ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2019 р. Справа№ 910/15932/14

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Разіної Т.І.

Кравчука Г.А.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Головніна О.Г. голова правління; Юшко Л.А. заст.голови;

від відповідача 1: Гандзюк Т.О. дов. 225 КМГ-2104 від 13.05.19;

від відповідача 2: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Укртурінвест"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 (повний текст складено 23.10.2015)

у справі № 910/15932/14 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства власників квартир "Літа"

до 1) Київської міської ради

2) відкритого акціонерного товариства "Укртурінвест"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Державне агентство земельних ресурсів України

про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації державного акта на право власності на землю,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року Товариство власників квартир "Літа" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач-1, КМР), відкритого акціонерного товариства "Укртурінвест" (далі - відповідач-2, ВАТ "Укртурінвест"), Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач-3) та просило суд:

- визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу земельної ділянки від 02.04.2017 року, укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2;

- визнати недійсним державний акт серії КВ №137542 на право власності на земельну ділянку розміром 0,1742 га, виданий відповідачу-2 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №02-8-00194;

- зобов`язати відповідача-3 внести відповідні зміни до земельного кадастру щодо визнання недійсним державного акту серії КВ №137542 на право власності на земельну ділянку розміром 0,1742 га та скасувати державну реєстрацію за №02-800194 від 30.09.2008 року державного акту на право власності на землю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка, яка є предметом спірного договору, є прибудинковою територією будинку по вул. Суворова №14/ 12 , який є пам`яткою архітектури, а тому продаж її відбувся незаконно. При цьому, судовими рішеннями були скасовані рішення відповідача-1 щодо продажу земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19 березня 2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11 червня 2015 року, провадження в частині вимог до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про зобов`язання внести зміни до державного земельного кадастру та скасування державної реєстрації від 30.10.2008 №02-8-00194 державного акта на право власності на землю припинено. У задоволенні позову про визнання договору від 02.04.2007 та державного акта серії КВ № 137542 на право власності на земельну ділянку недійсними відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 06 серпня 2015 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2015 в частині відмови у позові скасовано, а справу в цій частині направлено до господарського суду міста Києва на новий розгляд; у решті постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2015 у частині припинення провадження у справі залишено без змін.

Після нового розгляду справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 21 жовтня 2015 позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 02.04.2007, укладений між Київською міською радою та ВАТ "Укртурінвест", засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П., зареєстрованим у реєстрі за № 224.

Визнано недійсним державний акт серії КВ № 137542 на право власності на земельну ділянку площею 0,1743 га, виданий ВАТ "Укртурінвест", зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №02-8-00194.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відкрите акціонерне товариство "Укртурінвест" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову (т. 4, а.с.170-177).

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували встановлення меж земельної ділянки та відповідних прав позивача щодо неї; позивачем пропущено строк позовної давності; позовна заява підписана особою, у якої відсутні відповідні повноваження; спірний договір на момент його вчинення відповідав вимогам цивільного законодавства; судом проігноровано правові позиції Верховного Суду України, Вищого господарського суду України та Європейського суду з прав людини; судом не були досліджені надані заявником докази.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.04.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.12.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав на те, що судом апеляційної інстанції не виконані вказівки Верховного Суду та взагалі не досліджувалося і не з`ясовувалося правових підстав набуття ВАТ "Укртурінвест" права власності на земельну ділянку, яка є предметом спору у цій справі, з огляду на обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі № 2-а-2235/11, що набрало законної сили.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 розгляд справи призначено на 19 березня 2019 року.

18 березня 2019 року від відповідача-2 (апелянта) надійшли письмові пояснення, з врахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05.12.2018, у яких вказує, що матеріали справи не містять доказів виникнення у позивача будь-яких прав на земельну ділянку; відповідач-2 є добросовісним набувачем земельної ділянки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19 березня 2019 року відкладено розгляд справи на 25 квітня 2019 року.

25 квітня 2019 року позивачем подані додаткові пояснення, у яких він вказує, відповідач-2 набув право власності на спірну земельну ділянки на підставі незаконних рішень Київської міської ради, що встановлено судовими рішеннями; власники квартир у будинку є співвласниками прибудинкової території, яка є необхідною для життєдіяльності будинку, однак, земельна ділянка була незаконно продана відповідачу-2, що стало підставою для неодноразової відмови позивачу у реєстрації права на цю земельну ділянку; також просить долучити додаткові докази щодо сплати власниками квартир витрат на послуги з утримання прибудинкової території, щодо відмови позивачу у відведенні земельної ділянки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25 квітня 2019 задоволено заяву про самовідвід судді Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21 травня 2019 року призначено розгляд справи на 25 червня 2019 року.

