ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Черкаси

справа № 925/159/19

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Хелис Н.М., у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду розглянув справу за первісним позовом SPIKE TRADE AG, Haldenstrasse 5, 6340, Baar, Switzerland, Швейцарія (поштова адреса представника в Україні: м. Київ, а/с 135, адвокат Лавринович Володимир Олександрович)

до товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕП ТРАНСКО», Черкаська область, Черкаський район, с. Геронимівка, вул. Благовісна, 1

про стягнення 150 000,00 доларів США дефолту (компенсації), що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 4 044 613,20 грн.,

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕП ТРАНСКО», Черкаська область, Черкаський район, с. Геронимівка, вул. Благовісна, 1

до товариства SPIKE TRADE AG, Haldenstrasse 5, 6340, Baar, Switzerland, Швейцарія (поштова адреса представника в Україні: м. Київ, а/с 135, адвокат Лавринович Володимир Олександрович)

та компанії Likoterra OU, адреса: Harju maakond, Tallinn, Kesklinnf Linnaosa, Narva mnt 7-634, 10117 (поштова адреса представника в Україні: м. Київ, а/с 135, до відому адвокат Лавринович Володимир Олександрович)

про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 02.11.2018р. між компаніями Likoterra OU та SPIKE TRADE AG

за участю представників сторін:

від позивача: Лавринович В.О. - адвокат - за ордером;

від відповідача (ТЕП Транско): Єрьоменко В.В. - адвокат, за довіреністю,

від відповідача (Likoterra OU): Лавринович В.О. - адвокат - за ордером.

Товариство SPIKE TRADE AG звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕП ТРАНСКО» про 150 000,00 доларів США дефолту (компенсації), що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 4 044 613,20 грн., - за прострочення виконання майнового зобов`язання за контрактом від 02.04.2018р. №W00017, право вимоги за яким йому передано на підставі договору від 02.11.2018р. з компанією Лікотера про відступлення права вимоги, та відшкодування судових витрат.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 11.02.2019р. відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 05.03.2019р. підготовче засідання відкладено.

До початку підготовчого засідання 28.03.2019р. відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву від 28.03.2019р., в якій просить суд:

- поновити строк для пред`явлення зустрічного позову;

- визнати недійсним договір від 02.11.2018р. про відступлення права вимоги, що укладений між компанією Likoterra OU та компанією SPIKE TRADE AG.

- відшкодування судових витрат та 50 250,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 28.03.2019р. зустрічну позовну заяву ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» залишено без руху, зобов`язано ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» протягом 5 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки зустрічної позовної заяви, підготовче засідання відкладено.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 18.04.2019р. прийнято для спільного розгляду зустрічну позовну заяву ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 02.11.2018р., що укладений між компанією Likoterra OU та компанією SPIKE TRADE AG. Задоволено клопотання відповідача про продовження строку підготовчого засідання, продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів, підготовче засідання відкладено.

До початку підготовчого засідання 14.05.2019р. до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву товариства SPIKE TRADE AG від 26.04.2019р., яким товариство заперечує зустрічні позовні вимоги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, наголошує на зловживанні процесуальними правами заявника з метою затягування судового процесу.

До початку підготовчого засідання 14.05.2019р. до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву компанії Likoterra OU від 26.04.2019р., яким компанія не визнає вимоги зустрічної позовної заяви, просить відмовити у її задоволенні повністю та задовольнити вимоги первісної позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.05.2019р. закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні:

- представник позивача за первісним позовом наполягав на повному задоволенні заявлених позовних вимог. Повністю заперечив вимоги зустрічної позовної заяви;

- представник відповідача (ТЕП Транско) повністю заперечив вимоги первісного позову. Наполягав на повному задоволенні заявлених зустрічних позовних вимог;

- представник відповідача (Likoterra OU) повністю заперечив вимоги зустрічної позовної заяви та підтримав вимоги первісного позову.

Інших доказів сторонами не надано.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені та перевірені доказами такі взаємовідносини сторін та обставини.

За первісним позовом:

02.04.2018р. між товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕП ТРАНСКО» (Продавцем - Відповідач) в особі генерального директора Гудзь Р.В., що діє на підставі Статуту, та компанією Likoterra OU (Покупцем - Відповідач за зустрічним позовом), яка організована та зареєстрована в Естонії, в особі члена правління Грінгуза Ю. , що діє на підставі Статуту, було укладено Контракт №W00017 (далі - Контракт, а.с. 18-21), предметом якого є поставка та передача права власності на пшеницю 2-го класу групи «А» та пшеницю 3-го класу групи «А» українського походження врожаю 2018 року.

Відповідно до п.п. 4.3, 4.4 Контракту Продавець зобов`язався поставити Покупцю за вибором Продавця: 2000,00 метричних тонн +/- 3% пшениці 2-го класу групи «А» та 3000,00 метричних тонн +/- 3% пшениці 3-го класу групи «А» (надалі - товар).

