ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2019 року м.Дніпро Справа № 904/396/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Антоніка С.Г.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

Представники сторін в судове засідання не з"явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Трансстройінвест», м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2019р. (повний текст рішення складено 18.04.2019, суддя Суховаров А.В.) у справі №904/396/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс», м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Трансстройінвест»,

м. Дніпро

про стягнення заборгованості за надані послуги ,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Трансстройінвест» про стягнення 201 200,00 грн. основного боргу, 36 491,62 грн. пені, 4 216,93 грн. 3% річних і 10261,02 грн. інфляційних.

В подальшому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.02.2019р., позивач просив стягнути з відповідача 201 200,00 грн. основного боргу, 35598,48 грн пені, 4625,19 грн 3% річних та 14049,88 грн інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем зобов`язань за договором №23ТЕО/18 від 28.03.2018 в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем транспортно-експедиторських послуг.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2019 позовні вимоги задоволені. З відповідача на користь позивача стягнуто 201 200,00 грн. основного боргу, 35 598,48 грн. пені, 4 625,19 грн. 3% річних, 14 049,88 грн. інфляційних і 3 832,10 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення мотивоване відсутністю доказів сплати відповідачем суми заборгованості за укладеним договором та наявністю підстав для стягнення сум штрафних санкцій, 3% річних і інфляційних.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Трансстройінвест», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2019 у справі №904/369/19 та ухвалити нове, яким відмовити у позовних вимогах.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

- За твердженням відповідача при розрахунку інфляційних втрат позивачем, з яким погодився суд першої інстанції, не враховано періоду, в якому була дефляція, що тягне за собою завищення інфляційних втрат і порушення прав відповідача. Суд першої інстанції не дослідив і не перевірив правильність розрахунку позивача, не надав оцінку контррозрахунку інфляційних втрат відповідача.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що рішення суду не суперечить роз`ясненням Вищого господарського суду України, наведеним відповідачем в апеляційній скарзі. Товариство вважає, що відповідно до процесуального законодавства, при зверненні до суду позивач самостійно визначає обсяг порушення свого права та спосіб його захисту, а суд лише оцінює наявність підстав для захисту в межах заявленої вимоги. Вимога про стягнення інфляційних нарахувань розглянута судом в межах заявленого розміру заборгованості та періоду нарахування такої заборгованості, в чому не вбачається порушень норм матеріального або процесуального права.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.06.2019 року у складі колегії суддів: головуючого судді Дарміна М.О., суддів: Березкіної О.В., Іванова О.Г. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Трансстройінвест», м. Дніпро та призначено апеляційну скаргу до розгляду у судовому засіданні на 12.06.2019.

11.06.2019 від відповідача до суду апеляційної інстанції надійшов лист про долучення матеріалів справи платіжного доручення №2318 від 07.06.2019, яким сплачено основну заборгованість за договором у сумі 201200,00 грн.

У зв`язку з неявкою в судове засідання представника відповідача і відсутність відомостей щодо повідомлення його про дату час і місце судового засідання, ухвалою суду від 12.06.2019 розгляд апеляційної скарги було відкладено на 03.07.2019 на 12:40.

03.07.2019 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Березкіної О.В. на підставі розпорядження керівника апарату суду №809/19 проведено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2019, справу №904/396/19 передано колегії суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Іванова О.Г., Антоніка С.Г.

Визначеною колегією суддів ухвалою від 03.07.2019 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Трансстройінвест» прийнята до свого провадження.

В судове засідання представники сторін не явилися.

Представник позивача про відкладення справи на 03.03.2019 був повідомлений в судовому засіданні 12.06.2019.

Представник відповідача жодного разу в судове засідання не явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомляв.

Ухвала Центрального апеляційного господарського суду про відкриття провадження і призначення розгляду справи та ухвала суду про відкладення були направлена всім учасникам справи та в межах строку, визначеного ч..3 ст. 262 ГПК України, що підтверджується штемпелем суду на обороті ухвал.

Відповідно до п.2.6.15. та п. 2.6.16. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України 20 лютого 2013 року № 28, на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив, та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата. Не допускається залишення у справі вихідного процесуального документа без відмітки про його відправлення або вручення.

Дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу. (п. 19 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008р. N01-8/482 «Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року» (зі змінами і доповненнями), яке залишається дійсним і на цей час.

Беручи до уваги, що ухвалами суду від 03.06.2019 і від 12.06.2019 учасники судового процесу були повідомленні, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для перегляду ухвали суду, справа переглядалася без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 03.07.2019 оголошено вступну і резолютивну частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

28.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРТРАНС" (далі - позивач, експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНССТРОЙІНВЕСТ" (далі - відповідач, клієнт) укладено Договір №23ТЕО/18 (далі - Договір).

31.05.2018 сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Договору № 23ТЕО/18 від 28.03.2018 (далі - Додаткова угода №2), за п.1 якої, відповідно до умов п. 3.5. Договору №23ТЕО/18 від 28.03.2018 Сторони прийшли до взаємної згоди встановити в травні 2018 року наступний розмір плати за час знаходження приватних вагонів на під`їзній колії підприємства-вантажовідправника по ст. Правда (код 451701) для вагонів, за наступним номерним переліком вагонів:

- № вагону 52716578, розмір плати 1 750, 00 грн. без ПДВ;

- № вагону 52716602, розмір плати 1 750, 00 грн. без ПДВ;

- № вагону 52733532, розмір плати 1 750, 00 грн. без ПДВ;

- № вагону 52877867, розмір плати 1 750, 00 грн. без ПДВ;

- № вагону 53569109, розмір плати 1 750, 00 грн. без ПДВ;

- № вагону 54040159, розмір плати 1 750, 00 грн. без ПДВ;

- № вагону 55175574, розмір плати 1 750, 00 грн. без ПДВ;

- № вагону 57599987, розмір плати 1 750, 00 грн. без ПДВ;

- № вагону 58335357, розмір плати 1 750, 00 грн. без ПДВ;

- № вагону 59955294, розмір плати 1 750, 00 грн. без ПДВ;

- № вагону 61603809, розмір плати 1 750, 00 грн. без ПДВ;

- № вагону 61603940, розмір плати 1 750, 00 грн. без ПДВ;

- № вагону 61604039, розмір плати 1 750, 00 грн. без ПДВ;

- № вагону 6163311, розмір плати 1 750, 00 грн. без ПДВ.

Всього без ПДВ 24 500,00 грн., з ПДВ 29 400,00 грн.

При цьому в травні 2018 року умови пункту 1.2. Додаткової угоди №1 від 28.03.2018 в частині нарахування плати за час знаходження приватних вагонів на під`їзній колії підприємства-вантажовідправника по ст. Правда (код 451701) для вагонів, пономерний перелік яких зазначено, сторонами не застосовується.

На виконання умов Договору позивачем на підставі заявки відповідача №3 від 20.04.2018, №3 від 23.04.2018, №5 від 23.04.2018 надано відповідачеві транспортно-експедиторські послуги в приватних залізничних вагонах, що підтверджується залізничними накладними, що знаходяться в матеріалах справи.

У зв`язку з виконання послуг за Договором, позивачем складено та направлено відповідачеві супровідним листом за вих. №12184 від 14.05.2018р. акт наданих послуг №01/856 від 30.04.2018 на суму 2 043000,00 грн., яка складається з: Додатку 1 на суму 1697 400,00 грн. - вартість операцій по залученню вагонів при перевезенні, Додатку 2 на суму 345600,00 грн. - вартість операцій по задіянню вагонів в очікуванні навантаження/розвантаження на під`їзні колії та рахунок №918 від 30.04.2018 на суму 401 200,00 грн. (з урахуванням передплати відповідача у розмірі 1641800,00 грн., який отримано відповідачем 15.05.18р., що підтверджується матеріалами справи.

На дату звернення позивачем з позовом до суду, Акт відповідачем не повернуто та жодних розбіжностей відповідачем позивачеві не направлено, у зв`язку з чим, на підставі п. 2.1.10 Договору, Акт вважається прийнятим і затвердженим відповідачем в повному обсязі. Таким чином, строк оплати рахунку 18.05.2018.

