ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" червня 2019 р. Справа №924/167/19

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Устіновій А.П., розглянувши матеріали справи

за позовом Заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, м. Одеса

до Фізичної особи-підприємця Колесника Володимира Валентиновича, Хмельницький район, с. Давидківці

про стягнення 171 євро, що еквівалентно відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день проведення розрахунку 5465,16 грн.

Представники сторін:

від позивача: Столаба Ю.М. від 28.12.2018р. (присутній в судовому засіданні 05.06.2019р.)

від відповідача: не з`явився

від прокуратури: Грамчук Т.А. за посвідченням №032336 від 20.05.2015р.

Рішення виноситься 24.06.2019р., оскільки в судовому засіданні 05.06.2019р. оголошувалась перерва.

У судовому засіданні, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: прокурор звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області з позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача 171 євро, що еквівалентно відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день проведення розрахунку 5465,16 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області встановлено, що 08.12.2017р. на автодорозі "Київ-Одеса", здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля (тягач) марки RENAULT MAGNUM 430.19, державний номерний знак НОМЕР_1 та причепа марки SCHWARZMULLER SPA-3E, державний номерний знак НОМЕР_2 . Згідно інформації територіального сервісного центру МВС України у Хмельницькій області №6841 від 04.10.2018р., вказаний автомобіль та причіп станом на дату перевірки належав на праві власності Колеснику Володимиру Валентиновичу (місце проживання: АДРЕСА_1 ). За результатами проведеного габаритно-вагового контролю, 08.12.2017р. складено акт №0014081 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, яким зафіксоване порушення вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: надання послуг із перевезення подільного вантажу (будівельні матеріали) без дозволу на перевезення вантажу автомобільними дорогами України із перевищенням вагових обмежень маршрутом - м. Умань - м. Одеса. Так, при нормативно допустимому навантаженні транспортного засобу у 40 тон, транспортний засіб фактично здійснив навантаження у 41,580 тон, що підтверджується відповідною товарно-транспортною накладною. Пройдена відстань до ППГВК - 285 км. До вказаного акту проведений розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 08.12.2017р., згідно з яким за перевищення нормативних параметрів нараховано до сплати 171 євро. Відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку, 08.12.2017р., курс гривні відносно Євро складав 3196,2881 гривень за 1 Євро. Отже, загальний розмір плати за проїзд, нарахованої ФОП Колеснику В.В . становить 5465,16 грн. Вказане підтверджуються інформацією веб-ресурсу https://bank.gov.ua/control/uk/curmetal/currency Національного банку України за гіперпосиланням з офіційним курсом валют станом на 08.12.2017р. За даними Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, дані кошти у визначений законодавством 30-денний термін, а також на даний час, ФОП Колесник В . В. добровільно не сплатив.

Також прокурор зазначає, що визначена плата за проїзд, не сплачена перевізником у встановлені чинним законодавством строки, набуває статусу заборгованості перед Державним бюджетом України, що є порушенням інтересів держави та покладає на прокурора обов`язок пред`явити позов в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ФОП Колесника В.В. Як встановлено, ФОП Колесник В.В. вчинене порушення та розрахунок плати за проїзд від 08.12.2017р. не оскаржував. Також, згідно інформації Управління Укртрансбезеки у Хмельницькій області, 18.01.2018р. відносно ФОП Колесника В.В. винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №033518 у розмірі 1700 грн. за порушення вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Вказаний штраф із ФОП Колесника В.В. стягнуто у примусовому порядку через Хмельницький РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (постанова про закінчення виконавчого провадження від 31.05.2018р.), яку останній не оскаржував. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Колесник В.В., 03.03.2017р. зареєстрований як фізична особа-підприємець та в процесі припинення на даний час не перебуває. Основним видом діяльності є вантажний автомобільний транспорт.

Представник прокуратури в судовому засіданні наполягає на задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні в судовому засіданні 05.06.2019р. підтримав заявлені прокурором позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, причин неявки та неподання доказів не повідомив. Копії ухвал суду по даній справі надсилались на його адресу (АДРЕСА_1) та вручені останньому про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 28.02.2019р., 28.03.2019р., 16.05.2019р.

Положеннями ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення. З наведеного, відповідач є такий, що належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, проте, відзиву на позов не подав та причин неявки та неподання відзиву не повідомив.

Ст. 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Згідно з ст. ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України участь сторони у судовому засіданні є її правом. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Судом також враховано, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004р.).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Враховуючи вищевикладене, розумність строків розгляду судового спору, суд приходить до висновку про розгляд справи без участі представника відповідача та за наявними в матеріалах справи доказами.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

08.12.2017р. Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області на автодорозі М-05 "Київ-Одеса" (450 км. + 500 м.) було проведено перевірку транспортного засобу - автомобіля RENAULT MAGNUM 430.19, номерний знак НОМЕР_1 та причепа марки SCHWARZMULLER SPA-3E, державний номерний знак НОМЕР_2 , водій транспортного засобу - ОСОБА_1., власник - Колесник Володимир Валентинович .

За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №005606 від 08.12.2017р.

Як вбачається з акту, під час перевірки було виявлено порушення, передбачене ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме ч. 1 абз. 3 - надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 48 цього Закону, зокрема: відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами у разі перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень.

В акті перевірки зазначено, що водій від пояснень та підпису відмовився, з актом ознайомлений.

У зв`язку із перевищенням допустимих осьових навантажень Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області 08.12.2017р. було складено акт №0014081 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідку від 08.12.2017р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю. Водій від підпису відмовився.

До акту №0014081 від 08.12.2017р. Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області було складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 171,00 євро.

Інформація щодо зважування міститься у чеку зважування №243164 від 08.12.2017р.

Як вбачається з розрахунку, чеку зважування та акту про перевищення нормативних вагових параметрів, пройдена відстань транспортного засобу склала 285 км; фактична маса 41,58 т. при гранично допустимій масі 40,00 т., перевищення від допустимого навантаження 1,58 т., що становить 3,95% (коефіцієнт збільшення плати за проїзд - 2 = 0,2 євро), фактичне навантаження на одиничну вісь - 11,66 т. при гранично допустимому навантаженні 11,0 т.; перевищення від допустимого навантаження на одиничну вісь - 0,66 т., що становить 6,00% (коефіцієнт збільшення плати за проїзд - 2 = 0,2 євро); фактичне навантаження на строєну вісь - 22,96 т. при гранично допустимому навантаженні 22,0 т.; перевищення від допустимого навантаження на строєну вісь - 0,96 т., що становить 4,36% (коефіцієнт збільшення плати за проїзд - 2 = 0,2 євро).

У розрахунку зазначено, що проплату необхідно провести в гривнях відповідно до офіційного курсу НБУ на день проведення розрахунку протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати.

Згідно витягу з сайту НБУ станом на 08.12.2017р. курс Євро до гривні становить 3196,2881 грн за 100 Євро.

Під час габаритно-вагового контролю транспортного засобу відповідача використовувався ваговий комплекс "Ваги електронні для поосного зважування автомобілів" 020Т-АR зав. №7351 (виробник Фірма "ESIT" Терція), повірка якого здійснена 16.06.2017р., що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №2559-МХ, яке чинне до 16.06.2018р. за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ ОІМL R 134-1:2010 Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт фізичною особою-підприємцем Колесником Володимиром Валентиновичем, Управлінням Укртрансбезпеки в Хмельницькій області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №033518 від 18.01.2018р. в сумі 1700,00 грн.

На постанові міститься допис "закінчено згідно п. 9 ст. 39 ЗУ "ПВП" 31.05.2018р.

При цьому, за п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В матеріалах справи наявна постанова від 31.05.2018р. про закінчення виконавчого провадження по ВП №56270457 за постановою №033518 від 18.01.2018р., за якою штраф в розмірі 1700,00 грн. сплачено.

В матеріалах справи наявний лист Територіального сервісного центру № 6841 регіонального сервісного центру в Хмельницькій області Міністерства внутрішніх справ України від 04.10.2018р., у якому зазначається, що власником RENAULT MAGNUM 430.19 11929, (2000), № двиг. НОМЕР_6, № шасі НОМЕР_3 (НОМЕР_1) та SCHWARZMULLER SPA-3E, (1995), № шасі НОМЕР_4 ( НОМЕР_2 ) є Колесник В.В.

Укртрансбезпека листом від 19.12.2018р. №10812/05/15-18 повідомила, що відповідно до п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015р., Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю. Зазначає, що Укртрансбезпека може звертатися до суду з позовом виключно у випадках, коли це прямо передбачено законом та з метою виконання покладених на неї завдань і функцій. Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 06.06.2018р. у справі №820/1203/17, за якою ані Конституцією України ані законами України Укртрансбезпеку не наділено правом звернення до суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів.

У вказаному листі Укртрансбезпека зазначає, що відповідно до ст. 29 Бюджетного кодексу України плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параменти яких перевищують нормативні, належать до спеціального фонду державного бюджету України. З урахуванням вищевикладеного позивач просив прокуратуру забезпечити представництво інтересів в особі Укртрансбезпеки в порядку цивільного та/або господарського судочинства з питання стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з перевізника ФОП Колесника В.В.

