РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.07.2019Справа № 910/5667/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 78.898,34 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

02.05.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 78.898,34 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що на виконання умов договору поставки № 1-1-2016/006 від 27.01.2016, згідно договору перевезення, оформленого залізничними накладним №№ 53338463, 53330825, 53803045 в грудні 2018 року, на адресу позивача надійшов вантаж - вугілля кам`яне марки Г(Г2) 0-100, вантажовідправником якого є ТОВ «ЦЗФ «Селидівка». Проте, на станціях Тимкове та Ладижин Одеської залізниці була виявлена недостача вантажу у вагонах №№ 54779038, 63424683, 63005938, 63679708 у загальній кількості 28.040 кг, внаслідок чого позивачу були спричинені збитки, які зобов`язаний відшкодувати відповідач, як перевізник.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2019 відкрито провадження у справі № 910/5667/19 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Даною ухвалою зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 08.05.2019 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 855 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, яка згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 08.05.2019 є його місцезнаходженням.

Відповідач ухвалу суду від 08.05.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 13.06.2019, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 855, а отже відповідач мав подати відзив до 28.06.2019 включно.

30.05.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що завантаження вагонів №№ 63679708, 63005938, 54779038, 63424683 проводилось засобами і силами відправника вантажу, ним же самостійно визначено масу вантажу перед відправленням вагонів, без участі представника залізниці. Вказує на те, що виявлена нестача вантажу у вказаних вагонах сталося не з вини відповідача, а внаслідок обставин, якими залізниця не могла запобігти та усунення яких від неї не залежало, тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Зазначає, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу. Також зазначає, що предметом доведення про стягнення збитків є наявність збитків та визначення правових підстав їх виникнення, наявність вини особи, яка завдала ці збитки, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і завданими збитками.

10.06.2019 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що комерційні акти зазначають, що в навантаженні є заглиблення на поверхні вантажу, а також про відсутність маркування, що свідчить про втрату вантажу через вільний доступ до нього. Жодних відомостей про неправильне розміщення або закріплення вантажу відправником комерційні акти не містять. Щодо розрахунку вартості втраченого вантажу у відповідача заперечень не має. Позивач вказує, що у відзиві відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вказаних вагонах сталась не з вини відповідача. Доказів того, що нестача виникла з незалежних від залізниці причин не подано. Виявлена нестача вантажу свідчить що відповідач не забезпечив його схоронність під час його перевезення. На момент відправлення вантажу відправник завантажив вантаж у технічно та комерційно справний вагон, при цьому залізниця прийняла вагони шляхом візуального огляду на станції відправлення без зауважень щодо правильності навантаження чи маркування, як того вимагає положення п. 28 правил приймання вантажів до перевезення.

Згідно зі ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» (постачальник) та Акціонерним товариством «ДТЕК Західенерго» (покупець) укладено договір поставки № 1-1-2016/006 № 1-1-2018/007 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність покупця кам`яне вугілля і вугільну продукцію (далі - вугілля) в кількості, асортименті, за ціною і на умовах, погоджених сторонами в цьому договорі і специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору.

Відповідно до п. 3.2 договору постачальник зобов`язується здійснити поставку вугілля залізничним транспортом у відкритих справних напіввагонах (далі - вагони) за відвантажувальними реквізитами, вказаним покупцем в цьому договору та/або специфікаціях до нього, на умовах поставки «DDP - станція призначення», згідно до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів «Інкотермс» в редакції 2000 року, з урахуванням умов, положень і застережень, що містяться в цьому договорі і специфікаціях до нього. Мінімальна норма відвантаження - 4 вагони.

На адресу позивача зокрема відправлено вагони №№ 54779038, 63424683, 63005938, 63679708 по залізничним накладним №№ 53338463, 53330825, 53803045, вантажовідправник - ТОВ «ЦЗФ «Селидівська». Проте, на станції Тимкове Одеської залізниці у зазначених вагонах була виявлена недостача вантажу у загальній кількості 28040 кг про що складено відповідні комерційні акти №№ 414115/84/101, 414115/85/1, 414115/86/100 від 20.12.2018 та № 409009/7 від 21.01.2019.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що під час прибуття вагонів на станцію призначення було виявлено невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена у накладних та є меншою, тому відповідач має відшкодувати збитки у вигляді вартості втраченого вантажу в сумі 78.898,34 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 306 Господарського кодексу України встановлено, що загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Як передбачено ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України, п. 22 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (надалі - Статут), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082 вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), а у даному випадку спірний вагон є напіввагоном, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до накладних № 53338463 від 14.12.2018, № 53803045 від 13.01.2019, № 53330825 від 13.12.2018 вантаж вугілля кам`яне, не пойменоване у алфавіті. Вантаж промаркований поперечними борознами по всьому вагону, нанесеними катком. Вантаж маркований вапном.

З матеріалів справи вбачається, що при відправленні вантажу у залізничній накладній № 53338463 від 14.12.2018 зазначено, що загальна маса вантажу (вугілля кам`яне) у вагоні № 63005938 складає 66600 кг, у вагоні № 54779038 складає 66350 кг, у накладній № 53803045 від 13.01.2019 у вагоні № 63679708 складає 67100 кг, у накладній № 53330825 від 13.12.2018 у вагоні № 63424683 складає 65450 кг.