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 Контракту ціна на пшеницю 2-го класу групи «А» за одиницю товару становить 183,00 долари США за одну метричну тонну, на пшеницю 3-го класу групи «А» за одиницю товару становить 181,00 долар США за одну метричну тонну.

Таким чином, загальна вартість товару, що підлягала поставці, складає 366 000,00 доларів США за пшеницю 2-го класу групи «А» та 543 000,00 доларів США за пшеницю 3-го класу групи «А».

Сторони домовились здійснювати поставку на умовах СРТ Іncoterms-2010 в місце призначення за вибором Покупця: ДП «Морський торгівельний порт «Южний», або ДП «Одеський морський торговельний порт», або ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» (п. 5.1. Контракту).

Період поставки - з 01.09.2018р. по 30.09.2018р. включно (п. 5.2 Контракту).

Згідно з п. 5.4 Контракту сторони погодили, що право власності на товар переходить до Покупця в момент прийняття товару в місці призначення.

Однак, як стверджує Позивач (Spike), Продавець у передбачений Контрактом період поставки не здійснив жодних дій на виконання своїх зобов`язань за Контрактом з поставки товару (пшениці 2 чи 3 класу).

01.10.2018р. Покупцем на адресу Продавця було направлено претензію вих. №1/1018, в якій просив якнайшвидше, але не пізніше 10 жовтня 2018 року виконати зобов`язання з поставки товару в обсязі 5000 метричних тон +/- 3% (пшениці 2-го та 3-го класів групи «А») на загальну суму 909 000,00 доларів США (а.с. 22).

02.10.2018р. Продавець направив Покупцю відповідь на претензію вих. №02/10-ю, у якій вказано, що п.11.1 контракту від 02.04.2018р. №W00017 передбачає відповідальність продавця лише за умови оплати покупцем хоча б частини товару. За вказаним контрактом від покупця не надходили кошти в оплату товару. Таким чином відсутні умови для застосування відповідальності до продавця, передбачені контрактом (а.с. 23).

Проте, як зазначає Позивач, ані в строк до 10 жовтня 2018 року, ані в подальшому, Продавець не здійснив поставку товару.

Позивач вказує, що зміст відповіді на претензію в сукупності із наведеними вище фактичними обставинами свідчить про свідому неправомірну поведінку Продавця, який з невідомих причин вирішив в односторонньому порядку відмовитись від виконання своїх зобов`язань за Контрактом.

В п. 10 Контракту сторони погодили, що невиконання зобов`язань повинно розглядатись згідно ст. 21 міжнародних правил та принципів торгівлі ГАФТА 78.

За твердженням позивача, відповідно до приписів ст. 21 контракту ГАФТА 78 покупець має право на відшкодування продавцем різниці між контрактною та ринковою ціною на спірний товар (пшеницю 2 та 3 класу) станом на дату дефолту продавця.

Враховуючи наведене, Покупцем було направлено Продавцю повідомлення за вих. №02 від 31.10.2018р. (а.с. 24) по Контракту від 02.04.2018р. №W00017, в якому вказано, що даним листом Покупець прийняв істотне порушення Контракту Продавцем, прийняв дефолт відповідно до положення ст. 21 міжнародних правил та принципів торгівлі ГАФТА 78 та таким чином розірвав Контракт. Зазначено, що відповідно до положення ст. 21 міжнародних правил та принципів торгівлі ГАФТА 78, Покупець має право на різницю між контрактною ціною на товар станом на дату дефолту. Загальна сума дефолту (компенсації) за товар - за розрахунками позивача - складає 150000 доларів США.

Позивач за первісним позовом зазначає, що жодних заперечень проти умов дефолту, визначених у повідомленні від 31.10.2018р., Продавець (Теп Транско ) не висловив.

Позивач за первісним позовом посилається на покази свідків - співзасновника Likoterra OU Короленка А.В. (а.с. 48) та директора торгового департаменту Likoterra OU Лісовенка М.С. (а.с. 49), як підтвердження про суттєві обставини, що свідчать про недобросовісність поведінки Продавця та невиконання ним зобов`язання по поставках за Контрактом. Стверджує, що заяви свідків додатково підтверджують обставини порушення Продавцем господарського зобов`язання шляхом односторонньої відмови від їх виконання без належних правових підстав.

В пункті 13.1 Контракту зазначено, що сторони цього Контракту керуються матеріальним правом України.

Позивач за первісним позовом зазначає, що порушення Продавцем зобов`язання з поставки товару за Контрактом шляхом односторонньої відмови від його виконання призвело до того, що у компанії Likoterra OU виникло право розірвання Контракту та право на відшкодування неустойки, передбаченої пунктом 10 Контракту в сумі 150000,00 доларів США.

Розрахунок суми дефолту згідно ст. 21 міжнародних правил та принципів торгівлі GAFTA 78.

Відповідно до п.10 Контракту невиконання зобов`язань повинно розглядатися згідно ст. 21 міжнародних правил та принципів торгівлі GAFTA 78.

