РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2019Справа №910/13997/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Блажівської О.Є. при секретарі судового засідання Кукоті О.Ю., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу №910/13997/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Енерджи» (03190, м. Київ, вул. Саратовська, 37, оф.5 )

до Приватного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13601» (03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд.24, )

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Страхова компанія «Галицька»

про стягнення 220 194,45 грн,-

представники учасників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: Загальський І.О., Посвідчення адвоката №КВ6110 від 14.06.2018 року;

від третьої особи: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Форест Енерджи, 19 жовтня 2018 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Приватного акціонерного товариства Київське автотранспортне підприємство 13601, про стягнення 220 194,45 грн.

Позивачем, в обґрунтування позовних вимог, зазначено, що 22.02.2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля DAF XF державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом Samro ST39MH державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю Форест Енерджи та автомобіля Volvo FM 4x2 НОМЕР_3 , що належить Приватному акціонерному товариству Київське автотранспортне підприємство 13601, під керуванням водія О.В.Стоян, який відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.05.2018 по справі №357/4832/18 є винним у вчиненні адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача вартість матеріальної шкоди, завданої в результаті пошкодження в ДТП напівпричепу в розмірі 198 263,36 грн, вартість матеріальної шкоди, понесеної позивачем по усуненню позивачем негативних наслідків ДТП в розмірі 16 644,36 грн, а також 2 707,84 грн 3% річних та 2 578,89 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання на 21.11.2018 року.

06.11.2018 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства Київське автотранспортне підприємство 13601 надійшов відзив на позовну заяву.

06.11.2018 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства Київське автотранспортне підприємство 13601 надійшов відзив на позовну заяву.

У підготовче засідання 21.11.2018 року з`явилися представники позивача та відповідача. Представник Приватного акціонерного товариства Київське автотранспортне підприємство 13601 у підготовчому засіданні подав клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Страхова компанія Галицька.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 року відкладено підготовче засідання до 20.12.2018 року, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Страхову компанію Галицька.

Підготовче засідання, призначене на 20.12.2018 року не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Блажівської О.Є. на лікарняному.

Враховуючи те, що підготовче засідання 20.12.2018 року не відбулося, суд вважає за необхідне призначити дату наступного підготовчого засідання на 23.01.2019 року.

27.12.2018 року представником відповідача було подано клопотання про призначення у даній справі судової автотоварознавчої експертизи.

23.01.2019 року представником позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва були подані документи для долучення до матеріалів справи та письмову відповідь на відзив.

У судове засідання 23.01.2019 року представники позивача та відповідача з`явились.

Представник третьої особи у судове засідання 23.01.2019 року не з`явився.

Розглянувши у судовому засіданні 23.01.2019 року клопотання відповідача про призначення у даній справі судової експертизи, врахувавши відсутність заперечень з боку позивача, суд дійшов до висновку про наявність підстав для його задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 року призначено у справі № 910/13997/18 судову автотоварознавчу експертизу. Проведення судової експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6), попереджено судових експертів про кримінальну відповідальність за дачу за відомо неправдивого висновку (ст. 384 Кримінального кодексу України) та відмову без поважних причини від виконання покладених на експерта обов`язків (ст. 385 Кримінального кодексу України). На вирішення експертної установи поставлено наступні питання:

1) Який розмір матеріального збитку, завданого власнику напівпричепу SAMRO ST39MH, державний номерний знак НОМЕР_2 (включаючи ринкову вартість напівпричепу, вартість відновлювального ремонту, втрату товарної вартості) внаслідок ДТП, що мала місце 22.02.2018 на момент завдання такої шкоди?

2) Яка вартість відновлювального ремонту напівпричепу SAMRO ST39MH, державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату проведення експертизи?.

Матеріали справи № 910/13997/18 направлено до експертної установи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

Провадження у справі № 910/13997/18 зупинено до одержання результатів експертизи на підставі ст. 99 та п. 2 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України.

28.02.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшло клопотання про надання згоди на термін виконання призначеного дослідження понад 2 місяці, а також клопотання судового експерта Київського НДІСЕ Єрмоленко О.О., яким доручено виконання експертизи.

