ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/52/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання: Соловйова Д.В.;

Представники сторін:

Від КП „Одесміськелектротранс" - Жуган Д.М., довіреність № 09/11-740, від 21.05.19;

від ТОВ "Ашрам" - Поліщук А.В., довіреність № б/н, від 08.05.19;

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Ашрам" та Комунального підприємства „Одесміськелектротранс"

на рішення Господарського суду Одеської області від 12.04.2019 року

по справі №916/52/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Ашрам"

до Комунального підприємства „Одесміськелектротранс"

про стягнення 2 361 072,40 грн.,-

(суддя першої інстанції: Петров В.С. дата та місце ухвалення рішення 12.04.19:, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, просп. Шевченка, 29)

В січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ашрам" (далі - ТОВ «Ашрам») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Одесміськелектротранс" (далі - КП "Одесміськелектротранс") про стягнення 2361072,40 грн., у т.ч.:

-157589,80 грн. за користування в період з 01.09.2015 по 31.12.2015 майном, а саме приміщенням адміністративної будівлі літ. "Ж" площею 379,6 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2;

-280481,60 грн. за користування в період з 01.09.2015 по 31.12.2015 майном, а саме приміщенням адміністративної будівлі літ. "И" площею 690 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2/3;

-678103,00 грн. за користування в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 майном, а саме приміщенням адміністративної будівлі літ. "Ж" площею 379,6 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2;

-1244898,00 грн. за користування в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 майном, а саме приміщенням адміністративної будівлі літ. "И" площею 690 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2/3.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що йому на праві власності належить нерухоме майно, а саме приміщення адміністративної будівлі літ. "Ж" площею 379,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, та приміщення літ. "И" площею 690 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, які відповідач займав самовільно, незаконно та без будь-якого дозволу позивача, а також використовував їх для здійснення своєї комерційної діяльності, з огляду на що з посиланням на ст. 1214 Цивільного кодексу України просив стягнути з відповідача 2 361 072,40 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.04.2019 (суддя - Петров В.С.) позов ТОВ „Ашрам" до КП „Одесміськелектротранс" про стягнення 2361072,40 грн. задоволено частково, стягнуто з КП „Одесміськелектротранс" на користь ТОВ „Ашрам" грошові кошти в сумі 5083 грн. 54 коп. за користування у період з 28.12.2015 по 31.12.2015 майном, а саме: приміщенням адміністративної будівлі літ. "Ж", площею 379,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, стягнуто з КП „Одесміськелектротранс" на користь ТОВ „Ашрам" грошові кошти в сумі 9047 грн. 79 коп. за користування у період з 28.12.2015 по 31.12.2015 майном, а саме: приміщенням адміністративної будівлі літ. "И", площею 690 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2/3, стягнуто з КП „Одесміськелектротранс" на користь ТОВ „Ашрам" грошові кошти в сумі 678103 грн. 00 коп. за користування у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 майном, а саме: приміщенням адміністративної будівлі літ. "Ж", площею 379,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, стягнуто з КП „Одесміськелектротранс" на користь ТОВ „Ашрам" грошові кошти в сумі 1244898 грн. 00 коп. за користування у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 майном, а саме: приміщенням адміністративної будівлі літ. "И", площею 690 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2/3, стягнуто з КП „Одесміськелектротранс" на користь ТОВ „Ашрам" витрати по сплаті судового збору в розмірі 29056 грн. 99 коп., в задоволенні іншої частини позовних вимог ТОВ „Ашрам" до КП „Одесміськелектротранс" відмовлено.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що здійснений позивачем розрахунок плати за користування КП «Одесміськелектротранс» спірними приміщеннями за період з 01.09.2015 по 31.12.2016 в агальному розмірі 2361072,40 є обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, місцевий господарський суд також зазначив, що по заявленим вимогам позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів за період з 01.09.2015 по 27.12.2015 сплинув строк позовної даності, з огляду на що позовні вимоги ТОВ «Ашрам» в цій частині задоволенню не підлягають.

14.05.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ТОВ „Ашрам" на рішення Господарського суду Одеської області від 12.04.2019 по справі №916/52/19.

Зокрема, апелянт вважає трактування судом першої інстанції ч.ч. 2, 3 ст. 264 Цивільного кодексу України помилковим, а отже рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права.

ТОВ «Ашрам» в апеляційній скарзі зазначило, що строк позовної давності за період з 01.09.2015 по 27.12.2015 не був пропущений, оскільки відлік трирічного строку на звернення до суду розпочався не з 01.09.2015, а з 02.09.2017 на підставі ч.ч. 2, 3 ст. 264 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2019 відкрито апеляційне провадження по справі №916/52/19 за апеляційною скаргою ТОВ „Ашрам" на рішення Господарського суду Одеської області від 12.04.2019.