Статтею 21 міжнародних правил та принципів торгівлі GAFTA 78 в редакції від 01 квітня 2012 року (а також статтею 17 ідентичного змісту в редакції контракту GAFTA №78 від 01 березня 2016 року) встановлено, що у разі суттєвого порушення контракту будь-якою стороною застосовуються наступні положення:

(а) Сторона, яка не є порушником, має право на власний розсуд, надавши повідомлення порушнику, здійснити продаж або купівлю, залежно від обставин, проти порушника, і в результаті такого продажу чи купівлі встановлюється дефолтна ціна (...)

(с) розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, розраховується, але не обмежуються, різницею між контрактною та дефолтною ціною, що встановлена відповідно до пункту (а) вище або відповідно до дійсної чи приблизної ціни на дату суттєвого порушення (дефолту), що встановлюється відповідно до пункту (b) вище

(...)

(є) якщо повідомлення про суттєве порушення не надано стороною, яка не є порушником, (незважаючи на положення, що містяться у пункті «Відправлення») та повідомлення про відправлення не було надано протягом 10 днів після завершення періоду для повідомлення про відправлення, Продавці вражаються такими, що суттєво порушили контракт (в дефолті), а датою суттєвого порушення (дефолту) вважається перший робочий день після цих 10 днів.

Позивач за первісним позовом зазначає, що останнім днем для поставки пшениці за Контрактом є 30.09.2018р. Але 01.10.2018р. Продавець отримав претензію з вимогою виконати умови Контракту до 10.10.2018р. Оскільки в цей строк порушення умов Контракту усунуто не було, датою суттєвого порушення (дефолту) вважається перший робочий день після 10 днів, обрахованих з 10.10.2018р. Такою датою дефолту є 22.10.2018р..

Відповідно, суму дефолту Позивач за первісним позовом визначає як різниця між контрактною ціною та ринковою ціною на товар станом на 22.10.2018р. і становить:

1) Розрахунок суми дефолту за пшеницю 2-го класу:

Кількість товару за Контрактом: 2000 метричних тонн (т)

Контрактна ціна за метричну тонну: 183,00 долари США;

Контрактна ціна за 2000 т: 366000,00 доларів США

Ринкова ціна за метричну тонну: 213,00 долари США;

Ринкова ціна за 2000 т: 426000,00 доларів США

Сума дефолту (ринкова ціна - контрактна ціна):

426000,00 - 366000,00 = 60000,00 доларів США

2) Розрахунок суми дефолту за пшеницю 3го класу:

Кількість товару за Контрактом: 3000 метричних тонн (т)

Контрактна ціна за метричну тонну: 181,00 долари США;

Контрактна ціна за 3000 т: 543000,00 доларів США

Ринкова ціна за метричну тонну: 211,00 долари США;

Ринкова ціна за 3000 т: 633000,00 доларів США

Сума дефолту (ринкова ціна - контрактна ціна):

633000,00 - 543000,00 = 90000,00 доларів США

3) Загальна сума дефолту за Контрактом: 90000,00+60000,00=150000,00 дол. США.

За розрахунком Позивача за первісним позовом, загальна сума дефолту (компенсації) станом на 22.10.2018р., яку Продавець зобов`язаний сплатити за неналежне виконання Контракту від 02.04.2018р. №W00017, складає 150000,00 доларів США.

Відступлення права вимоги відшкодування суми дефолту.

Позивач за первісним позовом зазначає, що товар (пшеницю), який Likoterra OU мала намір придбати за Контрактом від 02.04.2018р. №W00017, але не змогла цього зробити внаслідок недобросовісних дій Продавця, призначався для продажу товариству SPIKE TRADE AG.

24.04.2018р. між Likoterra OU та Likoterra OU (Позивач за первісним позовом) було укладено Контракт 80424-W-1 зі змінами та доповненнями (а.с. 42-47), за умовами якого Likoterra OU зобов`язалася поставити SPIKE TRADE AG 5000 метричних тонн +/- 3% пшениці 3го класу (група А).

Відповідно до п. 1.2.1. Контракту №Р180424-W-1 Likoterra OU має право змінити товар, визначений у п. 1.2., повністю або частково на пшеницю 2 класу (група А) не ГМО, за умови повідомлення SPIKE TRADE AG про заміну не пізніше ніж 15.08.2018р. Мінімальна партія - 1000 метричних тонн.

Період поставки: 01.09.2018р. - 30.09.2018р. (п. 5.1 Контракту №Р180424-W-1).

Отже, Позивач за первісним позовом був кінцевим набувачем в ланцюгу експортних поставок партії пшениці врожаю 2018 року.

З огляду на ситуацію, що склалась, та враховуючи оголошення компанією Likoterra OU про свою неплатоспроможність, Позивач за первісним позовом прийняв рішення набути у компанії Likoterra OU право вимоги відшкодування суми дефолту за Контрактом від 02.04.2018р. №W00017.