Відповідач частково сплатив рахунок у розмірі 200000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №537 від 18.05.2018, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 201 200,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем направлено відповідачеві вимогу вих. №17102 від 24.07.2018, яка отримана відповідачем 27.07.2018 та лист вих. №17944 від 07.08.2018, який отримано відповідачем 10.08.2018, однак відповіді відповідачем не надано.

Платіжним дорученням №537 від 18.05.2018 ТОВ Інвестиційна група «Трансстройінвест» частково оплатило рахунок у сумі 200000,00 грн.

У зв`язку із заборгованістю у сумі 201 200,00 грн ТОВ «Металургтранс» на адресу ТОВ «Інвестиційна група «Трансстройінвест» було направлено вимогу №17102 від 24.07.2018, яка отримана останнім 27.07.2018 та лист №17944 від 07.08.2018, який було отримано 10.08.2018.

Сума заборгованості сплачена Клієнтом не була, що стало підставою для позовних вимог Експедитора про стягнення 201200,00 грн. основного боргу, 35598,48 грн. пені, 4625,19 грн. -3% річних,14049,88 грн. інфляційних.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в силу наступного:

За ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу приписів ст.ст. 525, 526 ЦК України,ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За визначенням наведеним у ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторською діяльністю є підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів, а транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами (ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність",ст. 929 ЦК України).

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З урахуванням встановлення місцевим господарським судом порушення строків оплати послуг, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 201 200,00 грн. правомірно визнані обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Сама по собі сплата 07.06.2019р. відповідачем суми основного боргу у розмірі 201200,00грн, яка відбулася після прийняття рішення судом першої інстанції у даній справі (т.2 а.с. 37), має бути врахована на етапі виконання рішення суду і не є тією підставою, з якою законодавець пов`язує можливість скасування рішення місцевого господарського суду судом апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги стосуються лише правильності розрахунків місцевого господарського суду щодо інфляційних нарахувань у розмірі 14 049,88 грн., колегія суддів не перевіряє правильність обрахунків 35 598,48 грн. пені, 4 625,19 грн. та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості 201 200,00 грн.

Позивачем заявлено до стягнення 14049,88 грн. інфляційних втрат, нарахованих за актом наданих послуг № 01/856 від 30.04.2018р. за період з 19.05.2018р. по 22.02.2019р. (т.1 а.с. 225)

Відповідно до інформації, розміщеній на офіційній веб - сторінці Мінфіну за адресою: https://index.minfin.com.ua/economy/index/inflation показники індексів інфляції були наступні:

червень 2018 року - 100,0%;

липень 2018 року - 99,3% ;

серпень 2018 року - 100,0%;

вересень 2018 року - 101,9%;

жовтень 2018 року - 101,7%;

листопад 2018 року - 101,4%;

грудень 2018 року - 100,8%;

січень 2019 року - 101,0%.

Відповідно до частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Відповідна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії с суддів Касаційного господарського суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 916/1883/16.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів встановила, що сукупний індекс інфляції за спірний період становить 1,062, а розмір інфляційного збільшення суми боргу становить 12474,40 грн із розрахунку :

213 674, 40 ( 201 200, 00 х 1, 062) -201 200, 00 = 12 474, 4 грн.

Відповідні доводи апеляційної скарги визнаються обґрунтованими і приймаються до уваги.

Колегією суддів враховуються доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу в частині посилання на правову позицію, викладену в постанові ВГСУ від 28.05.2014р. у справі № 902/1651/13, відповідно до змісту мотивувальної частини якої, суд касаційної інстанції зазначав зокрема наступне:

« Як зазначалось вище, позивачем також заявлялись вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 89 531,29 грн., які частково задоволені місцевим господарським судом лише в сумі 71 165,84 грн.