Враховуючи зазначене, Заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області до Фізичної особи-підприємця Колесника Володимира Валентиновича, Хмельницький район про стягнення 171 євро, що еквівалентно відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день проведення розрахунку 5465,16 грн.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги наступне:

Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Підставою для звернення з даним позовом до суду прокурором вказано те, що плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України. Несплата коштів ставить під загрозу своєчасне та повне фінансування Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування, метою якої є забезпечення ефективного функціонування та розвитку мережі автомобільних доріг загального користування, їх будівництво, реконструкції та ремонту. Прокурор зазначає, що несплата відповідачем плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування порушує економічні інтереси держави, а також зачіпає інтереси широкого кола осіб-користувачів автомобільних доріг на безпечні та зручні умови руху на автошляхах.

При цьому, прокурор зазначає, що Укртрансбезпека, як орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах упродовж тривалого часу заходів до стягнення коштів в судовому порядку не вживає та не буде вживати, що підтверджується листом Укртрансбезпеки від 19.12.2018р. №10812/05/15-18.

Враховуючи зазначене прокурор вказує про наявність підстав в даному випадку для застосування представницьких повноважень.

Як вбачається з листа Укртрансбезпеки від 19.12.2018р. №10812/05/15-18 позивач зазначає, що ані Конституцією України ані законами України Укртрансбезпеку не наділено правом звернення до суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів. При цьому посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 06.06.2018р. у справі №820/1203/17.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява №42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018р. зі справи №806/1000/17).

У справі, що розглядається, прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" несплатою коштів та ненадходженням коштів до Державного бюджету України.

Пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

В той же час, пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103, установлено, що Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з підпунктами 15, 27 п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що Державна служба України з безпеки на транспорті виконує державні функції і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який державний орган здійснює ці повноваження, розширене тлумачення способів здійснення повноважень державним органом не допускається.

Ані Конституцією України, ані законами України чітко не визначено повноважень Укртрансбезпеки щодо звернення до суду з позовом про стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів.

Таким чином поняття "вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд" не є тотожним із поняттям "має право звертатися до суду з позовом про стягнення плати за проїзд" та не підлягає розширеному тлумаченню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в даному випадку прокурор правомірно звернувся до суду в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті та належним чином обґрунтував порушення інтересів держави та необхідність їх захисту. (Аналогічна позиція викладена в постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2019р. у справі №903/665/18).

Щодо позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3, п.п.15, 27 п.5, абз.1 п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015р. №592 "Про деякі питання забезпечення діяльності Держаної служби з безпеки на транспорті", ст.29 Закону України "Про дорожній рух", п.31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, Уктрансбезпека здійснює функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільні дороги" встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постанов Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994р., перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Згідно з п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №30 від 18.01.2001р. рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 (надалі - Порядок №879).

Так, відповідно до пункту 2 вказаного Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції (п. 3 Порядку №879).

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п. 6 Порядку №879).

Дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку (п. 41 Порядку №879).

Згідно з пунктами 17-18 Порядку №879 у разі коли за допомогою автоматичних зважувальних пунктів виявлено факт перевищення встановлених габаритно-вагових параметрів, габаритно-ваговий контроль транспортного засобу здійснюється на найближчому стаціонарному та/або пересувному пункті габаритно-вагового контролю. За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України (п. 21 Порядку №879).

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які, в установленому порядку, не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку; плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками, виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень (п.п. 27, 28 Порядку №879).

Відповідно до пункту 30 Порядку №879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

За правилами пункту 31-1 Порядку №879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається, виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Розмір плати за проїзд визначається у відповідності до Ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879, та становить, зокрема, для великовагових транспортних засобів (за загальну масу), від 40 до 44 тон включно - за ставкою 0,1 Євро за кожен кілометр відстані, а для великовагових транспортних засобів з перевищенням допустимих осьових навантажень, від 10 до 20 відсотків включно - 0,27 євро.

З матеріалів справи вбачається, що 08.12.2017р. Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області на автодорозі М-05 "Київ-Одеса" (450 км. + 500 м.) було проведено перевірку транспортного засобу - автомобіля RENAULT MAGNUM 430.19, номерний знак НОМЕР_1 та причепа марки SCHWARZMULLER SPA-3E, державний номерний знак НОМЕР_2 , водій транспортного засобу - ОСОБА_1., власник - Колесник Володимир Валентинович .

За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №005606 від 08.12.2017р., в якому зафіксовано порушення з боку відповідача, а саме, надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", зокрема, відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами у разі перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень.