Згідно з ст. 24 Статуту залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Доказів того, що залізницею при прийняті вантажу до відправлення було перевірено правильність відомостей в накладних № 53338463 від 14.12.2018, № 53803045 від 13.01.2019, № 53330825 від 13.12.2018 щодо фактичної маси вантажу у вагонах №№ 54779038, 63424683, 63005938, 63679708 та встановлено її невідповідність не подано.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083 передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Відповідно до п. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин як невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Як свідчать матеріали справи, по прибуттю на станцію Тимкове Одеської залізниці у вагонах було виявлено недостачу вантажу, а саме у вагоні № 54779038 в кількості 4450 кг, про що складено комерційний акт № 414115/101 від 20.12.2018, у вагоні № 63424683 в кількості 5810 кг, про що складено комерційний акт № 414115/85/01 від 20.12.2018, у вагоні № 63005938 в кількості 7480 кг, про що складено комерційний акт № 414115/86/100 від 20.12.2018, у вагоні № 63679708 в кількості 10300 кг, про що складено комерційний акт № 409009/7 від 21.01.2019.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно із статтею 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема мінеральне паливо.

В досліджених судом залізничних накладних відсутні відомості про те, що спірні вантажі були відвантажені вантажовідправником у вологому стані.

Так, у розділі 1 ДСТУ 4082-2002 «Паливо тверде. Ситовий метод визначення гранулометричного складу», затвердженого наказом Держстандарту України від 19.03.2002 № 163 вказується, що цей стандарт поширюється на антрацит, кам`яне та буре вугілля, горючі сланці, а також на продукти їх перероблення (паливо) і встановлює метод визначення гранулометричного складу палива.

З урахуванням визначення національними стандартами України кам`яного вугілля як твердого мінерального палива, при видачі вантажу з кам`яним вугіллям застосовується норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), яка становить 1 % маси вантажу, що зазначена в провізних документах.

Згідно ст. 115 Статуту, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Так, до позовної заяви позивачем було приєднано довідки вантажовідправника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» про вартість вугільної продукції, а саме:

- довідка № 9 від 12.03.2019, де вказується, що вартість 1 тонни вугілля кам`яного Г(Г2) 0-100, відвантаженого з ТОВ «ЦОФ «Селидівська» (станція «Новогродовка» Донецька Залізниця) на адресу ДТЕК Ладижинська ТЕС (станція «Ладижин» Одеської залізниці) у напіввагонах №№ 54779038, 63005938 за залізничною накладною № 53338463 становить 3.078,65 грн з ПДВ;

- довідка № 10 від 12.03.2019, де вказується, що вартість 1 тонни вугілля кам`яного Г(Г2) 0-100, відвантаженого з ТОВ «ЦОФ «Селидівська» (станція «Новогродовка» Донецька Залізниця) на адресу ДТЕК Ладижинська ТЕС (станція «Ладижин» Одеської залізниці) у напіввагоні № 63424683 за залізничною накладною № 53330825 становить 3.243,08 грн з ПДВ;

довідка № 11 від 12.03.2019, де вказується, що вартість 1 тонни вугілля кам`яного Г(Г2) 0-100, відвантаженого з ТОВ «ЦОФ «Селидівська» (станція «Новогродовка» Донецька Залізниця) на адресу ДТЕК Ладижинська ТЕС (станція «Ладижин» Одеської залізниці) у напіввагоні № 63679708 за залізничною накладною № 53803045 становить 3.068,50 грн з ПДВ.

За наступними розрахунками суду вартість втраченого вантажу становить 78.901,52 грн:

Сума норми природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 54779038 складає 663,5 кг (66350 кг * 1%), а кількість фактичної недостачі становить 4450 кг (4450 кг (недостача зазначена у комерційному акті № 414115/84/101 від 20.12.2018) - 663,5 кг (сума норми природної втрати) = 3786,5 кг х 3,07865 грн (вартість 1 кг), вартість втраченого вантажу 11.657,31 грн.

Сума норми природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 63424683 складає 654,5 кг (65450 кг * 1%), а кількість фактичної недостачі становить 5810 кг (5810 кг (недостача зазначена у комерційному акті № 414115/85/1 від 20.12.2018) - 654,5 кг (сума норми природної втрати) = 5155,5 кг х 3,24308 грн (вартість 1 кг), вартість втраченого вантажу 16.719,70 грн.

Сума норми природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 63005938 складає 666 кг (66600 кг * 1%), а кількість фактичної недостачі становить 7480 кг (7480 кг (недостача зазначена у комерційному акті № 414115/86/100 від 20.12.2018) - 666 кг (сума норми природної втрати) = 6814 кг х 3,07865 грн (вартість 1 кг), вартість втраченого вантажу 20.977,92 грн.

Сума норми природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 63679708 складає 671 кг (67100 кг * 1%), а кількість фактичної недостачі становить 10300 кг (10300 кг (недостача зазначена у комерційному акті № 409009/7 від 21.01.2019) - 671 кг (сума норми природної втрати) = 9629 кг х 3,06850 грн (вартість 1 кг), вартість втраченого вантажу 29.546,59 грн.

Однак, у зв`язку з тим, що у суду відсутні повноваження виходити за межі пред`явлених позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України) суд погоджується із заявленим позивачем розміром - 78.898,34 грн.

Слід зазначити, що відповідач не навів заперечень щодо проведеного позивачем розрахунку, у тому числі, застосованого коефіцієнта граничного розходження, ціни однієї тонни, загальної суми збитків.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагонах, завданої шкоди - нестачі товару на загальну суму 78.898,34 грн. та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вагонах сталась не з вини відповідача відповідно до ст. 127 Статуту залізниць України.

Відповідно до п. 2.7 роз`яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 15, ) 78.898 (сімдесят вісім тисяч вісімсот дев`яносто вісім) грн 34 коп. збитків, 1.921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова