СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2019 р. Справа № 922/2657/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Дучал Н.М. , суддя Сіверін В.І. ,

при секретарі судового засідання Стойки В.В.,

за участю представників сторін за позовом:

від позивача: Деркач Т.Г., адвокат за дов.,

від відповідача 1: Мартиненко О.С., адвокат за дов.,

від відповідача 2: Гладкова В.П. за дов.,

від третьої особи: не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача за вх. №1353 Х/1 на рішення господарського суду Харківської області від 26.03.2019 (головуючий суддя Прохоров С.А., суддя Шатерніков М.І., суддя Жигалкін І.П.) у справі №922/2657/18

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України", м. Київ,

до

1.Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації, смт. Хорошево, Харківський район, Харківська область,

2.Комунального підприємства Харківської районної ради "Комуненерго", смт.Хорошево, Харківський район, Харківська область,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні першого відповідача

Харківська районна рада, м. Харків,

про солідарне стягнення 2 660 574, 78 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (Позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (Перший Відповідач) та Комунального підприємства Харківської районної ради Комуненерго (Другий відповідач) та просило суд (з урахуванням уточнень від 21.02.2019 вх. № 4628, прийнятих ухвалою суду від 12.03.2019) стягнути в солідарному порядку з відповідачів:

- основний борг у сумі 1 508 991 (один мільйон п`ятсот вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто одна) грн. 68 коп.;

- пеню у розмірі 85 802 (вісімдесят п`ять тисяч вісімсот дві) грн. 85 коп.;

- штраф у розмірі 37 724 (тридцять сім тисяч сімсот двадцять чотири) грн. 80 коп.;

- суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 195 647 (сто дев`яносто п`ять тисяч шістсот сорок сім) грн. 18 коп., яка нарахована у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання зі сплати основного боргу, що виник за період: березень 2016 - червень 2018;

- 3% річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 51 089 (п`ятдесят одна тисяча вісімдесят дев`ять) грн. 92 коп., які нараховані у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язаннях зі сплати основного боргу, що виник за період: квітень 2016 - липень 2018;

- суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у сумі 151 948 (сто п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот сорок вісім) грн. 33 коп., нараховані за період: квітень 2016 - квітень 2018 - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 15.01.2014 у справі № 922/4866/13, яке набрало законної сили;

- 3 % річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 33 100 (тридцять три тисячі сто) грн. 75 коп., нараховані за період: з 22.04.2016 року по 31.07.2018 року включно - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 15.01.2014 у справі № 922/4866/13, яке набрало законної сили;

- суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 135 065 (сто тридцять п`ять тисяч шістдесят п`ять) грн. 18 коп., нараховані за період: квітень 2016 - квітень 2018 - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 08.10.2014 у справі № 922/3427/14, яке набрало законної сили;

- 3 % річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 29 422 (двадцять дев`ять тисяч чотириста двадцять дві) грн. 89 коп., нараховані за період: з 22.04.2016 року по 31.07.2018 року - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 08.10.2014 у справі № 922/3427/14, яке набрало законної сили;

- суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 354 546 (триста п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот сорок шість) грн. 11 коп., нараховані за період квітень 2016 - квітень 2018 - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 04.07.2016 у справі № 922/1358/16, яке набрало законної сили;

- 3 % річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 77 235 (сімдесят сім тисяч двісті тридцять п`ять) грн. 09 коп., нараховані за період з: 22.04.2016 року по 31.07.2018 року - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 04.07.2016 у справі № 922/1358/16, яке набрало законної сили;

- судовий збір у розмірі 39 908 (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісім) грн. 63 коп.

Господарським судом Харківської області 26.03.2019 р. прийнято рішення по справі № 922/2657/18 про частково задоволення позовних вимог.

Стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (62466, Харківська область, Харківський район, смт. Хорошеве, вул. Горького, 1, код 33561415) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код 31301827) :

- основний борг у сумі 1 508 991 (один мільйон п`ятсот вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто одна) грн. 68 коп.

- пеню у розмірі 85 802 (вісімдесят п`ять тисяч вісімсот дві) грн. 85 коп.