04.03.2019 року Ухвалою Господарського суду міста Києва провадження у справі № 910/13997/18 поновлено для розгляду клопотання судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про надання матеріалів, необхідних для проведення судової автотоварознавчої експертизи; клопотання судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про надання матеріалів, необхідних для проведення судової автотоварознавчої експертизи задоволено; зобов`язано сторін виконати клопотання судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про надання матеріалів, необхідних для проведення судової автотоварознавчої експертизи, а саме: надати для експертного дослідження напівпричеп марки 8атго 8Т39МН, д.н.з. НОМЕР_2 з відповідними реєстраційними документами до нього;огляд зазначеного автомобіля відбудеться 19.03.2019 року, для чого сторонам по справі або їх представникам з належно оформленими довіреностями необхідно прибути о 14 год. 00 хв. до місця збору сторін за адресою: вул. Смоленська, 6, м. Київ, вестибюль Київського НДІСЕ з послідуючим виїздом до місця перебування об`єкта дослідження; забезпечити доставку експертів на місце проведення огляду і назад, для чого просимо визначити особу, на яку покладено виконання вказаного обов`язку; забезпечити належними умовами для проведення огляду вказаного колісного транспортного засобу (КТЗ), а саме: вільним доступом до КТЗ (вільний простір з кожної сторони КТЗ не менше 2 м), освітленням (в т.ч. переносним джерелом), оглядом досліджуваного КТЗ в умовах спеціалізованої СТО на підіймачі та при потребі часткового розбирання силами та засобами спеціалістів СТО за рахунок зацікавлених по справі сторін (просимо визначити особу, на яку покладено виконання оплати за проведення таких робіт); у випадку, якщо досліджуваний КТЗ на даний час не може бути представлений на огляд, необхідно надати у розпорядження експертів кольорові фотознімки пошкодженого КТЗ (оригінали), бажано в електронному вигляді, надати інформацію щодо перебування досліджуваного КТЗ у попередніх ДТП, проведених капітальних ремонтах та наявних вузлах і агрегатах, які потребували ремонту або заміни на момент перед ДТП, також надати інформацію про виконання оновлення складових, наявність корозійних пошкоджень кузову досліджуваного КТЗ, його пробіг (станом на дату ДТП), встановлене додаткове обладнання (зазначити: дати виготовлення та установки, а також ціну придбання) тощо; погоджено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України строк виконання експертизи понад два місяці для надання повного та об`єктивного висновку; провадження у справі № 910/13997/18 зупинено на час проведення експертизи.

23.05.2019 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 4409/19-54 від 26.04.2019 року по господарській справі № 910/13997/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2019 року поновлено провадження у справі № 910/13997/18, підготовче засідання призначено на 05.06.2019 року.

05.06.2019 року у підготовче засідання з`явився представник позивача, представники відповідача та третьої особи - не з`явились.

У підготовчому судовому засіданні присутнім представником позивача надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, розпочато розгляд справи по суті у загальному позовному провадженні та призначено судове засідання на 19.06.19.

Судове засідання призначене на 19.06.2019 року не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Блажівської О.Є на лікарняному, наступне судове засідання у справі № 910/13997/18 призначено на 27.06.19.

27.06.2019 року у судове засідання з`явився представник відповідача, представники позивача та третьої особи - не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомленні належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні заявлено усне клопотання про часткове визнання позовних вимог та надано усні пояснення з цього приводу, представник відповідача просить суд задовольнити позовні вимоги частково.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні 27.06.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які посилається позивач на підтвердження позовних вимог, відповідач на підтвердження заперечень на позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, для вирішення питання щодо покладення збитків на відповідача необхідно встановити наявність всіх елементів цивільного правопорушення.

Як встановлено судом, 22.02.2018 близько 18.05 на 46 км. + 130 м. автодороги М-07 Київ - Ковель - Ягодин (на Люблін) водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем сідельний тягач VOLVO FM 4x2 д.н.з. НОМЕР_4 , що належить Приватному акціонерному товариству «Київське автотранспортне підприємство 13061» (далі - Відповідач), не врахував дорожньої обстановки, не вжив заходів для зменшення швидкості, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з припаркованим автомобілем сідельний тягач DAF XF -5 480 д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом SAMRO ST39MH д.н.з. НОМЕР_2 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Форест Енерджи» (далі - Позивач).

В результаті ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень, а саме було пошкоджено задню центральну частину напівпричепа Позивача, що підтверджується довідкою №790201 про дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2018 по справі №357/4832/18 (3/357/1875/18) ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 УКпАП, оскільки він як учасник дорожнього руху порушив п. 12.3 Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

На замовлення Позивача ФОП суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_2 проведено оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу. Так відповідно до Звіту №49/03/18 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу: вартість матеріального збитку, завданого ТОВ «Форест Енерджи» внаслідок пошкодження при ДТП напівпричепа SAMRO ST39MH д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 27.03.18, дорівнює ринковій вартості напівпричепа та складає 198 263,36 грн.

Разом з цим, відповідач не погоджується зі Звітом №49/09/18 та вважає вартість збитків нанесених власнику, встановлених у вказаному звіті завищеною.

Враховуючи вищевикладене, Господарський суд міста Києва вирішив призначити судову експертизу у справі №910/13997/18. Так, відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової експертизи №4409/19-54 від 26.04.2019:

- Ринкова вартість напівпричепу SAMRO ST39MH д.н.з. НОМЕР_2 станом на 22.02.2018 склала 213 102,90 грн;

- Вартість відновлювального ремонту напівпричепу SAMRO ST39MH д.н.з. НОМЕР_2 станом на 22.02.2018 склала 384 527,97 грн;

- Вартість відновлювального ремонту напівпричепу SAMRO ST39MH д.н.з. НОМЕР_2 станом на дату проведення експертизи складає 393 845,77 грн;

- Величина втрати товарної вартості напівпричепу SAMRO ST39MH д.н.з. НОМЕР_2 станом на 22.02.2018 дорівнювала 0,00 грн;

- Розмір матеріального збитку, завданого власнику напівпричепу SAMRO ST39MH д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, що мала місце 22.02.2018 в місті Києві на момент завдання такої шкоди складав 213 102, 90 грн.