02.11.2018р. між компанією Likoterra OU (Первісний кредитор) та SPIKE TRADE AG (Новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги (а.с. 50-51).

Згідно пунктів 1.1 та 1.2 Договору про відступлення права вимоги SPIKE TRADE AG набуло право грошової вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕП ТРАНСКО» (Боржника), а саме право грошової вимоги відшкодування суми дефолту (компенсації), інших збитків, а також будь-яких інших додаткових витрат, що виникли в зв`язку з невиконанням зобов`язань Боржником перед Первісним кредитором за Контрактом від 02.04.2018р. №W00017, зокрема, право грошової вимоги суми дефолту (компенсації) в розмірі 150000,00 доларів США, яку зобов`язаний сплатити Боржник Первісному кредитору у зв`язку з невиконанням обов`язку поставки товару.

В п. 1.3 Договору про відступлення права вимоги зазначені документи, що засвідчують право вимоги.

Новий кредитор зобов`язався повідомити боржника про укладення Договору про відступлення права вимоги шляхом направлення йому письмового повідомлення (п. 5.3 Договору про відступлення права вимоги).

05.11.2018р. Позивач за первісним позовом направив Відповідачу за первісним позовом повідомлення за вих. №05/11_К2 (а.с. 52) з вимогою оплатити суму дефолту (компенсації) в розмірі 150000,00 доларів США не пізніше 09.11.2018р. на банківські реквізити, зазначені в Інвойсі, що буде надіслано окремо.

06.11.2018р. Позивачем за первісним позовом було виставлено Відповідачу Інвойс на суму 150000,00 доларів США (а.с. 54) на підставі Договору про відступлення права вимоги, яке залишено Відповідачем (Теп Транско) без задоволення.

Як стверджує Позивач, в межах досудового врегулювання спору проводив зустрічі із керівниками ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» та пропонував вирішити питання в позасудовому порядку, в т.ч. шляхом взаємного прощення боргів або шляхом зарахування однорідних вимог. Проте, ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» відмовилося від будь-яких пропозицій відносно врегулювання спору.

Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, внаслідок укладення Договору про відступлення права вимоги до Позивача за первісним позовом перейшло право вимоги до ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» в частині, зокрема, стягнення суми дефолту (компенсації) за неналежне виконання Контракту від 02.04.2018р. №W00017 в сумі 150000,00 доларів США.

Тлумачення положень Контракту №W00017 Позивачем за первісним позовом.

Під час укладення зовнішньоторговельних контрактів їх сторони можуть посилатись на затвердженні стандартні форми контрактів та міжнародних правил та принципів торгівлі. Прикладом таких форм є контракти Міжнародної асоціації торгівлі зерном та кормами (GAFTA).

В пунктах 10 («Невиконання зобов`язань») та 11 («Збитки») Контракту сторони передбачили умови про відповідальність за невиконання зобов`язань за Контрактом, при цьому в цих положеннях Контракту містяться посилання на застосування ст. 21 міжнародних правил та принципів торгівлі ГАФТА 78.

Оскільки відповідно до п. 13.1 Контракту сторони керуються матеріальним правом України, то посилання на застосування положень контракту GAFTA 78 у пунктах 10 та 11 Контракту, свідчить про часткове застосування стандартних положень GAFTA 78 до Контракту.

Отже, сторони із посиланням на стандартні положення міжнародних правил та принципів торгівлі GAFTA 78 в цілому не змінили підпорядкування своїх договірних відносин: вони регулюються матеріальним правом України, але відносини, які зазначені у пункті 10 Контракту і стосуються відповідальності за невиконання зобов`язань за Контрактом, підлягають регулюванню за правилами відповідних положень міжнародних правил та принципів торгівлі GAFTA 78.

Положення міжнародних правил та принципів торгівлі GAFTA 78 про відповідальність за невиконання зобов`язань має назву «Default» (Суттєве порушення) та встановлює правила визначення дати дефолту, порядку та розміру відшкодування збитків стороною контракту, яка його порушила та інші правила при суттєвих порушеннях контракту.

Правила про Default (Суттєве порушення) за своїм змістом є однаковими, незалежно від редакції стандартного контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) GAFTA 78, які час від часу змінюються.

У самому Контракті №W00017 відсутнє посилання на редакцію типового контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) GAFTA 78, яка підлягає застосуванню сторонами. За загальним правилом до відносин сторін щодо поставки товару за контрактами (міжнародними правилами та принципами торгівлі) GAFTA підлягає застосуванню та редакція, яка діяла на дату підписання договору.

Контракт між Likoterra OU та ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» укладено 02 квітня 2018 року. На цей час чинною була редакція контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) GAFTA 78 від 01 березня 2016р. і правила про «Default» (Суттєве порушення) в цій редакції містяться в статті 17. Стаття 21 цієї редакції типової форми контракту містить правило про незастосування міжнародних конвенцій, зокрема, Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів 1980 та Протоколу до неї, а також правил Іncoterms.