- штраф у розмірі 37 724 (тридцять сім тисяч сімсот двадцять чотири) грн. 80 коп.

- суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 195 647 (сто дев`яносто п`ять тисяч шістсот сорок сім) грн. 18 коп., яка нарахована у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язаннях зі сплати основного боргу, що виник за період: березень 2016 - червень 2018;

- 3% річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 51 089 (п`ятдесят одна тисяча вісімдесят дев`ять) грн. 92 коп., які нараховані у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язаннях зі сплати основного боргу, що виник за період: квітень 2016 - липень 2018;

- суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у сумі 151 948 (сто п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот сорок вісім) грн. 33 коп., нараховані за період: квітень 2016 - квітень 2018 - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 15.01.2014 у справі № 922/4866/13, яке набрало законної сили;

- 3 % річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 33 100 (тридцять три тисячі сто) грн. 75 коп., нараховані за період: з 22.04.2016 року по 31.07.2018 року включно - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 15.01.2014 у справі № 922/4866/13, яке набрало законної сили;

- суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 135 065 (сто тридцять п`ять тисяч шістдесят п`ять) грн. 18 коп., нараховані за період: квітень 2016 - квітень 2018 - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 08.10.2014 у справі № 922/3427/14, яке набрало законної сили;

- 3 % річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 29 422 (двадцять дев`ять тисяч чотириста двадцять дві) грн. 89 коп., нараховані за період: з 22.04.2016 року по 31.07.2018 року - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 08.10.2014 у справі № 922/3427/14, яке набрало законної сили;

- суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 354 546 (триста п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот сорок шість) грн. 11 коп., нараховані за період квітень 2016 - квітень 2018 - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 04.07.2016 у справі № 922/1358/16, яке набрало законної сили;

- 3 % річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 77 235 (сімдесят сім тисяч двісті тридцять п`ять) грн. 09 коп., нараховані за період з: 22.04.2016 року по 31.07.2018 року - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 04.07.2016 у справі № 922/1358/16, яке набрало законної сили;

В частині позовних вимог Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Комунального підприємства Харківської районної ради Комуненерго відмовлено.

Витрати Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" по сплаті 50 % судового збору покладено на Комунальне підприємство теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації.

Стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (62466, Харківська область, Харківський район, смт. Хорошеве, вул. Горького, 1, код 33561415) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код 31301827) судовий збір у розмірі 19 954, 32 грн.

Рішення обґрунтовано доведеністю позовних вимог щодо першого відповідача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Дочірня компанія «Газ України» НАК «Нафтогаз України» звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення про стягнення з відповідачів в солідарному порядку 2 660574 грн 78 коп.

Вважає, що рішення по справі прийнято без врахування усіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Наполягають, що судом неповно встановлено обставини передачі майна з вироблення теплової енергії. Так, 24.12.2014 р. Харківською районною радою прийнято рішення про передачу основних засобів та незавершеного будівництва з балансу першого відповідача у статутний капітал на праві повного господарського відання другому відповідачу. 30.04.2015 р. складений та підписаний Акт приймання-передачі основних засобів та незавершеного будівництва з балансу першого відповідача у статутний капітал та закріплення на праві господарського відання другого відповідача. Згідно додатку № 1 до цього акту від першого відповідача до другого відповідача були передані 64 об`єкта з виробництва теплової енергії, котельні та обладнання котельнь.

22.10.2015 р. між відповідачами був підписаний договір № 10-2015/1 оренди нерухомого майна, мереж та обладнання, що належить до комунальної форми власності ( Далі договір оренди) за умовами якого другий відповідач передає першому відповідачу в оренду 11 газових котельнь

30.04.2015 р. між відповідачами також було підписано договір № 93-1/12 ( с.4) на підставі якого другий відповідач передав першому відповідачу частину котельнь. Зазначає, що твердження першого відповідача в заяві про визнання позову від 19.02.2019 про передачу ( поверненню) йому котельнь, на яку послався господарський суд у рішенні, не конкретизовані, але із заяви першого відповідача можна дійти висновку, що мова йде саме про передачу котельнь від другого відповідача до першого відповідача в 2015 р. за актами приймання-передачі. В подальшому, протягом 2016-2017 р. перший відповідач за актами приймання передачі повернув другому відповідачу: 01.10.2016 р. 1 газову котельну, 31.07.2017 р. три газові котельні, 17.10.2017 чотири газові котельні, 01.01.2017 р. - три газові котельні. Означене підтверджується актами прийому-передачі від 01.10.2016 (с. 202), від 01.01.2017 (с.206), від 31.07.2017 ( с.221), від 17.10.2017 ( а.с.224).