Копія ухвали, направлена на адресу державної реєстрації відповідача-2 (апелянта) - "01023, м. Київ, вул. Госпітальна, 12" повернута поштою з довідкою "Вибули", інформація щодо інших адрес відповідача-2 у матеріалах справи відсутня.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Представник відповідача-2 Супрун А.М. (голова правління) був присутній у судових засіданнях 19.03.2019 та 25.04.2019, однак не повідомив про зміну місцезнаходження відповідача-2, отже ухвала суду вважається врученою.

Третя особа також була належним чином повідомлена про розгляд справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали суду.

Неявка представників відповідача-2 та третьої особи у судове засідання, згідно зі ст. 270 ГПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Представники позивача у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Заслухавши пояснення представників позивача і відповідача-1, дослідивши матеріали справи, виконавши вказівки, що містяться у постанові Верховного Суду, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 12 квітня 1995 року Печерською районною у місті Києві Державною адміністрацією було зареєстровано юридичну особу - ТВК "Літа", яке створено за рішенням власників квартир багатоквартирного будинку № 14/12 по вул . Суворова у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи.

Статтею 7 Статуту ТВК "Літа" встановлено, що воно організує утримання будинку, забезпечення його опаленням, газом водою, електроенергією, а також участь усіх власників квартир у роботах і витратах пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території (зони охорони пам`ятки архітектури), проводить роботу серед членів товариства та інших мешканців щодо раціонального використання паливно-енергетичних ресурсів і зберігання будинку.

03 квітня 2001 року рішенням КМР №254/1231 "Про погодження місць розташування об`єктів" відповідачу-2 було погоджено місце розташування офісно-житлових прибудов до будинку №12/14 на вул. Гайцана, 12 у Печерському районі м. Києва на землях міської забудови.

Рішенням КМР від 14.07.2005 №778/3353 "Про передачу відкритому акціонерному товариству "Укртурінвест" земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування офісно-житлової прибудови до будинку по вул. М. Гайцана, 12/14 у Печорському районі м . Києва" передано в оренду земельну ділянку площею 0,17 га.

15 лютого 2006 року за актом приймання-передачі земельної ділянки, складеного відповідно до договору оренди від 13.02.2006, КМР, як орендодавець, передала, а ВАТ "Укртурінвест", як орендар, прийняло в оренду земельну ділянку по вул. Миколи Гайцана, 12/14, в Печерському районі м.Києва, розміром 0,1743 га, за цільовим призначенням - для будівництва, експлуатації та обслуговування офісно-житлової прибудови до будинку кадастровий номер земельної ділянки - :82:342:0008. Місце розташування земельної ділянки, що передається в оренду, зазначене на плані земельної ділянки, що є невід`ємною частиною до договору оренди земельної ділянки.

Рішенням Київської міської ради від 08 лютого 2007 року №125/786 "Про продаж земельної ділянки відкритому акціонерному товариству "Укртурінвест" для будівництва, експлуатації та обслуговування офісно-житлової прибудови до будинку по вул. М. Гайцана, 12/14 у Печерському районі м. Києва" затверджено умови продажу земельної ділянки та вирішено після сплати повної вартості земельної ділянки оформити та видати ВАТ "Укртурінвест" в установленому законом порядку державний акт на право власності на земельну ділянку.

02 квітня 2007 року між КМР та ВАТ "Укртурінвест" укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки (далі - договір), за умовами якого ВАТ "Укртурінвест" купив земельну ділянку за адресою вул. Миколи Гайцана, 12/14 у Печерському районі м. Києва, площею 1 743 кв.м.

На підставі зазначеного договору купівлі-продажу ВАТ "Укртурінвест" видано державний акт на право власності на земельну ділянку по вул. Миколи Гайцана, 12/14 (серія КВ № 1375421 державна реєстрація за № 02-8-00194 від 30.10.2008; далі - акт).

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просив суд визнати договір та акт недійсними, посилаючись на те, що зміст правочину суперечить чинному законодавству України та є підстави для визнання акту недійсним, у зв`язку із тим, що рішення про передачу у власність спірної земельної ділянки скасовані.

За наслідками розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірний договір суперечить цивільному законодавству та підлягає визнанню недійсним. Державний акт на право власності на земельну ділянку, який виданий на підставі спірного договору, також підлягає визнанню недійсним.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Права та обов`язки між сторонами у даній справі виникли на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 02.04.2007, який за своєю правовою природою є господарським договором купівлі-продажу землі.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015р. № 6-301цс15).

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вимога про визнання недійсним правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття "заінтересована особа", тому коло заінтересованих осіб має з`ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також доведено наявність порушеного права.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

У пункті 1.1 спірного договору вказано, що продавець (КМР) на підставі рішення Київської міської ради від 08.02.2017 року №125/786 продав, а покупець (ВАТ "Укртурінвест") купив земельну ділянку, місцерозташування якої на вулиці Миколи Гайцана, 12/14, у Печерському районі м.Києва, площею 1743 кв.м. у межах, які перенесені у натуру (на місцевість) і зазначені у технічній документації земельної ділянки.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 19.12.2011 у справі №2-а-2235/11, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2012 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.11.2013, задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Київської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ВАТ "Укртурінвест" визнано протиправними та скасовано пункт 4 рішення КМР від 03.04.2001 № 254/1231 "Про погодження місця розташування об`єктів", а також рішення від 14.07.2005 №778/3353 "Про передачу відкритому акціонерному товариству "Укртурінвест" земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування офісно-житлової прибудови до будинку по вул. М.Гайцана, 12/14 у Печерському районі м. Києва" та рішення КМР від 08.02.2007 №125/786 "Про продаж земельної ділянки відкритому акціонерному товариству "Укртурінвест" для будівництва, експлуатації та обслуговування офісно-житлової прибудови до будинку по вул. М. Гайцана, 12/14 у Печерському районі м. Києва".

Відповідно до частини третьої статті 35 ГПК України (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції, до 15.12.2017) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 4 ст. 75 ГПК України (в редакції, що діє з 15.12.2017) також встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судовими рішеннями у справі №2а-2235/11 встановлені, зокрема, наступні обставини щодо земельної ділянки, яка була відчужена за спірним договором:

- згідно з черговим кадастровим планом, наданим станом на 04.11.2008, земельна ділянка, щодо якої укладено Договір, включає в себе прибудинкову територію будинку по вул. Суворова, 14/12, а також сам будинок;

- будинок по вул. Суворова, 14/12 є пам`яткою історії та культури початку 20 сторіччя, охоронний № 258 відповідно до рішення КМР від 18.11.1986 №1107, розташований на трикутнику землі, що обмежено вулицями Суворова-Гайцана-Царика. Інших будинків на вказаній ділянці землі немає. Земельна ділянка розташована в зоні забудови першої категорії, як вбачається з листа Головного управління охорони культурної спадщини від 14.03.2008;

- з відповіді Київської міської державної адміністрації від 27.02.2008 вбачається, що ВАТ "Укртурінвест" було надано архітектурно-планувальне завдання для розробки проектної документації розширення пам`ятки історії та культури по вул. Суворова, 14/12. Але вказані дії відповідно до експертних висновків, наданих архітектором, членом консультативних рад Комітету охорони пам`яток історії, культури та історичного середовища м. Києва та Київської міської організації Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, призведуть до знищення пам`ятки архітектури початку 20 сторіччя;

- ділянка на вул. Суворова, 14/12, знаходиться в центральній планувальній зоні, історичному ареалі міста, зоні регулювання забудови першої категорії, на землях історико-культурного значення (рішення КМР від 28.03.2002 № 370/1804), відповідно до листа Головного управління охорони культурної спадщини від 22.01.2009 №241;

- як вбачається з відповіді на звернення Головного управління охорони культурної спадщини від 16.11.2007 проектна документація стосовно будинку-пам`ятки по вул. Суворова, 14/12, на розгляд та погодження не надавалась;

- будинок по вул . Суворова, 14/12 , знаходиться на обліку як пам`ятка архітектури;

- отже, земельна ділянка, яка була виділена, надана в оренду та, в подальшому, продана ВАТ "Укртурінвест" КМР, є прибудинковою територією будинку по вул. Суворова, 14/12, та прибудова буде здійснюватись саме до вказаного будинку;

- 23.10.2007 проведено громадські слухання членів територіальної громади Печерського району м. Києва, на яких розглядалося питання з приводу рішень КМР щодо продажу земельної ділянки ВАТ "Укртурінвест". На вказаних слуханнях було заслухано експертний висновок архітектора щодо відповідності прибудови до будинку по вул. Суворова, 14/12, будівельним нормам та стандартам. Архітектором було зроблено висновок, що неможливо створити надбудову та створити автопаркінг у внутрішньому дворищі пам`ятки архітектури початку 20 століття, не зруйнувавши її;

- в результаті на слуханнях громадська думка була сформована проти даного будівництва.