Враховуючи правила тлумачення правочинів та зміст (назви) пунктів 10 та 11 Контракту, вони були направлені на встановлення умов про відповідальність за невиконання зобов`язань, за правилами ст. 17 контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) GAFTA 78 про Default (Суттєве порушення).

Таким чином, склалася ситуація невідповідності змісту статті типового контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) GAFTA 78 у редакції 2016 року (чинної на дату укладення Контрактів) та змісту тих відносин, щодо яких сторони мали намір застосувати відповідне правило типового контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) GAFTA у своєму Контракті.

Варто зазначити, що зміст ст. 21 типового контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) GAFTA 78 в іншій редакції від 01 квітня 2012 року встановлює правило про «Default» (Суттєве порушення), яке сторони передбачили в п. 10 Контракту, при цьому зміст самого дефолтного правила у різних редакціях проформи GAFTA 78 (в тому числі актуальної на час укладення Контракту) не змінився, не зважаючи на зміну нумерації статей.

Як стверджує Позивач за первісним позовом, пункт 10 Контракту встановлює відповідальність сторін за невиконання зобов`язань за правилами про Default (Суттєве порушення) згідно ст. 21 типового контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) GAFTA 78 в редакції від 01 квітня 2012 року.

За зустрічним позовом:

Як вбачається з матеріалів справи, 02.11.2018р. між компанією Likoterra OU та SPIKE TRADE AG було укладено Договір про відступлення права вимоги (а.с. 50-51), за умовами якого Likoterra OU (Відповідач за зустрічним позовом) передала SPIKE TRADE AG (Відповідач за зустрічним позовом) право грошової вимоги до ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» (Позивача за зустрічним позовом), а саме право грошової вимоги відшкодування суми дефолту (компенсації), інших збитків, а також будь-яких інших додаткових витрат в розмірі 150000,00 доларів США.

05.11.2018р. SPIKE TRADE AG направило ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» повідомлення за вих. №05/11_К2 (а.с. 52) з вимогою оплатити суму дефолту (компенсації) в розмірі 150000,00 доларів США не пізніше 09.11.2018р. на банківські реквізити, зазначені в Інвойсі, що буде надіслано окремо.

06.11.2018р. SPIKE TRADE AG було виставлено ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» Інвойс на суму 150000,00 доларів США (а.с. 54) на підставі Договору про відступлення права вимоги.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що SPIKE TRADE AG уточнило, що грошові кошти, які він вимагає стягнути, - є неустойкою, право на яку Likoterra OU має відповідно до п.10 Контракту.

Позивач за зустрічним позовом не визнає, що п.10 Контракту передбачено право на стягнення неустойки.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що він має надати оцінку ступеню дотримання сторонами договору відступлення права вимоги від 02.11.2018р. вимог. ст. 203 Цивільного кодексу України шляхом пред`явлення зустрічного позову.

Неустойка є видом забезпечення виконання зобов`язання, що нерозривно пов`язана із основним зобов`язанням. Таким основним зобов`язанням за Контрактом є зобов`язання ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» із поставки товару.

При цьому неустойка, про яку заявляє SPIKE TRADE AG не виражена у Контракті в грошовій формі. Натомість SPIKE TRADE AG заявляє про те, що розрахунок цієї неустойки здійснюється відповідно до умов виконання основного зобов`язання.

Виходячи з цього, Likoterra OU не має права залишити за собою основні вимоги за зобов`язанням і уступити SPIKE TRADE AG тільки права, що забезпечують його виконання.

Likoterra OU не виконала свого обов`язку із направлення ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» інструкцій до відвантаження, передбаченого п. 8.2 Контракту.

До вчинення відповідних дій ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» не могло виконати свого обов`язку із поставки.

Likoterra OU допустила прострочення виконання, яке за змістом Контракту означає, що у ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» не виникло обов`язку здійснити поставку.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що оскільки Likoterra OU в односторонньому порядку розірвала Контракт, але здійснила це не 31 жовтня 2018 року, як стверджує SPIKE TRADE AG, а наступного дня після останньої дати строку, протягом якої мали бути надані відповідні інструкції - 28 серпня 2018 року.

Розірвання Контракту має своїм правовим наслідком припинення основного зобов`язання з зобов`язання ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» з поставки товару.

Отже, на думку Позивача за зустрічним позовом, відсутні і підстави для окремого розрахунку з суми неустойки, про яку SPIKE TRADE AG зазначає в первісній позовній заяві.

Позивач за зустрічним позовом, стверджує, що наведене свідчить, що під час укладення договору про відступлення права вимоги від 02.11.2018р. не було дотримано ч.1 ст.203 ЦК України, що проявилося у передачі прав Likoterra OU в обсязі і на умовах, що не існували на момент укладення спірного договору.