31.11.2017 відповідачі підписали додаткову угоду № 6 від 31.11.2017 до договору оренди за якою домовилися, що з 31.11.2017 р. дія договору оренди припиняється.

Згідно довідок першого відповідача від 10.12.2018 р., що знаходяться в матеріалах справи у КПТМ Харківського району за договорами експлуатації та оренди в експлуатації знаходилися в 2015 р. 63 котельні, в 2016 -11 котельнь, в 2017 р. 7 котельнь. Отже в 2014 р. котельні були передані другом відповідачу , потім в 2015 р. повернуто першому відповідачу, а далі протягом 2016 -2017 років, ці котельні поетапно були повернуто другому відповідачу. Також посилаються на правову позицію Верховного Суду у справі № 35/344-07 від 06.09.2018.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.05.2019 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Харківської області від 26.03.2019 р.

16.05.2019 р. на адресу Східного апеляційного господарського суду від Комунального підприємства теплових мереж Харківського району надійшов відзив на апеляційну скаргу ( вих.2108/1 від 15.05.2019 р) в якому просять задовольнити апеляційну скаргу. Посилаються, що фактично з 30.04.2015 р. на балансі КПТМ не знаходилось жодної котельної, які б виробляли теплову енергію. Всі договори, як експлуатації так і оренди є припиненими, що підтверджується відповідними додатковими угодами до них, копії яких містяться у справі. Факт передачі котелень від Користувача (КПТМ) балансоутримувачу (другому відповідачу) підтверджено актами приймання-передачі від 01.10.2016 ( с.202). від 01.01.2017 ( а.с.206) від 31.07.2017 (с.221) від 17.10.2017 ( а.с.224). Проте, зазначені докази не було враховано судом першої інстанції. Наполягають , що судом першої інстанції не вірно тлумачено ч.3 ст.22 Закону України «Про теплопостачання»

16.05.2019 р. на адресу Східного апеляційного господарського суду від Комунального підприємства Харківської районної ради «Комуненерго» (КП «Комуненерго») надійшов відзив на апеляційну скаргу (вих. № 413 від 15.05.2019 р.) в якому просять рішення господарського суду Харківської області від 26.03.2019 р. залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Звертають увагу суд, що предметом по цій справі є стягнення заборгованості, пені, штрафу, 3% річних та інфляційних з боржника КПТМ ( Перший відповідач по справі), який визначений боржником за договором № 06/10-1034ТЕ-31 від 14.10.2010 р., за договором реструктуризації боргу № 14/12-258 від 31.05.2012 р., рішеннями господарського суду Харківської області по справам № 922/4866/13, № 922/3427/14, № 922/1358/16. Вважають, що позивач і відповідач намагаються провести заміну Сторони ( боржника) у зобов`язанні, що є окремим предметом позову. Посилання позивача на ч.3 ст.22 Закону України «Про теплопостачання» щодо визнання другого відповідача правонаступником боргових зобов`язань першого відповідача по справі є помилковим. Наполягають, що зазначена норма передбачає правонаступництво грошових зобов`язань лише тоді, коли новий суб`єкт господарювання використовує саме це майно у своїй господарській діяльності, що надає йому можливість, в подальшому, погашати борги, з доходу, що отриманий від експлуатації цього майна. В даному випадку, спірними об`єктами теплопостачання протягом 2015-2017 р. користувався саме перший відповідач, що підтверджується договором на експлуатацію газових котелень № 93-1/12 від 30.04.2015 р. та договором оренди котелень № 10-2015/1 від 22.10.2015 р. а також інформацією про стан розрахунків за теплову енергію, яка була надана першим відповідачем населенню протягом 2015-2017 р. Протягом 2017 -2018 зазначені котельні згідно рішень Харківської районної ради Харківського району, Роганської селищних ради, Безлюдівської сільської ради були передані з балансу КП «Комуненерго»:

- 4 котельні на баланс КП «Комплекс по благоустрою Харківського району», що підтверджується актом приймання-передачі від 17.10.2017;

- 3 котельні на баланс територіальної громади Роганської селищної ради, що підтверджується актом приймання-передачі від 31.07.2019;

- 2 котельні на баланс територіальної громади сел. Безлюдівка, що підтверджується актом приймання-передачі від 01.06.2018 р.

Відносно інших 2-х котелень Харківської районною радою прийнято рішення про демонтаж обладнання. Одна з котелень згідно акту приймання-передачі будівель була передана до комунальної власності територіальної громади села Кулиничи згідно з додатками на дату передачі 02.07.2018.

Наполягають, що всі котельні, при використанні яких у (першого відповідача) виник борг не знаходяться на балансі у другого відповідача. Крім того, другий відповідач не надавав послуги населенню з теплопостачання.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.05.2019 р. призначено розгляд справи на 18.06.2019.

В судовому засіданні оголошувалася перерва до 02.07.2019 р. (ухвала від 18.06.2019 р.)

В судовому засіданні представник заявника апеляційної скарги підтримав свої вимоги.

Представник першого відповідача змінив свою позицію відносно ставлення до апеляційної скарги. Просив апеляційну скаргу не задовольняти, рішення по справі залишити без змін. Крім того надав клопотання про залучення до справи доказів, а саме акт приймання-передачі майна з балансу комунального підприємства Харківської районної ради «Комуненерго» на баланс комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації, датований 01.07.2019 р.

Судова колегія відмовила у задоволенні клопотання, оскільки зазначений доказ взагалі не існував станом на час розгляду справи у суді першої інстанції і його залучення ні яким чином не буде впливати на розгляд справи у апеляційній інстанції.

Представник другого відповідача підтримав позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу, просив рішення по справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України, Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі ( ст.270 ГПК України).

Заслухавши доповідь головуючого по справі ( судді-доповідача), дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзиви на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи нижчевикладене.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

Між дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (кредитор) та Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської РДА (боржник) 31 травня 2012 року було укладено Договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-258, відповідно до п. 1.1. якого кредитор та боржник домовилися про розстрочення заборгованості у вигляді основного боргу, що виник у Боржника за Договором поставки природного газу №06/10-1034 ТЕ-31 від 14.10.2010 року. Загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації складає 4526974,79 грн.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє до 30 квітня 2019 року, а в частині виконання зобов`язань за договором - до їх повного здійснення (п. 5.1. договору).

Згідно до умов договору про реструктуризацію заборгованості боржник зобов`язався сплатити в повному обсязі суму основного боргу, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості. Грошові кошти по платіжках поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок кредитора в сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню (п. 2.2. Договору).

За змістом п. 2.3. договору зобов`язання боржника по сплаті чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок кредитора грошових коштів в термін та сумі, встановлених у п. 2.2. цього Договору на відповідний місяць.

Перший Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконував.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на момент звернення Позивача із даним позовом до суду сума боргу Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської РДА становить 1 508 991 (один мільйон п`ятсот вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто одна) грн. 68 коп. за період: квітень 2016 - липень 2018 включно (28 місяців).

Крім того, рішенням господарського суду Харківської області від 04.07.2016 у справі №922/1358/16 стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації на користь ДК Газ України НАК Нафтогаз України:

- основний борг у розмірі 1 131 743,76 грн. (за період з липня 2014 по березень 2016 включно);

- 3% річних за період з 23.11.2013 по 21.04.2016 в сумі 35 039,76 грн. (нараховані на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу у розмірі 485 033,04 грн., стягнутого рішенням господарського суду Харківської області від 15.01.2014 у справі № 922/4866/13),

- інфляційні втрати за період з жовтня 2013 по березень 2016 в сумі 405 316,60 грн. (нараховані на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу у розмірі 485 033,04 грн., стягнутого рішенням господарського суду Харківської області від 15.01.2014 у справі № 922/4866/13);