19.12.2007 було проведено громадське обговорення, на якому також розглядалося питання щодо правомірності продажу КМР земельної ділянки по вул. Суворова, 14/12, та забудови її ВАТ "Укртурінвест".

У результаті вказаних громадських слухань було ухвалено рішення звернутися до КМР з вимогою про скасування рішень КМР від 14.07.2005 №778/3353 та від 08.02.2007 №125/786. Крім того, було зібрано територіальною громадою 1 300 підписів за скасування вказаних рішень КМР. Підготовлено позитивні висновки комісій КМР щодо скасування пункту 4 рішення від 03.04.2001, рішення від 14.06.2005, рішення від 08.02.2007;

- відповідно до положень статті 5 Закону України "Про основи містобудування" при винесенні рішень відповідачем не враховані інтереси територіальної громади та мешканців будинку, порушено норми статті 18 Закону України "Про планування і забудову території" щодо повного інформування населення про забудову території;

- відповідно до статті 22 Закону України "Про охорону культурної спадщини" пам`ятки, їхні частини, пов`язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця;

- відповідно статті 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини" території пам`яток, охоронних зон, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації;

- відповідач (КМР) порушив вимоги чинного законодавства та права позивачів як членів територіальної громади Печерського району м. Києва, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Отже, вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили та мають преюдиційний характер, встановлено те, що прибудинкова територія будинку № 14/12 по вул . Суворова входила у склад земельної ділянки, яка була відчужена на користь ВАТ "Укртурінвест".

При розгляді апеляційної скарги Київським апеляційним господарським судом призначалась судова земельно-технічна експертиза, за результатами якої було складено висновок №19868/19869/16-41 від 18.09.2017, відповідно до якого:

- проаналізувавши наявні матеріали, провівши натурне обстеження об`єкту дослідження, експерт дійшов до висновку, що прибудинкова територія житлового будинку №14/12 по вул. Суворова у місті Києві не визначалася та не встановлювалась, тому визначити, де проходять її межі, не уявляється можливим (докладніше описано у дослідницький частині висновку);

- межі земельної ділянки кадастровий номер - :82:342:0008 , що належить ВАТ "Укртурінвест", не накладаються на межі прибудинкової території житлового будинку №14/12 по вул. Суворова , оскільки межі прибудинкової території не визначалися та не встановлювалися (докладніше описано у дослідницький частині висновку).

Статтею 104 ГПК України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Оцінивши вказаний висновок судової експертизи, суд апеляційної інстанції відхиляє його, оскільки висновок містить взаємовиключні твердження і суперечить як доказам, наявним у справі, так і судовим рішенням у справі №2а-2235/11, якими, зокрема, встановлено, що земельна ділянка охоплює прибудинкову територію будинку по вул. Суворова, 14/12, а також сам цей будинок, для здійснення прибудови до якого відповідачеві-2 виділено відповідну земельну ділянку.

Крім цього, відповідно до пункту 3.8* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень. ДБН 360-92", затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 № 44 (із змінами та доповненнями; далі - ДБН 360-92), реконструкція житлової забудови, яка склалася, повинна передбачати: планомірне упорядкування територій; модернізацію старих капітальних будинків, ліквідацію аварійних і малопридатних для проживання будинків; знесення частини придатного для експлуатації фонду з метою вирішення невідкладних загальноміських потреб; винос або перепрофілювання шкідливих у санітарно-гігієнічному і вибухово-, пожежонебезпечному відношенні об`єктів; використання вивільнюваних ділянок для розміщення нового житлового і культурно-побутового будівництва, озеленення, улаштування спортивних і дитячих майданчиків, куточків відпочинку тощо.

Здійснення реконструкції забудови повинне обґрунтовуватися спеціальними техніко-економічними розрахунками, містобудівними і санітарно-гігієнічними вимогами.

Мінімальну розрахункову площу ділянки для окремого житлового будинку (без розміщення на ній дитячих дошкільних установ і підприємств обслуговування, гаражів, що належать громадянам, фізкультурних і спортивних споруд) необхідно приймати відповідно до кількості його мешканців - не менше як: 30,1 - 23,3 м 2/люд. (при забудові до 3 поверхів), 20,2 - 17,0 м 2/люд. (4 - 5 поверхів), 15,3 - 13,9 м 2/люд. (6 - 8 поверхів), 12,2 - 12,0 м 2/люд. (9 - 12 поверхів).