Вказані обставини стали підставою звернення ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» із зустрічним позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Інших доказів сторонами не подано.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення учасників, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову та про відмову в задоволенні зустрічного позову у з таких правових підстав та мотивів:

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є суб`єктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

За приписами ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Суд погоджується з доводами учасників, що їх дії були направлені на настання певних юридичних наслідків, що охоплюється положеннями та приписами ст.ст. 4, 11 Цивільного кодексу України.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою контракт від 02.04.2018р. №W00017 відповідає вимогам статей 712 ЦК України, 264 ГК України, якою передбачено, що за договором поставки постачальник зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій або іншій діяльності, не пов`язаній з сімейним, домашнім або подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж (глава 54 ЦК України), якщо інше не встановлено договором, законом, або характером відносин сторін.

Сторони Контракту домовились у спірних питаннях застосовувати матеріальне право України, незважаючи на укладання міжнародного контракту (п. 13.1 Контракту) (а.с. 20 зворот).

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, - є господарським зобов`язанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Контракт від 02.04.2018р. №W00017 не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсними та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Строки ж поставки за контрактом минули 30.09.2018р. та більше сторонами не продовжувались.

Відповідно до положень статей 32, 44 Закону України «Про міжнародне приватне право» до правовідносин сторін за контрактом застосовується матеріальне право України.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України та статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона вжила всіх залежних від неї заходів для недопущення господарського правопорушення або належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно зі статтею 17 типового контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) GAFTA №78 договір або будь-яка його невиконана частина підлягають анулюванню в разі заборони експорту, прийняття будь-якого виконавчого або законодавчого акту уряду, яким обмежується експорт, як частково, так і будь-яким іншим чином, тією мірою, в якій такі загальні або часткові обмеження унеможливлюють виконання зобов`язань.

Посилання покупця на дефолт продавця згідно зі статтею 21 контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) GAFTA №78 є безпідставним, оскільки відсутня провина продавця, яка є необхідною умовою для настання дефолту. Більше того, статті 17, 18 контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) GAFTA №78 передбачають спеціальні випадки припинення контрактів у зв`язку з введенням експортних обмежень і настанням форс-мажору та відповідно виключають застосування положень статті 21 (міжнародних правил та принципів торгівлі) GAFTA №78. Положення контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) GAFTA №78, які регулюються англійським правом та ґрунтуються на ньому, можуть мати лише «дорадчий» характер при застосуванні норм матеріального права України, виходячи з того, що спірний Контракт між позивачем та відповідачем укладений не по формі шаблону контракту (міжнародних правил та принципів торгівлі) GAFTA №78, погоджений та підписаний сторонами у м. Таллінн, Естонія, тому положення статті 23 GAFTA №78 про укладення контракту в Англії та англійське право не застосовується, оскільки в контракті є посилання на положення (міжнародних правил та принципів торгівлі) GAFTA №78 тільки тією мірою, якою вони не суперечать контракту.

Позивачем за первісним позовом було направлено Відповідачу за первісним позовом повідомлення за вих. №02 від 31.10.2018р. (а.с. 24) по Контракту від 02.04.2018р. №W00017, в якому вказано, що даним листом Покупець прийняв істотне порушення Контракту Продавцем, прийняв дефолт відповідно до ст. 21 (міжнародних правил та принципів торгівлі) GAFTA 78 та таким чином розірвав Контракт. Зазначено, що відповідно до положення ст.. 21 (міжнародних правил та принципів торгівлі) GAFTA 78, Покупець має право на різницю між контрактною ціною на товар станом на дату дефолту. Загальна сума дефолту (компенсації) за товар складає 150000 доларів США.

Відповідач за первісним позовом вважає, що підстави для покладення на нього відповідальності за невиконання контракту (у вигляді стягнення дефолту (компенсації) у сумі 150000 доларів США) відсутні, посилаючись на вищевикладене, а також на те, що компанія Likoterra OU не виконала свого обов`язку із направлення ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» (відповідачу, постачальнику) інструкцій до відвантаження зерна, передбаченого п. 8.2 Контракту - Продавець повинен здійснити поставку товару відповідно до інструкцій Покупця, які надаються окремо; Покупець повинен надати інструкції до відвантаження не пізніше ніж за 3 робочі дні до початку періоду поставки, зазначеного у п. 5.2 Контракту.

До вчинення відповідних дій замовником компанією Likoterra OU ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» не могло виконати свого обов`язку із поставки зерна.

Таким чином, саме компанія Likoterra OU допустила прострочення, яке за змістом Контракту означає, що у ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» не виникло обов`язку здійснити поставку.

Likoterra OU в односторонньому порядку розірвало контракт від 02.04.2018р. №W00017 з ТОВ «ТЕП ТРАНСКО».

Розірвання Контракту має своїм правовим наслідком припинення основного зобов`язання - із поставки товару.

Відшкодування збитків як відповідальність застосовується за наявності всіх чотирьох елементів складу правопорушення, а саме: протиправності поведінки особи; наявності збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданими збитками; вини особи, що завдала збитки.