- 3% річних за період з 12.08.2014 по 21.04.2016 в сумі 21 883,83 грн.(нараховані на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу у розмірі 431 140,48 грн., стягнутого рішенням господарського суду

Харківської області від 08.10.2014 у справі № 922/3427/14);

- інфляційні втрати за період з липня 2014 по березень 2016 в сумі 270795,04 грн. (нараховані на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу у розмірі 431 140,48 грн., стягнутого рішенням господарського суду Харківської області від 08.10.2014 у справі № 922/3427/14);

- 3% річних в сумі 30 267,03 грн. за період з 01.08.2014 по 21.04.2016 (нараховані у справі № 922/1358/16 на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу, що виник за період з 01.08.2014 по 01.04.2016);

- інфляційні втрати в сумі 247 239,62 грн. за період з серпня 2014 по березень 2016 (нараховані у справі № 922/1358/16 на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу, що виник за період з липня 2014 по лютий 2016);

- пеню в сумі 112 880,43 грн. (нараховану у справі № 922/1358/16 на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу, що виник за період з жовтня 2014 по березень 2016);

- штраф в сумі 31 688,83 грн. (нарахований у справі № 922/1358/16 на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу за період: березень 2015 - лютий 2016);

- витрати зі сплати судового збору в сумі 35232,20 грн.

Судом першої інстанції також встановлено, що 01.06.2017 Першим Відповідачем було сплачено 1 698,05 грн., які з урахуванням положень ст. 534 ГПК України Позивач зараховував в рахунок відшкодування його витрат, як кредитора, пов`язаних з одержанням виконання, а саме, в рахунок погашення судового збору у справі господарського суду Харківської області № 922/4866/13. Інші попередні оплати були враховані господарським судом Харківської області при розгляді зазначених вище справ.

Рішенням по справі у задоволенні позовних вимог до другого відповідача було відмовлено і саме, в цій частині, позивач (заявник апеляційної скарги) оскаржує зазначене рішення.

Як вбачається з тексту первісної позовної заяви, предметом спору по цій справі є стягнення з КПТМ (першого відповідача) заборгованості за договором поставки природного газу від 14.10.2010р., борг по якому був розстрочений договором реструктуризації заборгованості від 31.05.2012р. №14/12-258.

В подальшому, позивач своєю заявою про уточнення позовних вимог від 18.02.2019 р. за № 31/04-398 просив суд стягнути в солідарному порядку з Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації та Комунального підприємства Харківської районної ради «Комуненерго» заборгованість за договором поставки природного газу від 14.10.2010р., борг по якому був розстрочений договором реструктуризації заборгованості від 31.05.2012р. №14/12-258, збільшений на індекс інфляції, три відсотка річних, пеню у зв`язку з неналежним виконанням першим відповідачем своїх зобов`язань за зазначеним договором.

В обґрунтування своє вимоги щодо стягнення заборгованості в солідарному порядку як з першого відповідача так і з другого відповідача послався на приписи ч.3, ч.4. ч.5 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» та ст.109 ЦК України.

Позивач вважає, що створення КП «Комуненерго» та передача йому на баланс майна КПТМ Харківського району містить ознаки виділу підприємства, оскільки КПТМ Харківського району залишилося функціонувати; рішення про передачу значної частини майна КПТМ Харківського району до КП Комуненерго» було прийнято 24.12.2014 р., тобто через незначний проміжок часу три місяці після 19.09.2014 р. дати запису про створення КП «Комуненерго».

Про те, зазначене твердження, щодо створення другого відповідача шляхом виділу зі складу першого відповідача не підтверджується матеріалами справи.

Згідно приписів ст. 109 ЦК України, виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс. Суд, що прийняв рішення про виділ, у своєму рішенні визначає учасника юридичної особи або вищий орган юридичної особи (власника), який зобов`язаний скласти та затвердити розподільчий баланс. Юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно. Якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням.