Таким чином, враховуючи що позивачем заявлено до стягнення суму матеріальної шкоди завданої в результаті пошкодження в ДТП у розмірі 198 263,36 грн, що є меншою від розміру матеріального збитку, завданого власнику напівпричепу SAMRO ST39MH д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 213 102,90 грн, встановленому у Висновку експерта за результатами проведення судової експертизи №4409/19-54 від 26.04.2019, позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди завданої в результаті пошкодження в ДТП у розмірі 198 263,36 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, позивачем зазначено, що в день ДТП, а саме НОМЕР_5 , автомобіль Позивача DAF XF 95.480 д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом SAMRO ST39MH д.н.з. НОМЕР_2 здійснював рейс по перевезенню деревини, а саме, дров паливних хвойних 4 м. в кількості 35,802 м2, що підтверджується товарно-транспортною накладною - ліс серія КВА № 582022. В результаті пошкодження напівпричепу, та з метою виконання зобов`язань, щодо перевезення деревини, позивач змушений був укласти з ФОП Коченко С.М. Договір перевезення вантажу автомобільним транспортом №1/3/18 від 22.02.18, відповідно до якого останній за допомогою автомобіля Урал з краном маніпулятором д.н.з. НОМЕР_6 , здійснив перевантаження деревини з напівпричепу за її перевезення до місця призначення, що підтверджується актом здачі- приймання робіт (надання послуг) №1 від 23.02.18 та ТТН №1 від 23.02.18, ТТН №2 від 23.02.18 та ТТН № 3 від 23.02.18. За послуги перевезення Позивач сплатив ФОП Коченко С.М. кошти у розмірі 6 444,36 грн., що підтверджується банківською випискою.

Окрім цього, так як після пошкоджень внаслідок ДТП, напівпричеп SAMRO ST39MH д.н.з. НОМЕР_2 не міг в такому стані експлуатуватися на автомобільних дорогах України, Позивач змушений був його вивозити з місця ДТП за допомогою евакуатора. Так для евакуації напівпричепу Позивачем було залучене ТОВ «Евакуатор Сервіс», що підтверджується рахунком на оплату та банківською випискою відповідно до яких Позивачем оплачено кошти у розмірі 10 200,00 грн.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним заобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.2 ст.1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.18 у справі № 754/1114/15-ц.

При цьому, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Разом з тим, згідно із ч.1, 2 ст.12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідно до статті 511 Цивільного кодексу України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 Цивільного кодексу України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 14.09.16 у справі №6-725цс16, від 26.10.16 у справі №6-954цс16 та від 20.01.16 у справі №6-2808цс15.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 2" 03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Враховуючи вищевикладене, з Відповідача на користь Позивача також підлягає стягнення вартості матеріальної шкоди понесеної Позивачем по усуненню негативних наслідків ДТП, в розмірі 16 644,36 грн.

Разом з цим, позивач просить стягнути інфляційні втрати у розмірі 2 578,89 грн та 3 % річних у розмірі 2 707,84 грн, які останній розраховує з червня 2018 року по вересень 2018 рік (з моменту набрання законної сили Постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2018 по справі №357/4832/18 (3/357/1875/18), якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 УКпАП, оскільки він як учасник дорожнього руху порушив п. 12.3 Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів).

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як зазначено у п.1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від травня 2013 року №14 (далі - постанова Пленуму ВГСУ від 17.05.2013 №14), з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» правовими наслідками порушення грошового зобов`язань; тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, які обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річні від простроченої суми основного боргу.

Згідно з п.4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд вважає за необхідне зазначити, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.

Перевіривши за допомогою Системи Ліга розрахунок позивача щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, суд визнає їх арифметично невірним та завищеним.

Таким чином, здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3 % річних, суд зазначає, що стягненню підлягає 2 550,31 грн інфляційних втрат та 2 154,97 грн - 3 % річних.

Оцінивши, всі докази в сукупності, суд встановив, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач також просить стягнути з відповідача вартість понесених витрат у вигляді, залучення фахівця для проведення оцінки матеріального збитку у розмірі 2 000,00 грн, що підтверджується рахунком-фактурою №34/02/18 від 26.02.18 та банківською випискою.

Суд вбачає за можливе задовольнити вказане клопотання позивача з огляду на наступне.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13601» (03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд.24, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Енерджи» (03190, м. Київ, вул. Саратовська, 37, оф.5 ) матеріальну шкоду у розмірі 214 907 (двісті чотирнадцять тисяч дев`ятсот сім) грн 72 коп, 3 % річних у розмірі 2 154 (дві тисячі сто п`ятдесят чотири) грн 97 коп, інфляційні втрати у розмірі 2 550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн 31 коп.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13601» (03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд.24, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Енерджи» (03190, м. Київ, вул. Саратовська, 37, оф.5 ) судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 3 294 (три тисячі двісті дев`яносто чотири) грн 20 коп та 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп витрат, пов`язаних з проведенням оцінки вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено та підписано: 08.07.2019.

Суддя О.Є.Блажівська