Втім за первісним позовом компанії Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG) з урахуванням наданих її представником на вимогу суду додаткових письмових пояснень від 08.04.2019р. стягувача за первісним позовом сума коштів у розмірі 150000,00 доларів США (а.с. 172-177) не є збитками у розумінні матеріального права України, а є відповідальністю, встановленою статтею 21 стандартної форми контракту Гафта 78 в редакції від 01.04.2012р., про застосування якої сторони контракту від 02.04.2018р. №W00017 досягли згоди, про що вказали у п. 10 цього контракту.

Тобто компанія Спайк Трейд АГ (SPIKE TRADE AG), виходячи із її доводів, застосовує у первісному позові до товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕП Транско» відповідальність встановлену не законодавством України, а контрактом від 02.04.2018р. №W00017, п. 10 якого містить відсилку до статті 21 стандартної форми контракту Гафта 78.

Стаття 21 стандартної форми контракту Гафта 78 в редакції від 01.04.2012р. містить такі умови:

«У разі суттєвого порушення контракту будь-якою стороною застосовуються наступні положення:

(а) Сторона, яка не є порушником, має право на власний розсуд, надавши повідомлення порушнику, здійснити продаж або купівлю, залежно від обставин, проти порушника, і в результаті такого продажу чи купівлі встановлюється дефолтна ціна.

(b) Якщо будь-яка сторона не задоволена такою дефолтною ціною або право, передбачене у пункті (а), не використано та взаємне узгодження розміру збитків не можливе, оцінка розміру збитків проводиться в арбітражному порядку.

(с) Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, розраховується, але не обмежуються, різницею між контрактною та дефолтною ціною, що встановлена відповідно до пункту (а) вище або відповідно до дійсної чи приблизної ціни на дату суттєвого порушення (дефолту), що встановлюється відповідно до пункту (b) вище.

(d) Крім цього, у всіх випадках збитки також включають будь-які підтверджені додаткові витрати, які за звичайних обставин прямо та природно виникли у результаті суттєвого порушення контракту порушником, але у жодному випадку не включають втрачену вигоду за будь-якими субконтрактами, укладеними стороною, яка постраждала від суттєвого порушення контракту іншою стороною, або іншими особами, крім випадків, коли з огляду на особливі обставини арбітр (арбітри) чи апеляційна палата, на власний розсуд, приймають рішення про доцільність відшкодування такої втраченої вигоди.

(е) Якщо повідомлення про суттєве порушення не надано стороною, яка не є порушником, (незважаючи на положення, що містяться у пункті «Відправлення») та повідомлення про відправлення не було надано протягом 10 днів після завершення періоду для повідомлення про відправлення, Продавці вважаються такими, що суттєво порушили контракт (в дефолті), а датою суттєвого порушення (дефолту) вважається перший робочий день після цих 10 днів".

Стаття 21 стандартної форми контракту Гафта 78 в редакції від 01.03.2016 містить такі умови:

«Зазначені нижче документи не застосовуються до цього контракту:

(а) Конвенція про єдиний закон про купівлю - продаж товарів та Конвенція про єдиний закон про укладання договорів купівлі-продажу товарів, які було введено в дію Актом про єдині закони міжнародної купівлі - продажу від 1967 року.

(b) Конвенція Організації Об`єднаних Націй про договори міжнародної купівлі - продажу товарів від 1980 року.

(с) Конвенція ООН про позовну давність у міжнародній купівлі - продажу товарів від 1974 року та Протокол про внесення поправок від 1980 року.

(d) Інкотермс.

(е) За винятком випадків, коли у контракті міститься чітке твердження про протилежне, жодна особа, яка не є стороною цього контракту, не має права вимагати визнання будь-якого його права відповідно до Закону «Про контракти (права третіх осіб) «від 1999 року».

На час укладення контракту від 02.04.2018р. №W00017 чинною була редакція стандартної форми контракту Гафта 78 від 01.03.2016р., тому закономірним є застосування при укладенні контракту від 02.04.2018р. №W00017 саме цієї, чинної на момент його укладення, редакції стандартної форми контракту Гафта 78 від 01.03.2016р.

Застосування сторонами іншої, ніж від 01.03.2016р., редакції стандартної форми контракту Гафта 78, у тому числі і від 01.04.2012р., потребувало відповідного застереження про це у контракті від 02.04.2018р. №W00017. Проте останній не містить такого застереження, що означає про відсутність між сторонами контракту від 02.04.2018р. №W00017 на час його укладення згоди щодо застосування ними статті 21 стандартної форми контракту Гафта 78 в редакції від 01.04.2012р., що й зумовило застосування сторонами цього спору у своїх доводах різних редакцій стандартної форми контракту Гафта 78.

Докази визнання товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕП Транско» того, що у контракті від 02.04.2018р. №W00017 його сторони насправді дійшли згоди про застосування статті 21 саме стандартної форми контракту Гафта 78 в редакції від 01.04.2012р., або вчинення цим товариством дій, які б свідчили про таке визнання, відсутні.