В даному випадку, КПТМ (перший відповідач по справі) та КП «Комуненерго» (другий відповідач по справі) є двома різними юридичними особами, які працювали і працюють паралельно. Доказів реорганізації першого відповідача та створення другого відповідача шляхом його виділу зі складу першого відповідача, матеріали справи не містять.

Як свідчать матеріали справи, другий відповідач (Комунальне підприємство Харківської районної ради «Комуненерго» було створено на підставі рішення Харківської районної ради від 27.06.2014 р. «Про створення Комунального підприємства Харківської районної ради «Комуненерго».

З тексту рішення вбачається, що Комунальне підприємство Харківської районної ради «Комуненерго» було створено саме як юридичну особу публічного права та визначено статутний капітал цього підприємства у розмірі 10 000 грн.

В подальшому, Харківська районна рада приймає рішення від 24.12.2014 р «Про передачу основних засобів з балансу комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації на баланс комунального підприємства Харківської районної ради «Комуненерго», пунктом 1 якого встановлено, передати основні засоби та незавершене будівництво з балансу комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської державної адміністрації на баланс. У статутному капіталі закріплено право господарського відання за комунальним підприємством Харківської районної ради «Комуненерго» згідно з додатком на дату передачі.

Враховуючи вище викладене, Суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у його вимогах щодо солідарного стягнення заборгованості з другого відповідача по справі саме на підставі ст.209 ЦК України.

Що стосується посилання позивача в обґрунтування своїх вимог про солідарне стягнення з двох відповідачів заборгованості за вище зазначеним договором на приписи ст.22 Закону України «Про теплопостачання» судова колегія зазначає наступне.

Стаття 22 Закону України «Про теплопостачання» встановлює умови зміни права власності та особливості правонаступництва зобов`язань у сфері теплопостачання

Так, якщо при централізованому теплопостачанні технологічні витрати теплової енергії або витрати палива теплогенеруючих, теплотранспортних, теплопостачальних організацій перевищують нормативний рівень, то це може стати підставою для розірвання існуючих договірних відносин з ними.

Зміна форми власності або перехід права власності на відповідні об`єкти з виробництва, постачання та транспортування теплової енергії, яка здійснюється в порядку, передбаченому законами України, не повинна призводити до погіршення умов та якості теплопостачання споживачам.

У разі якщо суб`єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб`єкт стає правонаступником за борговими зобов`язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Договори про постачання та транспортування енергоносіїв укладаються з правонаступниками реорганізованої теплопостачальної та/або теплогенеруючої організації виключно за умови погодження порядку погашення заборгованості з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання за попередній період.

Учасник (засновник) теплопостачальної або теплогенеруючої організації у разі прийняття рішення про її ліквідацію забезпечує погашення боргу такої організації перед постачальниками енергоносіїв.

Таким чином, зазначена стаття взагалі не містить норм щодо солідарного стягнення заборгованості, яка виникла з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання у суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Тому посилання позивача на частину 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання», в обґрунтування своїх вимог про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів є безпідставним.

З цих же підстав з`ясування обставин щодо передачі котельних не мають вирішального значення для вирішення спору саме про солідарне стягнення заборгованості за договором природного газу від 14.10.2010.

Як зазначалося вище, частиною 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що у разі якщо суб`єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб`єкт стає правонаступником за борговими зобов`язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Отже, зазначена норма передбачає особливий вид правонаступництва, однією з умов якого визначено надання в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісного майнового комплексу (індивідуально визначеного майна) саме з вироблення теплової енергії.

Частина 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" визначає випадок правонаступництва за борговими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, який раніше використовував цілісний майновий комплекс з вироблення теплової енергії, новим суб`єктом господарювання, який одержав таке майно в користування.

У випадку передачі комплексу з вироблення теплової енергії від одного користувача до іншого (за умови, що кінцевим власником користувачів є різні особи) відбувається перехід зобов`язань до нового суб`єкта, а відтак і зміна особи кінцевого учасника (власника).

