ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1414/19

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Жельне С.Ч.
при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ), м. Харків
до Військової частини НОМЕР_2 , м. Харків
про стягнення коштів 11910,09 грн.
за участю представників:
позивача: Новикова О.А., за дов. №179 від 22.01.19;

відповідача: Удовиченка М.Ф., за дов. №40/05/33-52 від 09.01.19.

ВСТАНОВИВ:

Військово-медичний клінічний центр Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до господраського суду Харківської області з позовом до Військової частини НОМЕР_2 про стягнення фактично понесених витрат на лікування військовослужбовців у розмірі 11 910,91 грн. Позивач також просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на постанову КМУ від 18.10.1999 р. №1923 «Про затвердження Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями», якою передбачено здійснення оплати вартості наданих медичних послуг військовослужбовцям інших силових структур. Також, позивач посилається на аудиторський звіт від 03.12.2016 року за № 234/1/31/18 " Про результати внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності та аудиту відповідної військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2015 року по 01.11.2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/1414/19. Зазначено, що справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 18.06.2019 о 10:00 год.

04.06.2019 відповідач до суду надав відзив на позовну заяву (вх.№13716) в якому заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на те,що позивачем всупереч п.7 Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.1999 №1923 не було надано розрахунки на відшкодування витрат надання медичної допомоги військовослужбовцям, а отже вказане в свою чергу, на думку відповідача унеможливило здійснити своєчасну оплату за надану медичну допомогу. Також просить суд застосувати строк позовної давності до позовної заяви та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

11.06.2019 позивач, через канцелярію господарського суду Харківської області надав відповідь на відзив (вх.№14322), яка була долучена судом до матеріалів справи.

18.06.2019 у судовому засіданні була оголошена перерва до 26.06.2019 об 11:30.

Після перерви у судовому засіданні 26.06.2019 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.06.2019 проти позову заперечував, зазначив про відсутність підстав для задоволення позову.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Згідно Відомості (арк.22) на лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону у 2015 знаходились наступні військово службовці: прапорщик ОСОБА_1 , сержант ОСОБА_2 мол.сержант ОСОБА_3 , солдат ОСОБА_4 , ст.солдат ОСОБА_5 , солдат ОСОБА_6 .

Понесені витрати на надання медичної допомоги вищезазначеним військовослужбовцям склали 11 910,91 грн.

Позивач у позовній заяві зазначає, що вказані витрати були виявлені ним після внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності та аудиту відповідності у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (м.Харків) за період з 01.01.2015 року по 01.11.2016 року від 03.12.2016 року №234/1/31/18.

Пунктом 1 Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.1999 №1923 (далі - Порядок), встановлено, що цей Порядок визначає механізм надання лікувально-профілактичної допомоги, проведення санаторно-курортного лікування, військово-лікарської, лікарсько-льотної, судово-медичної, судово-психіатричної експертиз, патолого-анатомічних досліджень, забезпечення лікарськими і протезними засобами (далі - медична допомога) осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців, які проходять строкову військову службу та військову службу за контрактом, Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших військових формувань, Держспецтрансслужби, у тому числі курсантів і слухачів військово-навчальних закладів (далі - військовослужбовці) у військово-медичних закладах інших військових формувань та надання установами, закладами і підрозділами державної санітарно-епідеміологічної служби Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, СБУ, Головного управління Національної гвардії, інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування (далі - центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування) послуг щодо забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя.

Згідно з абзацом другим пункту 5 Порядку у разі надання екстреної медичної допомоги при захворюваннях і станах, зазначених у додатку, а також загостренні хронічних захворювань направлення за повідомленням відповідного військово-медичного закладу подається до нього протягом трьох діб з дня госпіталізації чи амбулаторного надання екстреної медичної допомоги.

Відповідно до пункту 6 Порядку рахунки на оплату медичної допомоги протягом п`яти днів після її надання надсилаються до органу військового управління (військової частини) військового формування, уповноважена посадова особа якого буде здійснювати оплату. Вартість медичних послуг, які надаються військовослужбовцям інших військових формувань, встановлюється наказами керівників військово-медичних закладів, які надають ці послуги, у розмірі фактичних витрат на придбання медикаментів і перев`язувальних матеріалів, продуктів харчування та витрат на оплату комунальних послуг і енергоносіїв, що визначаються відповідно до законодавства, яке регулює здійснення розрахунків зазначених витрат виробництва продукції (робіт, послуг).

Пунктом 7 Порядку встановлено, що відшкодування витрат на надання медичної допомоги військовослужбовцям у військово-медичних закладах інших військових формувань здійснюється у 10-денний термін з дня надходження рахунків від військово-медичних закладів, в яких надавалася медична допомога. Копії платіжних доручень після здійснення оплати за надану медичну допомогу надсилаються на адресу військово-медичного закладу.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач (військова частина НОМЕР_2 ) зазначає, що позивачем на його адресу була направлена та отримана тільки відомість витрат за перебування на лікуванні військовослужбовців, поряд із цим рахунки ,всупереч встановленим вимогам п.7 Порядку отримані відповідачем так і не були, що в свою чергу унеможливило здійснити своєчасну оплату наданої позивачем військовослужбовцям медичної допомоги.

Позивачем на підтвердження своїх вимог надано до суду рахунок - фактуру №1 від 27.01.2017 на суму 9137,69 грн., рахунок-фактуру №2 на суму 2772,40 грн. разом з чеком поштового відправлення в якості доказу направлення вказаних рахунків на адресу відповідача. (арк.76-77)

Відповідач у судовому засіданні наголошуючи на невиконання позивачем п.7 Порядку заперечував факт отримання ним вищевказаних рахунків .

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наслідком дослідження матеріалів справи та поданих сторонами доказів, суд зазначає, що наданий позивачем чек поштового відправлення не може розцінюватись судом в розумінні ст.76 ГПК як належний доказ направлення на адресу відповідача рахунків по сплаті послуг медичної допомоги військовослужбовцям з якого можливо встановити обставини, які входять до предмету доказування, оскільки факт їх отримання відповідачем заперечується,поряд із тим як сам чек не містить опису документів які направлялися позивачем на адресу відповідача.

З огляду на те, що позивачем не доведено виконання ним вимог п. 7 Порядку,який передбачає порядок відшкодування витрат на надання медичної допомоги військовослужбовцям ,беспосередньо, тільки після надходження відповідних рахунків від військово-медичних закладів, суд приходить до висновку, що несплата послуг за медичну допомогу військовослужбовцям сталася не з вини відповідача, а за відсутністю необхідних дій саме з боку позивача.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду їх недоведеності та безпідставності.

Разом із тим, відповідачем у справі було заявлено про застосування позовної давності.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 та п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, за змістом названих норм позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Як зазначав Вищий господарський суд України у пункті 2.2. постанови Пленуму від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" стосовно того, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, судом встановлено безпідставність позовних вимог та вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, а отже й застосовувати позовну давність у даному випадку не має підстав, а тому заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, керуючись ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача, оскільки у позові відмовлено повністю.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення буде розміщено за адресою в мережі Інтернет: http://www.court.gov.ua

Повне рішення складено "01" липня 2019 р.

Суддя С.Ч. Жельне