Крім того, 15.05.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду також надійшла апеляційна скарга КП „Одесміськелектротранс" на рішення Господарського суду Одеської області від 12.04.2019 року по справі №916/52/19.

Скаржник не погоджується з рішенням місцевого господарського, оскільки вважає, що судом неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, у зв`язку з чим неправильно встановлені обставини справи та не встановлені обставини, які мають значення для справи, у зв`язку з чим ухвалене необгрунтоване рішення.

Зокрема, КП „Одесміськелектротранс" зазначає, що у звітах, наданих позивачем, відсутні будь-які підходи, методи чи процедури, які б вказували на те, яким чином оцінювач визначив вартість оренди об`єкти оцінки та взагалі яким чином встановлено розмір орендної плати, коли звіти передбачали лише встановлення ринкової вартості об`єкта оцінки.

На думку заявника апеляційної скарги, звіти не є чинними під час розгляду справи, отже вони є недопустимими доказами по справі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2019 відкрито апеляційне провадження по справі №916/52/19 за апеляційною скаргою КП „Одесміськелектротранс" на рішення Господарського суду Одеської області від 12.04.2019.

29.05.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від КП «Одесміськелектротранс» надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Ашрам», в якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги позивача.

Крім того, 03.06.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ «Ашрам» надійшов відзив на апеляційну скаргу КП «Одесміськелектротранс», в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги відповідача.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2019 апеляційні скарги ТОВ „Ашрам" та КП „Одесміськелектротранс" на рішення Господарського суду Одеської області від 12.04.2019 по справі №916/52/19 призначено до розгляду на 01.07.2019.

В судовому засіданні 01.07.2019 представники сторін підтримали дводи та заперечення, викладені ними письмово.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 28.02.1994 року №25, наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області від 30.12.1998 №1670 Комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" зареєстровано нежитлові будівлі та споруди загальною площею 12 151, 7 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та 29.03.2004 Відкритому акціонерному товариству "Одесаремелектротранспорт" видане реєстраційне посвідчення на домоволодіння, яке належить державним корпоративним підприємствам та організаціям.

11 вересня 2006 року між ОСОБА_1 . та Відкритим акціонерним товариством "Одесаремелектротранспорт" було укладено договір купівлі-продажу №2-неж нежилих будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.03.2005 року у справі №11/01-05-91, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.05.2005 та постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2005, задоволено вимоги Відкритого акціонерного товариства "Одесаремелектротранспорт" та виселено Комунальне підприємство "Одесміськелектротранс" з приміщень адміністративної площею 379,6 кв.м та приміщень цеху по ремонту електротранспорту площею 690 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.10.2006 року визнано дійсним договір купівлі-продажу від 11.09.2006 року №2-неж, укладений у простій письмовій формі між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством "Одесаремелектротранспорт", визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення механіко-заготівельного цеху літ. "К",площею 3478, 5 кв.м; адмінбудівлю літ. "Ж" площею 693,9 кв.м; ливарно-ковальний цех літ. "Е", площею 990,9 кв.м; електроцех літ. "З", площею 1843,7 кв.м; ливарний цех літ. "Б", площею 399,7 кв.м; складське приміщення літ. "В", площею 337,4 кв.м; зварювальний відділ літ. "Г", площею 51,9 кв.м; складське приміщення літ. "Д", площею 66 кв.м; котельну літ. "Л", площею 226,3 кв.м; убиральню літ. "М", площею 11 кв.м; складське приміщення літ. "Н", площею 57,6 кв.м; цех літ. "И", площею 5287,7 кв. м, загальною площею 13435,6 кв .м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2; зобов`язано комунальне підприємство "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на вказані приміщення. Зазначене рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.11.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14.05.2014 року.

ОСОБА_1 право власності на вказані об`єкти було зареєстроване у встановленому законодавством порядку.

29 серпня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮКЦ "ПравоПроект" на ім`я позивача виданий технічний паспорт на вищевказані нежитлові приміщення.

ОСОБА_1 вніс належне йому на праві власності нерухоме майно у якості внеску до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ашрам".

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.03.2014 САК №200740 ТОВ "Ашрам" є власником нежилих приміщень загальною площею 4678,4 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2.

Вказані обставини також підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.03.2014 року, відповідно до якого до складу нежилих приміщень, загальною площею 4678, 4 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2, входять, зокрема, адміністративна будівля літ. "Ж", загальною площею 693,9 кв.м.

Згідно зі Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28.03.2014, САК №200743 ТОВ «Ашрам» є власником нежилих приміщень загальною площею 4544,5 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_3. Зазначене також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.03.2014, відповідно до якого об`єкт нерухомого майна складається з нежитлових приміщень І та ІІ поверхів, що розташовані у літ. "И" згідно технічного паспорту від 29.08.2013 №000121.

Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2015 у справі №522/3632/14-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.02.2017, стягнуто з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 525 618 грн. 80 коп. за користування у період з 01.03.2011 року по 01.03.2014 приміщенням адміністративної будівлі літ. "Ж", площею 379,6 кв.м та приміщенням цеху по ремонту електротранспорту літ. "И", площею 690 кв.м, що розташовані за адресою; АДРЕСА_2.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування факту використання відповідачем належних позивачеві приміщень у період з 01.09.2015 по 31.12.2016. Відповідачем зазначені обставини не заперечуються. Будь-які правові підстави для використання відповідачем спірних приміщень, у тому числі договори про користування приміщеннями - відсутні.

Використання вказаних нежитлових приміщень без будь-яких правових підстав, встановлених законом або договором, стало підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 2361072,40 грн. в порядку ст. 1214 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 1212 Циівльного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Крім того положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо:

1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, у тому числі грошовими коштами;

2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Таким чином, кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс15.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 30.06.2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У спірних правовідносинах вимоги позивача про стягнення з відповідача доходів одержаних від використання майна без достатньої правової підстави підпадають під вказане вище визначення Європейського суду з прав людини "виправдане очікування" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

При цьому, відновлення порушених прав за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які позивач міг би отримати внаслідок здавання свого майна в оренду за звичайних умов.

Навіть за умови правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах обраний позивачем спосіб захисту спрямований на відновлення справедливої рівноваги між правами та обов`язками сторін спору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником спірних приміщень - адміністративної будівлі літ. "Ж" загальною площею 693,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_2, та літ. "И" загальною площею 690,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_3.

У свою чергу, відповідач користується спірними об`єктами нерухомості без правовстановлюючих документів або інших правомірних підстав, що встановлено, зокрема, рішеннями судів цивільної і господарської юрисдикції.

Крім того, під час розгляду господарським судом справи № 916/2153/17 були встановлені обставини щодо існування у відповідача обов`язку сплачувати позивачу в порядку ч. 1 ст. 1214 Цивільного кодексу України відшкодування за користування тими же самими приміщеннями за попередній період до 01.09.2015, а тому дані обставини є встановленими та не потребують доказуванню згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з викладеним, обставини використання відповідачем спірних об`єктів у вищевказані періоди без достатніх правових підстав не підлягають доказуванню.

Так, позивачем нараховано відповідачу плату за використання спірних приміщень, а саме:

- за користування приміщенням адміністративної будівлі літ. "Ж" площею 379,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, у розмірі 157589,80 грн. в період з 01.09.2015 по 31.12.2015 та у розмірі 678103,00 грн. в період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

- за користування приміщенням адміністративної будівлі літ. "И" площею 690 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2/3; у розмірі 280481,60 грн. в період з 01.09.2015 по 31.12.2015 та у розмірі 1244898,00 грн. в період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не приймає до уваги доводи апелянта стосовно необґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку плати за користування приміщеннями, з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 786 затверджена Методика розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу.

Пунктом 26 додатку №2 до вказаної Методики річна орендна ставка для використання нерухомого майна для розміщення транспортних підприємств з перевезенням пасажирів дорівнює 15% від ринкової вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при здійсненні розрахунку керувався даними Звітів про оцінку майна № 20072017_944, № 17102018_078, №20072017_973 та № 17102018_079

Згідно наявного в матеріалах справи Звіту про оцінку майна №20072017_944 станом на 01.01.2015, ринкова вартість нежитлового приміщення літ. "Ж", площею 379,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, становить за порівняльним підходом 3151796 грн., вартість оренди об`єкту оцінки складає 472769,40 грн. (15% від ринкової вартості).

Згідно Звіту про оцінку майна № 17102018_078 станом на 01.01.2016 ринкова вартість нежитлового приміщення літ. "Ж", площею 379,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, становить за порівняльним підходом 4520687,00 грн., вартість оренди об`єкту оцінки складає 678103,00 грн. (15% від ринкової вартості).

Згідно Звіту про оцінку майна № 20072017_973 станом на 01.01.2015 ринкова вартість нежитлового приміщення літ. "И", площею 690 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, становить за порівняльним підходом 5609632,00 грн., вартість оренди об`єкту оцінки складає 841444,80 грн. (15% від ринкової вартості).

За Звітом про оцінку майна № 17102018_079 станом на 01.01.2016 ринкова вартість нежитлового приміщення літ. "И", площею 690 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, становить за порівняльним підходом 8299322,00 грн. 00 коп., вартість оренди об`єкту оцінки складає 1244898,00 грн. (15% від ринкової вартості).