При цьому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення 18365,45 грн. інфляційних витрат, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач повинен був здійснювати розрахунок суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення. Проте, позивачем за зобов`язаннями жовтня та грудня 2012 року вибірково обрано періоди нарахування інфляційних витрат, зокрема, лише ті місяці, в яких був більший показник інфляції, а місяці, в яких показник інфляції був меншим, ним при обрахунку вказаних витрат не враховано, що потягло за собою штучне завищення розміру інфляційних витрат.

Переглядаючи судове рішення в апеляційному порядку, та, погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо порушення відповідачем умов договору та норм цивільного законодавства в частині належної та своєчасної сплати вартості газу, апеляційна інстанція скасувала судовий акт місцевого господарського суду в частині відмови у стягненні інфляційних витрат в сумі 18365,45 грн. Водночас, апеляційний господарський суд послався на відсутність права у суду першої інстанції самостійно збільшувати період нарахування (додавати місяці до періоду чи після періоду, визначеного позивачем), тобто розрахунок інфляційних витрат потрібно здійснювати лише за місяці, в яких показник інфляції мав місце лише більше 1.

Проте, відповідно до листа Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 року "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми боргу на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості.

Якщо кредитор звертається за стягненням суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції щодо задоволення позову в частині стягнення інфляційних витрат у заявленому позивачем розмірі, тобто розрахунок яких здійснений лише за місяці, в яких індекс інфляції більше 1, оскільки позивач повинен був здійснювати розрахунок суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення.

При цьому, висновок місцевого господарського суду про стягнення інфляційних витрат лише в сумі 71165,84 грн., нарахованій з урахуванням індексів інфляції, показник яких також був менше 100 %, внаслідок чого розмір інфляційних витрат зменшився, ґрунтується на вимогах закону».

Разом з тим, доводи позивача в частині того, що наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, сума якого була задоволена судом першої інстанції в повному обсязі не суперечить наведеним висновкам Вищого господарського суду України, оскільки в межах заявленого періоду нарахування інфляційних втрат були враховані всі місяці без виключень не відповідає дійсності, оскільки в цьому розрахунку (т.1 а.с. 225), як правомірно зазначає відповідач, не включено показники інфляції за липень 2018 року у розмірі 99,3%, а тому відповідні доводи позивача, відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;

Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки розглядаючи справу, місцевий господарський суд неправильно застосував норми матеріального права в частині обрахування розміру інфляційних нарахувань на суму основного боргу, рішення місцевого господарського суду від 09.04.2019р. у справі 904/396/19 в частині задоволення позовних вимог по стягненню інфляційних втрат підлягає зміні, задовольняючи позовні вимоги по стягненню на користь позивача 12474,4 грн інфляційних втрат.

З урахуванням вищевикладеного, підлягає також зміні рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору за подання позову до суду першої інстанції пропорційно до задоволених 253 898,07грн. із заявлених до стягнення 255 473,55 грн.

Відповідно до статті 129 ГПК України, судовий збір у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в іншій частині спір судом вирішене вірно, рішення суду підлягає залишенню без змін, а тому апеляційна скарга підлягає лише частковому задоволенню.

Відповідно, з урахуванням зміни рішення суду першої інстанції, з позивача підлягає відшкодуванню апелянту витрати понесені ним за подання апеляційної скарги у розмірі 34,98 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273,275,277,282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна група «Трансстройінвест», м. Дніпро задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2019р. у справі №904/396/19 змінити в частині задоволення позовних вимог по стягненню інфляційних втрат та судового збору за подання позову, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна група "Трансстройінвест" (49112, м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, буд. 6К, ідентифікаційний код юридичної особи 35201169) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (49000, м. Дніпро, пл. Героїв Майдану, 1, кімн. 524, ідентифікаційний код юридичної особи 33074226) 12474,4 грн інфляційних нарахувань на суму боргу та 3808,47 грн. витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (49000, м. Дніпро, пл. Героїв Майдану, 1, кімн. 524, ідентифікаційний код юридичної особи 33074226) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна група "Трансстройінвест" (49112, м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, буд. 6К, ідентифікаційний код юридичної особи 35201169) 34,98 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, в строки визначені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 08.07.2019.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г.Іванов

Суддя С.Г.Антонік