Як вбачається з розрахунку №0014081 від 08.12.2017р., чеку зважування №89126 від 08.12.2017р. та акту про перевищення нормативних вагових параметрів, пройдена відстань транспортного засобу відповідача під час надання фізичною особою-підприємцем Колесником В.В. послуг з перевезення, склала 285 км; фактична маса 41,58 т. при гранично допустимій масі 40,00 т., перевищення від допустимого навантаження 1,58 т., що становить 3,95% (коефіцієнт збільшення плати за проїзд - 2 = 0,2 євро), фактичне навантаження на одиничну вісь - 11,66 т. при гранично допустимому навантаженні 11,0 т.; перевищення від допустимого навантаження на одиничну вісь - 0,66 т., що становить 6,00% (коефіцієнт збільшення плати за проїзд - 2 = 0,2 євро); фактичне навантаження на строєну вісь - 22,96 т. при гранично допустимому навантаженні 22,0 т.; перевищення від допустимого навантаження на строєну вісь - 0,96 т., що становить 4,36% (коефіцієнт збільшення плати за проїзд - 2 = 0,2 євро).

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази, а саме: довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 08.12.2017р., Акт №005606 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 08.12.2017р., Акт №0014081 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 08.12.2017р. та розрахунок №005606 від 08.12.2017р. свідчать про порушення відповідачем вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", яке полягає у надані послуг з перевезення вантажу із перевищенням установлених вагових обмежень великовагового транспортного засобу без оформлення відповідного дозволу, який дає право на рух автодорогами України.

Згідно розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, складеного Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області до акту серії №ВН №0014081 від 08.12.2017р., плата за проїзд, яку відповідач повинен сплати становить 171,00 євро, що еквівалентно 5465,16 грн. на день проведення даного розрахунку.

Даний розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування проводився на підставі п. 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №879 від 27.06.2007р. "Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування" (Порядок №879) за формулою наведеною у розрахунку.

У розрахунку зазначено, що проплату необхідно провести в гривнях відповідно до офіційного курсу НБУ на день проведення розрахунку протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати.

Відповідно до п. 31-1 Порядку №879 перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансінспекції.

Однак відповідач у встановлений термін оплату не здійснив.

Ухилення відповідача від оплати за вчинене ним порушення, нарахованої Управлінням Укртрансбзпеки суми грошових коштів є порушенням п. 31-1 Порядку №879 та інтересів держави щодо отримання визначених законодавством коштів - плати за проїзд, шляхом її зарахування до Державного бюджету України.

При цьому відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування факту перевищення нормативно вагових параметрів транспортним засобом, який йому належить.

Як вже зазначалось, за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт фізичною особою-підприємцем Колесником Володимиром Валентиновичем, Управлінням Укртрансбезпеки в Хмельницькій області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №033518 від 18.01.2018р. в сумі 1700,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач штраф за постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №033518 від 18.01.2018р. в сумі 1700,00 грн. сплатив, що, також, підтверджується постановою від 31.05.2018р. про закінчення виконавчого провадження по ВП №56270457, яке було відкрито щодо суб`єкта підприємницької діяльності Колесника В.В. Таким чином, відповідач визнав порушення ним ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Судом береться до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.06.2018р. у справі №820/1203/17, а саме, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговими транспортними засобами є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

З огляду на зазначене, вимога прокурора про стягнення з відповідача 5465,16 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування, що еквівалентно сумі 171,00 євро на користь Державного бюджету України є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені належними у справі доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Колесника Володимира Валентиновича ( Хмельницька область, Хмельницький район АДРЕСА_1 код НОМЕР_5 ) на користь держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (Код , адреса: пр. Перемоги, буд.14, м. Київ, 03135) 171 Євро, що еквівалентно відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день проведення розрахунку 5465,16 грн. (п`ять тисяч чотириста шістдесят п`ять гривень 16 коп.) шляхом зарахування їх на р/р 5111 ГУ ДКСУ в Одеській області, отримувач: УК у Біляївському районі, ; МФО 899998; призначення платежу: 22160100 - плата за проїзд.

Видати наказ.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Колесника Володимира Валентиновича ( АДРЕСА_1 код НОМЕР_5 ) на користь прокуратури Хмельницької області (, Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 82017р.2, рахунок 2814, код класифікації видатків бюджету 2800) 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст складено 05.07.2019р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя В.В. Димбовський

Віддрук. 5 прим.:

1 - в наряд,

2, 3 - позивачу (03135, м. Київ. пр. Перемоги. буд. 14; 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 4),

4 - відповідачу (АДРЕСА_1),

5 - Хмельницькій місцевій прокуратурі (29001, м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 63).

Всім рек. з повід.