Таким чином, позивач при здійсненні розрахунку можливого доходу керувався даними звітів про оцінку майна № 20072017_944, № 17102018_078, № 20072017_973 та № 17102018_079, виходячи з ринкової вартості об`єктів нерухомого майна, які використовувались без оформлення орендних правовідносин, відповідно до яких визначено, що вартість оренди об`єкту оцінки становить 15% від його ринкової вартості.

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання КП «Одесміськелектротранс» щодо втрати чинності цих звітів та недопустимості їх в якості доказів, оскільки вони застосовувалися щодо періодів, коли вони були діючими.

З огляду на зазначене, а також враховуючи відсутність будь-якого альтернативного розрахунку КП «Одесміськелектротранс» та доказів застосування іншого процентного співвідношення до ринкової вартості майна при визначенні розміру орендної плати шодо аналогічних об`єктів нерухомості, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку плати за користування відповідачем спірними приміщеннями за період з 01.09.2015 по 31.12.2015 та з 01.01.2016 по 31.12.2016 в загальному розмірі 2361072,40 грн.

При цьому судова колегія враховує, що ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стосовно застосування в даному випадку строку позовної давності до спірних правовідносин, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Загальна позовна давність установлюється відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України тривалістю у три роки.

Так, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

Таким чином, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що судом встановлено порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду з позовом, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно наявності підстав для застосування позовної давності до заявлених вимог про стягнення грошових коштів за користування майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до поштового штемпеля підприємства зв`язку на конверті, в якому направлявся позов, пред`явлений позивачем позов вважається поданим до господарського суду 28.12.2018, з огляду на що суд доходить до висновку про сплив позовної давності за заявленими вимогами щодо стягнення грошових коштів за період з 01.09.2015 по 27.12.2015, які мали бути заявлені з урахуванням трирічного строку позовної давності не пізніше 27.12.2018.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що ним не було пропущено строків позовної давності, оскільки на підставі ч. ч. 2, 3 ст. 264 Цивільного кодексу України вони переривалися у зв`язку зі зверненням 01.09.2014 року ТОВ "Ашрам" до Господарського суду Одеської області про стягнення з КП "Одесаміськелектротранс" (справа № 916/2153/17) частини вимоги, право на яку має позивач, а саме за період з 01.09.2014. по 31.08.2015, судовою колегією відхиляються, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що предметом позову у справі № 916/2153/17 не охоплено спірний період використання відповідачем спірних приміщень, з огляду на що обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність визначених в ст. 264 Цивільного кодексу України підстав для переривання строку позовної давності для звернення позивача до суду з вимогами до відповідача про стягнення грошових коштів за користування майном.

За таких обставин, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що строк позовної давності по заявленим вимогам щодо стягнення з відповідача грошових коштів за користування спірним майном за період з 01.09.2015 по 27.12.2015 сплинув, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення грошових коштів за вказаний період, а саме: з 01.09.2015 по 27.12.2015 - не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано здійснено перерахунок грошових коштів за користування спірним майном саме за період з 28.12.2015 по 31.12.2016, за користування приміщенням адміністративної будівлі літ. "Ж" площею 379,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, у розмірі 5083,54 грн. (472769,40 грн./12 міс./ 31 дн.х4 дн.), а за користування приміщенням адміністративної будівлі літ. "И" площею 690 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2/3, - у розмірі 9047,79 грн. (841444,80 грн./12 міс./ 31 дн.х4 дн.).

Загальний розмір грошових коштів за користування майном, а саме приміщенням адміністративної будівлі літ. "Ж", площею 379,6 кв.м, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, за період з 28.12.2015 року по 31.12.2016 року складає 683186,54 грн. (5083,54 грн. + 678103,00 грн.); за користування приміщенням адміністративної будівлі літ. "И", площею 690 кв.м, розташованим за адресою : АДРЕСА_3, за період з 28.12.2015 року по 31.12.2016 року - 1253945,79 грн. (9047,79 грн. + 1244898,00 грн.), які підлягають стягненню з відповідача.

Судова колегія зазначає, що місцевим господарським судом у ході розгляду справи було досліджено усі обставини справи, перевірено їх наявними у ній доказами, та надано відповідну правову оцінку.

За таких обставин, апеляційні скарги ТОВ „Ашрам" та КП „Одесміськелектротранс" на рішення Господарського суду Одеської області від 12.04.2019 по справі №916/52/19 задоволенню не підлягають, а рішення рішення залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявників апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Ашрам" та Комунального підприємства „Одесміськелектротранс" на рішення Господарського суду Одеської області від 12.04.2019 року по справі №916/52/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 12.04.2019 року по справі №916/52/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний тест постанови складено та підписано 04.07.2019 року.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: Я.Ф. Савицький

А.І. Ярош