, не повинно порушувати справедливу рівновагу між вимогами інтересів суспільства і захистом основних прав особи. Крім цього, за твердженнями позивача, ЗАТ «Спіка» як замовник-забудовник, а відповідно й власник будинку, будь-яких дій з приводу передачі житлового будинку до комунальної власності територіальної громади міста Києва та Святошинського району не здійснювало. Акт передачі №1247 за своїм змістом, формою та суттю вимогам щодо передачі житлового будинку до комунальної власності не відповідає, а лише підтверджує факт передачі замовником будівництва - ЗАТ «Спіка» службових квартир. На переконання позивача, посилання апелянта на справу №910/24147/13 не заслуговує на увагу, оскільки предмет позову у цій справі та предмет позову у даній справі засновані на різних обставинах, при цьому такі обставини можуть встановлюватися судом як по одній, так і по іншій справі, а відтак такі обставини за своєю природою є лише правовою оцінкою фактів, здійснених іншим судом у спорі між іншими сторонами та з інших предмета спору і підстав, а тому не мають преюдиціальне значення для даної справи тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 27.06.2019 з`явились представники сторін, представник відповідача-1, який одночасно є представником відповідача-2, надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Одночасно зазначив, що відкликає свою заяву про винесення окремої ухвали відносно відповідачів 1 та 2.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що відповідно до Акту приймальної комісії №3, який зареєстрований в інспекції ДАБК міста Києва 17.03.1994, Закрите акціонерне товариство «Спіка» є власником будинку № 34 по вул. Миколи Ушакова в місті Києві, як відомчого, оскільки збудований за рахунок коштів товариства, про що отримано відповідний технічний паспорт. При цьому, введення об`єкту будівництва в експлуатацію шляхом підписання приймальною комісією акту про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта свідчить про відповідність новозбудованого об`єкту будівництва як проектній документації, так і державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Рішенням Святошинської районної в м. Києві Ради V скликання ХХІІ-ї сесії № 373 від 29.09.2009 житловий будинок № 34 по вул. Миколи Ушакова в м. Києві на підставі подання Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» зараховано до комунальної власності територіальної громади Святошинського району міста Києва.

Комунальним підприємством «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» на підставі наказу № 118 від 31.12.2009 року житловий будинок № 34 по вул. Миколи Ушакова в м. Києві прийнято на баланс на праві повного господарського відання.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 28.03.2011 року у справі №2а-506-1/10 (№2а-526/11), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2011, задоволено позов Закритого акціонерного товариства «Спіка» до Святошинської районної в м. Києві ради про визнання рішення V скликання ХХІІ-ї сесії № 373 від 29.09.2009 незаконним та скасування його, визнано недійсним та скасовано з моменту прийняття рішення Святошинської районної у місті Києві ради V скликання двадцять другої сесії № 373 від 29 вересня 2009 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади Святошинського району міста Києва» житлового будинку № 34 по вул. Миколи Ушакова в м. Києві.

За твердженнями позивача, з листів Головного управління комунальної власності м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 042/6/8-8765 від 09.07.2012 та № 042/4/90-9079 від 16.07.2012, йому стало відомо, що за поданням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації житловий будинок №34, загальною площею 12 666,00 кв.м по вул . Ушакова в м. Києві рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва (позиція №576 таблиці №7 додатку №8).

На виконання рішення Київської міської ради №284/5096 від 02.12.2010 Виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видано розпорядження «Про питання організації управління районами в місті Києві» від 10.12.2010 №1112, згідно якого житловий будинок № 34 по вул. Ушакова в м. Києві включено до переліку об`єктів комунальної власності (позиція №576 таблиці №6 додатку №8).

Як поясняв суду позивач, порушення його прав полягає у неправомірному включенні житлового будинку № 34 по вул . Ушакова в м . Києві до об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, в той час, як на підставі Акту приймальної комісії №3, зареєстрованого в інспекції ДАБК міста Києва 17.03.1994, Закрите акціонерне товариство «Спіка» є власником будинку № 34 по вул. Миколи Ушакова в місті Києві, як відомчого. Вищезгадані рішення є безпідставними, вчиненими поза волею позивача, що й стало підставою для звернення його за захистом порушених права та охоронюваних законом інтересів до суду шляхом визнання незаконним та скасування чинності запису №576 таблиці №7 додатку №8 рішення Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва»; визнання незаконним та скасування чинності запису №576 таблиці №6 додатку №8 розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві».

За приписами ст. 1 ГПК України (чинного на момент ухвалення оскаржуваного рішення) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Положеннями ст. 20 ГК України визначено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб, встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів встановлено ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Міські ради згідно ст. 10 цього Закону є органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За змістом п. 31 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження (ст. 60 вказаного Закону).

Відтак, виходячи з системного аналізу наведених правових норм вбачається, що реалізуючи надані Конституцією та законодавством України повноваження у галузі земельних відносин, Київська міська рада зобов`язана діяти виключно в межах наданих їй повноважень та в інтересах її територіальної громади, дотримуючись у своїй діяльності вимог законодавства України.

За приписами ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Як встановлено матеріалами, а саме актом приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта, будинку, споруди № 3 від 17.03.1994, замовником будівництва житлового будинку по вул. Обухівська, 93 в м. Києві (поштова адреса: вул. М. Ушакова, 34 ) є позивач - Закрите акціонерне товариство «Спіка».