Отже, підстав для застосування у спірних правовідносинах статті 21 стандартної форми контракту Гафта 78 в редакції від 01.04.2012р. немає, а відповідно немає й правової підстави для застосування заявленої у первісному позові відповідальності за невиконання товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕП Транско» зобов`язань за контрактом від 02.04.2018р. №W00017 щодо поставки компанії Лікотера (Likoterra OU) товару.

За таких обставин первісний позов задоволенню не підлягає.

Щодо зустрічного позову.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач повинен довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

За приписами статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначена норма кореспондується з положеннями частини першої статті 207 ГК, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Щодо тверджень позивача про те, що спірний договір має бути визнаний недійсним, у зв`язку з недотриманням під час його укладення ч.1 ст. 203 ЦК України, що проявилося у передачі прав первісного кредитора Likoterra OU в обсязі і на умовах, що не існували на момент укладення цього договору суд вважає зазначити наступне.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини першої статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, вказані норми Цивільного кодексу України допускають заміну кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги на підставі договору і передбачають право сторін такого договору визначати у ньому інші обсяги прав у зобов`язанні та інші умови їх переходу до нового кредитора, ніж ті, які існували на момент переходу прав.

Щодо форми правочину договору відступлення права вимоги, то правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом, у відповідності до вимог ст. 513 ЦК України. Інших вимог до договору відступлення права вимоги законодавством не визначено.

Суд зазначає, що відповідачами за зустрічним позовом повністю було дотримано вимоги діючого законодавства при укладені спірного договору, а також враховано інтереси ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» та своєчасно проінформовано про укладення договору.

Суд не бере до уваги посилання ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» на порушення його права як заінтересованої особи укладанням спірного правочину, оскільки умовами договору у ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» виник обов`язок перед SPIKE TRADE AG щодо виконання на користь останнього грошового зобов`язання.

Приписами частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, згідно частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004р. під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

У даному випадку, ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» - Позивач за зустрічним позовом не є стороною договору, правомірність укладення якого ним оспорюється.

Дослідивши матеріали справи в цій частині, суд дійшов висновку, що правові підстави для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 02.11.2018р., що укладений між компанією Likoterra OU та SPIKE TRADE AG - відсутні.

Оспорюваний договір, на підставі якого було здійснено заміну кредитора у зобов`язанні, не зачіпає законні права та інтереси ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» як боржника у таких зобов`язаннях, оскільки зміна особи кредитора з Likoterra OU на SPIKE TRADE AG не тягне за собою збільшення обсягу вимог кредитора до боржника у зв`язку зі зміною особи кредитора та не ставить позивача за зустрічним позовом після заміни особи кредитора у зобов`язанні, в якому ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» є боржником, у становище гірше, ніж те, у якому він був до заміни.

Зокрема, оспорюваний договір було укладено з подальшим поінформуванням ТОВ «ТЕП ТРАНСКО» про його укладання, про що свідчить копія повідомлення від 05.11.2018р. за вих. №05/11_К2 (а.с. 52).

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 02.11.2018р., що укладений між компанією Likoterra OU та SPIKE TRADE AG підлягають залишенню без задоволення.

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п. 4 ст. 11 ГПК України):

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін: (рішення "Серявін проти України" nо. 4909/04 від 10.02.2010р., рішення "Трофімчук проти України" nо. 4241/03 від 28.10.2010р.);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення "Желтяков проти України" nо. 4994/04 від 09.09.2011р.).

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на позивачів за первісним та зустрічним позовами та не стягувати.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні первісного позову товариства SPIKE TRADE AG, Haldenstrasse 5, 6340, Baar, Switzerland, Швейцарія (поштова адреса представника в Україні: м. Київ, а/с 135, адвокат Лавринович Володимир Олександрович)

до товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕП ТРАНСКО», Черкаська область, Черкаський район, с. Геронимівка, вул. Благовісна, 1,

про стягнення 150 000,00 доларів США дефолту (компенсації), що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 4 044 613,20 грн. - відмовити повністю.

В задоволенні зустрічного позову товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕП ТРАНСКО», Черкаська область, Черкаський район, с. Геронимівка, вул. Благовісна, 1,

до товариства SPIKE TRADE AG, Haldenstrasse 5, 6340, Baar, Switzerland, Швейцарія (поштова адреса представника в Україні: м. Київ, а/с 135, адвокат Лавринович Володимир Олександрович)

та компанії Likoterra OU, адреса: Harju maakond, Tallinn, Kesklinnf Linnaosa, Narva mnt 7-634, 10117 (поштова адреса представника в Україні: м. Київ, а/с 135, до відому адвокат Лавринович Володимир Олександрович)

про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 02.11.2018р. між компаніями Likoterra OU та SPIKE TRADE AG - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення.

Повне рішення складено 01.07.2019р.

Суддя Г.М. Скиба