При будівництві житлових та громадських будинків в існуючих житлових кварталах необхідно передбачати забезпечення нормальних умов експлуатації існуючої забудови. В цьому разі необхідно використовувати будівельні ділянки мінімальної площі, улаштовувати тимчасові під`їзди і пішохідні дороги, дитячі майданчики і господарські ділянки.

Пунктом 3.13 ДБН 360-92 встановлено, що відстань між житловими будинками, житловими і громадськими, а також між виробничими будинками треба приймати на основі розрахунків інсоляції і освітленості відповідно до норм (розділ 10), протипожежних вимог, крім того, і від гаражів (додаток 3.1).

Між довгими сторонами житлових будинків заввишки 2 - 3 поверхи треба приймати відстані (побутові розриви) не менше 15 м, а заввишки в 4 поверхи і більше - 20 м, між довгими сторонами і торцями з вікнами із житлових кімнат цих будинків - не менше 15 м.

Судом першої інстанції також було встановлено, що з офіційного сайту (http://municipal.kiev.ua) Департаменту житлово-комунальної інфраструктури департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу КМР (Київської міської державної адміністрації) вбачається, що на час розгляду справи прибудинкова територія будинку № 14/12 по вул. Суворова існувала та складалась з такого: площа проїздів та вулиць - 2 390 м2; площа будівлі (абрис) - 680 м2; площа дворів (асфальт) - 1 438,30 м2; озеленення територій (газонів, вулиць) - 1 810,20 м2; озеленення територій (газонів, дворів) - 0, м2.

Надані ВАТ "Укртурінвест" листи Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, в яких повідомлено про те, що будинок № 14/12 по вул. Суворова перебуває у комунальній власності та під нього не відведено земельної ділянки для прибудинкової території, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки вони не містять жодного документального підтвердження, викладеним обставинам та інформація, яка в них зазначена, спростовуються матеріалами даної справи.

Частиною 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 42 ЗК України (у редакції, що діяла на момент укладення договору) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об`єднанню власників.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку по вул. Суворова , 14 /12 , у м. Києві створено ТВК "Літа".

Статтею 11 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків" встановлено, що об`єднання після набуття статусу юридичної особи може: прийняти на власний баланс весь житловий комплекс; за договором з попереднім власником залишити його балансоутримувачем усього житлового комплексу або його частини; укласти договір з будь-якою юридичною особою, статут якої передбачає можливість здійснення такої діяльності, про передачу їй на баланс усього житлового комплексу або його частини.

Рішення про прийняття на баланс основних фондів приймається відповідно до цього Закону, інших нормативно-правових актів та статуту об`єднання. Балансоутримувач забезпечує управління житловим комплексом.

У разі якщо у новозбудованому будинку власники квартир, приміщень протягом двох місяців після підписання акта державної приймальної комісії не створюють об`єднання і не приймають на баланс основні фонди, сільська, селищна, міська рада може своїм рішенням призначити балансоутримувача.

Призначений балансоутримувач здійснює свої повноваження по забезпеченню управління будинком до прийняття будинку на баланс об`єднанням. Витрати на здійснення цих функцій управління розподіляються між власниками пропорційно площі приміщень, що перебувають у їх власності.

Передача майна з балансу на баланс відбувається у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (частина друга статі 10), рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004№ 4-рп/2004 власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є юридичною особою, створеною власниками для сприяння використання їхнього власного майна та управлення, утримання і використання неподільного та загального майна.

Відповідно до статті 18 Закону "Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків" об`єднання відповідно до цього Закону та статуту зобов`язане, зокрема, забезпечувати належний санітарний, протипожежний і технічний стан неподільного та загального майна, що належить членам об`єднання; припиняти дії третіх осіб, що утруднюють або перешкоджають реалізації прав володіння, користування і розпорядження неподільним та загальним майном членами об`єднання; у випадках, передбачених законодавством, статутом об`єднання, асоціації, представляти інтереси членів об`єднання, асоціації відповідно до наданих повноважень у відносинах з третіми особами.