За таких обставин здійснення правонаступництва на підставі частини 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" буде мати своїм наслідком покладення тягаря сплати боргів іншої особи - попереднього користувача цілісного майнового комплексу на нового користувача, який не може нести відповідальність за неефективне використання об`єктів теплопостачання конкретним суб`єктом господарювання - попереднім користувачем комплексу, який відповідно до статті 42 Господарського кодексу України здійснює господарську діяльність самостійно, ініціативно, систематично та на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто, у разі здійснення правонаступництва на підставі частини 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" з попереднього користувача цілісного майнового комплексу на нового користувача буде покладений надмірний тягар відповідальності за борги іншої особи.

Тоді як держава відповідно до частини 4 статті 13 Конституції України забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до частин 1, 4 статті 41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведені положення поширюються на всіх суб`єктів права власності, в тому числі на органи місцевого самоврядування (створювані ними комунальні підприємства).

Правова сутність статей 13, та 41 Конституції України полягає у проголошенні рівних можливостей володіння, користування і розпорядження власністю та гарантіях держави щодо забезпечення захисту цих прав.

З огляду на викладене судова колегія приходить до висновку, що поширення положень частини 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" до цих правовідносин суперечить справедливому застосуванню норми права як елементу верховенства права.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 20.12.2018 у справі №910/5082/18 та у постанові від 18.03.2019 р. справі №910/5244/18.

Таким чином, судова колегія відхиляє доводи заявника апеляційної скарги про помилковість тлумачення судом першої інстанції приписів частини 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання".

Судова колегія також зазначає, що вирішуючи питання правонаступництва відповідно суд зобов`язаний керуватися доказами, які беззаперечно підтверджують факт настання матеріального правонаступництва за конкретним предметом спору та відносно конкретного учасника у відносинах, щодо яких виник спір.

Як зазначалося вище, спір у цій справі виник у зв`язку з неналежним виконанням першим відповідачем договору поставки природного газу від 14.10.2010р., борг по якому був розстрочений договором реструктуризації заборгованості від 31.05.2012р. №14/12-258.

Предметом спору є стягнення з відповідачів, окрім основного боргу, додаткових нарахувань за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання: пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Пеня є одним із видів цивільної відповідальності, яку учасник господарських відносин несе у разі невиконання або неналежного виконання ним господарського зобов`язання. Інфляційні нарахування та три відсотки річних є видом цивільної відповідальності за порушення грошового зобов`язання та є способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

Відповідно до частини 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно із статтею 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання зобов`язання чи порушення правил здійснення діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

За загальним правилом покладення обов`язку боржника на третю особу є можливим лише за волею такої особи або в результаті універсального правонаступництва (переходу прав та обов`язків).

Позивач, звертаючись до суду з зазначеним позовом не надав доказів в підтвердження того, що другий відповідач фактично став правонаступником за кожною із заявлених позовних вимог у цій справі і в конкретних сумах, а також доказів того, що ці боргові зобов`язання були визнані другим відповідачем та обліковувались у його бухгалтерському обліку відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Крім того, норми чинного законодавства, зокрема ст. ст. 520, 521, 513 Цивільного кодексу України, передбачають заміну боржника в зобов`язанні лише шляхом укладення письмово договору переведення боргу з зазначенням саме того договору, по якому виникли борги у первісного боржника. Будь-якого договору переведення боргу, який виник у КПТМ перед Позивачем по договору №06/10-1034ТЕ-31 від 14.10.2010р. між КПТМ та КП Комуненерго" не укладалося, що підтверджено сторонами в своїх поясненнях та не спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Доказів прийняття КП «Комуненерго» будь-яких боргових зобов`язань від КПТМ з оплати спожитого природного газу за договором №06/10-1034ТЕ-31 від 14.10.2010р. суду не надано.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правомірне відмовив позивачу у позовних вимогах щодо другого відповідача.

Відповідно до приписів ст. 275 ГПК України, Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення або скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. (ст.276 ГПК України)

В даному випадку, судова колегія прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права у зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування.

Судові витрати покласти на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України", м. Київ, на рішення господарського суду Харківської області від 26.03.2019 у справі №922/2657/18 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Харківської області від 26.03.2019 у справі №922/2657/18 залишити без змін.

3.Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дати її підписання.

Повний текст постанови складено та підписано 04.07.2019.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Н.М. Дучал

Суддя В.І. Сіверін