Відповідно до ч. 1 ст. 876 ЦК України власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Положеннями ч. 1 ст. 334 ЦК України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, на підставі ч. 5, 6 ст. 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», дія якого розповсюджується й на дані правовідносини, передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акту приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України. Право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, який перебував в повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, у разі банкрутства, зміни форми власності або ліквідації цих підприємств, установ та організацій, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 № 891.

За змістом абз. 1 п. 5 цього Положення передача будинків відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться комісією з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, яка утворюється Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями або виконкомом відповідної Ради.

Відповідно до п. 9 Положення акт приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність (форма додається) складається в чотирьох примірниках, підписується членами комісії з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність та затверджується держадміністрацією або виконкомом, який утворив цю комісію.

З огляду на наведене, у набувача майна право власності виникає з моменту передання комісією майна на підставі відповідного акту, в даному випадку на підставі Акту приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта, будинку, споруди № 3 від 17.03.1994. Відповідно доводи апелянта в цій частині як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

Посилання відповідача-1 (апелянта) на те, що позивач не є власником будинку № 34 по вул. Ушакова у місті Києві з огляду на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2014 у справі №910/24147/13 за позовом Закритого акціонерного товариства «Спіка» до Святошинської районної у м. Києві ради та Київської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м.Києва», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання права власності на приміщення № АДРЕСА_1, яким позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, законно не прийнято судом першої інстанції до уваги, адже у даній справі заявлено вимоги про визнання незаконним та скасування чинності записів у додатку до рішення Київської міської ради та до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а не про визнання права власності на вказане вище нерухоме майно.

Правомірно також відхилено й посилання відповідача-1 (апелянта) на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2015 у справі № 826/5836/15 за позовом Закритого акціонерного товариства «Спіка» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва» та інших про скасування дозвільних документів, а саме декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованих на ім`я Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі міста Києва», а саме реконструкції частин приміщення - будинку № 34 по вул . Ушакова в місті Києві під житлові квартири, якою позивачу було відмовлено у задоволенні його позовних вимог з тих причин, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення згадана вище постанова оскаржувалась в апеляційному порядку, тобто не набрала законної сили тощо.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2016 провадження у справі № 910/17633/15 зупинено до розгляду Вищим адміністративним судом України справи № К/800/46616/15.

За наданими позивачем даними, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного адміністративного суду від 01.02.2019 у справі № 826/5836/15 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015 скасовано та закрито провадження у справі, адже розгляд такого спору в межах адміністративного судочинства належним чином не захистить прав позивача.

За приписами ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Як вище згадувалось, рішенням Святошинської районної в м. Києві Ради V скликання ХХІІ-ї сесії № 373 від 29.09.2009 року житловий будинок № 34 по вул. Миколи Ушакова в м. Києві на підставі подання Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» зараховано до комунальної власності територіальної громади Святошинського району міста Києва.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 28.03.2011 у справі №2а-506-1/10 (№2а-526/11), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2011, вищезгадане рішення Святошинської районної в м. Києві Ради визнано незаконним та скасовано.

За матеріалами справи Київською міською радою 02.12.2010 прийнято рішення №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», згідно якого житловий будинок №34 по вул. Ушакова в м. Києві включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва (позиція № 576 таблиці № 7 додатку № 8), а в подальшому на виконання зазначеного рішення, Виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видано розпорядження «Про питання організації управління районами в місті Києві» від 10.12.2010 №1112, згідно якого житловий будинок № 34 по вул. Ушакова в м. Києві включено до переліку об`єктів комунальної власності (позиція № 576 таблиці № 6 додатку №8).

Таким чином, рішення Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096, а отже й розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 №1112 в частині питань, що стосуються правової належності будинку № 34 по вул. Ушакова у м. Києві, було прийнято на підставі зазначеного вище рішення Святошинської районної в м. Києві Ради V скликання ХХІІ-ї сесії № 373 від 29.09.2009, яке, як вище згадувалось, визнано незаконним та скасовано в судовому порядку.

Твердження апелянта про те, що спірний будинок уже значився в комунальній власності Святошинського району м. Києва ще в 2001 році, не заслуговують на увагу як безпідставні та необґрунтовані, адже якби це майно вже перебувало в комунальній власності, не було б потреби повторно вирішувати питання про зарахування цього майна до комунальної власності.

За змістом ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду, що рішення Київської міської ради «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» від 02.12.2010 №284/5096 (позиція № 576 таблиці № 7 додатку № 8) та розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про питання організації управління районами в місті Києві» від 10.12.2010 №1112 (позиція № 576 таблиці № 6 додатку № 8) в частині правової належності будинку № 34 по вул. Ушакова у м. Києві прийнято з порушенням встановленого законом порядку, на момент їх прийняття відповідачами не враховано законних інтересів Закритого акціонерного товариства «Спіка», що призвело до порушення його прав, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апелянта з приводу неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також безпідставне не залучення до участі у справі Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 у справі № 910/17633/15 - без змін.

Матеріали справи № 910/17633/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.07.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді М.А. Дідиченко

А.О. Мальченко