Нормами статті 210 ЗК України (у редакції, що діяла на дату укладення договору) було встановлено, що угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, судові рішення у адміністративній справі №2-а-2235/11, суд першої інстанції прийшов до юридично правильного висновку про те, що укладений між відповідачами договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 02.04.2007 суперечить цивільному законодавству та підлягає визнанню недійсним, виходячи того, що:

- земельну ділянку було відчужено за договором з порушеннями, які встановлені рішеннями судів зі справи № 2-а-2235/11;

- на даний час мешканці житлового будинку № 14/12 по вул. Суворова через створений ТВК "Літа" не мають змоги оформити право користування земельною ділянкою через її продаж ТОВ "Укртурінвест";

- на даний час поновлення порушеного права ТВК "Літа" неможливо, оскільки Договір та Акт не визнано недійсними;

- рішеннями судів зі справи № 2-а-2235/11 було встановлено протиправність та скасовано рішення КМР, які стосувалися передачі та продажу земельної ділянки ВАТ "Укртурінвест";

- до складу земельної ділянки, яка була продана відповідачу-2 відповідачем-1 за Договором, входить земельна ділянка, що є прибудинковою територією будинку № 14/12 по вул. Суворова; вказане вбачається, як з судових рішень у справі № 2-а-2235/11, так і з Акту та плану меж земельної ділянки;

- документи, які передували оформленню недійсних рішень КМР вказували на прибудову до будинку по вул. М. Гайцана, 12/14, якого не існує, що підтверджується судовими рішеннями, листами органів державної влади та представниками сторін у судовому засіданні;

- будинок 14/12 по вул. Суворова у Києві є пам`яткою історії та культури початку 20 сторіччя, охоронний №258 відповідно до рішення КМР від 18.11.1986 №1107, розташований на землях історико-культурного значення (рішення Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804); погодження органу охорони культурної спадщини проектної документації щодо вказаного будинку відсутнє;

- здійснення прибудови до будинку є зміною пам`ятки історії та може мати наслідком її руйнування та знищення, що суперечить приписам частини першої статті 22 Закону України "Про охорону культурної спадщини" про заборону зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця пам`ятки, їхні частини, пов`язане з ними рухоме та нерухоме майно.

У процесі розгляду спору у суді першої інстанції відповідачем-2 було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке обґрунтовано тим, що позивач дізнався про порушення його права ще у 2007 році.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивач вказував на те, що підставою для оспорення Договору та Акту є порушення права користування земельною ділянкою і недійсність Рішень КМР, яка була встановлена судовими рішеннями, прийнятими у порядку адміністративного судочинства (постанова від 19.12.2011 зі справи № 2-а-2235/11; ухвала від 11.12.2012 зі справи № 2-а-2235/11; ухвала від 12.11.2013 № 2-а-2235/11 (№ К/800/4441/13)), в межах строку позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, є вірним висновок місцевого суду першої інстанції про те, що позивач дізнався про порушення свого права з моменту винесення рішення від 19.12.2011 у справи № 2-а-2235/11, а звернувся до Господарського суду міста Києва з даним позовом 01.08.2014, тобто, в межах трирічного строку, тому строк звернення до суду позивачем не пропущено і відсутні підстави для застосування статті 267 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 122 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини першої статті 125, частини першої статті 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття КМР рішень та отримання відповідачем-2 державного акта на право власності на земельну ділянку) право власності відповідача-2 на земельну ділянку виникло з моменту отримання ним державного акта та його державної реєстрації.

Отже, оскільки зазначені норми встановлювали нерозривний зв`язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов`язковим одержанням її власником державного акта на право власності, то вимога про визнання недійсним Акта є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Аналогічні правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі № 6-221цс14; від 11.03.2015 у справі № 6-22цс15; від 03.06.2015, які є обов`язковими для врахування судами при застосуванні вказаних норм права.

Щодо посилань відповідача-2 на рішення Європейського Суду з прав людини від 24.06.03 у справі "Stretch проти Обєднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії", як на підставу неможливості визнання недійсними договору купівлі-продажу та акту, то як вірно встановлено судом першої інстанції, вказане рішення не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки порушенню закону при продажу земельної ділянки передували недобросовісні дії як КМР та державних/комунальних установ і їх посадових осіб так і відповідача-2 - ТОВ "Укртурінвест", оскільки саме товариство вказувало в заявах і зверненнях неіснуючу будівлю -12/14 по вул.Гайцана в м. Києві та було (не могло не бути) обізнане про обмеження щодо спірної земельної ділянки.

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що порушення закону Київською міською радою та іншими державними і комунальними установами та їх посадовими особами первісно мало негативні наслідки для співвласників будинку по вул.Суворова, 14/12, у т.ч. в особі позивача.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Укртурінвест" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року - без змін.

2. Справу №910/15932/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.07.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Т.І. Разіна

Г.А. Кравчук