ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2019 р. Справа№ 910/1717/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Руденко М.А.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 19.04.2019 (повне рішення складено 19.04.2019)

у справі №910/1717/19 (суддя Данилова М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК

Добропіллявугілля"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 58 832, 68 грн. вартості нестачі вугілля

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - відповідач) про стягнення 58 832, 68 грн. вартості нестачі вугілля.

Позовні вимоги обґрунтовані незабезпеченням відповідачем збереження вантажу під час перевезення, через що наявна недостача вугілля, вартість якого позивач просить стягнути в судовому порядку.

Відповідач проти позову заперечував та наголошував про недоведеність причинного зв`язку між дією перевізника і втратою або ушкодженням вантажу, зокрема зазначав про відсутність його вини.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2019 у справі №910/1717/19 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти, а саме збитки, які виникли у зв`язку із нестачею вантажу при перевезенні - 58 832, 68 грн. та судовий збір в розмірі 1 921, 00 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що у спірних перевезеннях як вантажовідправником, так і залізницею під час завантаження та після завантаження не було зроблено жодних письмових зауважень, щодо непридатності вагонів (в комерційному та технічному відношенні) для перевезення вантажу - вугілля кам`яного навалом у вагонах відкритого типу. Не було зауважень залізниці і до якості здійсненого відправником завантаження.

При цьому, залізниця після проставлення відповідної відмітки в спірних залізничних накладних, взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, а також підтвердила, що саме вона несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2019 у справі №910/1717/19 скасувати у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи. Суд першої інстанції ухвалюючи рішення порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем недоведено обставини заподіяння останньому збитків, оскільки доказів на підтвердження сплати вартості вугілля матеріали справи не містять. Також скаржник зазначає про те, що місцевий господарський суд ухвалюючи оскаржуване рішення не застосував ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць та п. 27 Правил видачі вантажів.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2019, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач) Зубець Л.П., судді Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2019 у справі №910/1717/19.

Роз`яснено позивачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого п. 3 резолютивної частини зазначеної ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2019 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Позивач своїм правом не скористався, відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не подав.

03.06.2019 та 01.07.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли клопотання про долучення до матеріалів справи документів, а саме останній просить долучити копії постанов Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 у справі №910/7177/18 та від 19.06.2019 у справі №910/16904.

У зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Руденко М.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 прийнято справу №910/1717/19 до провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2019 визначеним складом колегії суддів, вирішено вказану справу розглянути у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено та перевірено Північним апеляційним господарським судом, що ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" відповідно до Технічних умов завантажило вугілля кам`яне у вагони №67169920 в кількості 68300 кг, №68718568 в кількості 70400 кг, №67701714 в кількості 68600 кг, №68493527 в кількості 68300 кг, №68703107 в кількості 70700 кг, №68744762 в кількості 70700 кг по накладній №51275873 від 16.08.2018 та передало вказаний вантаж для перевезення Залізниці. Згідно з накладною навантаження нижче бортів, вантаж у вологому стані. Поверхня вантажу маркована двома повздовжніми борознами вздовж вагону (том 1, аркуш справи 17).

Пунктом 2.1 Правил оформлення перевізних документів, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно з накладною №51275873 Залізниця прийняла у ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" на станції Добропілля Донецької залізниці зазначене вугілля для перевезення і зобов`язалась доставити його на станцію Бурштин Львівської залізниці ДТЕК Бурштинська ТЕС ПАТ "ДТЕК Західенерго".

ВП "Бурштинська ТЕС" є структурною одиницею ПАТ "ДТЕК Західенерго", що підтверджується доданою копією відомостей з ЄДРПОУ (том 1, аркуш справи 22).

На станції Добропілля Донецької залізниці 18.08.2018 були складені комерційні акти №493102/47, №493102/48, №493102/49, №493102/50, №493102/51, №493102/52 (том 1, аркуші справи 11-16).

Згідно з комерційним актом №493102/47 при контрольному переважуванні вагону №67169920 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось тара - 21800 кг, нетто - 66000 кг, що менше вантажного документу на 2300 кг. Над 1 люком виявлене поглиблення довжиною 1 м, шириною 1,2 м, глибиною 0,6 м, над 4 люком - 1,8х1,3x0,6 м. Маркування в місцях поглиблень відсутнє. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені. Просипання вантажу не було. На станції призначення в розділі Є була зроблена відмітка про те, що різниці проти цього акту не виявлено. До номеру акту доданий індекс /114.

Згідно з комерційним актом №493102/48 при контрольному переважуванні вагону №68718568 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось тара - 20900 кг, нетто - 66400 кг, що менше вантажного документу на 4000 кг. Над 4-5 та 6-7 люками виявлене поглиблення довжиною 7,5 м, шириною 1,5 м, глибиною 0,5 м. Маркування в місцях поглиблень відсутнє. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені. Просипання вантажу не було. На станції призначення в розділі Є була зроблена відмітка про те, що різниці проти цього акту не виявлено. До номеру акту доданий індекс /115.

Згідно з комерційним актом №493102/49 при контрольному переважуванні вагону №67701714 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось тара - 24500 кг, нетто - 62700 кг, що менше вантажного документу на 5900 кг. Над 1-2 та 3-4 люками виявлене поглиблення довжиною 7,0 м, шириною 2,8 м, глибиною 0,5 м. Маркування в місцях поглиблень відсутнє. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені. Просипання вантажу не було. На станції призначення в розділі Є була зроблена відмітка про те, що різниці проти цього акту не виявлено. До номеру акту доданий індекс /116.

Згідно з комерційним актом №493102/50 при контрольному переважуванні вагону №68493527 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось тара - 21700 кг, нетто - 61600 кг, що менше вантажного документу на 6700 кг. Над 6-7 люками виявлене поглиблення довжиною 1,5-1,7 м, по ширині вагону, глибиною 0,1-0,2 м, над 7 люком - довжиною 3,5 м, шириною 2,5 м, глибиною 5 м. Маркування в місцях поглиблень відсутнє. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені. Просипання вантажу не було. На станції призначення в розділі Є була зроблена відмітка про те, що різниці проти цього акту не виявлено. До номеру акту доданий індекс /117.

Згідно з комерційним актом №493102/51 при контрольному переважуванні вагону №68703107 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось тара - 20900 кг, нетто - 65700 кг, що менше вантажного документу на 5000 кг. Над 1-2 люками виявлене поглиблення довжиною 3,5 м, шириною 2,8 м, глибиною 0,4 м. Маркування в місцях поглиблень відсутнє. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені. Просипання вантажу не було. На станції призначення в розділі Є була зроблена відмітка про те, що різниці проти цього акту не виявлено. До номеру акту доданий індекс /118.

Згідно з комерційним актом №493102/52 при контрольному переважуванні вагону №68744762 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось тара - 20900 кг, нетто - 65100 кг, що менше вантажного документу на 5600 кг. Над 4,5 люками виявлене поглиблення довжиною 3,5 м, шириною 2,8 м, глибиною 0,5 м. Маркування в місцях поглиблень відсутнє. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені. Просипання вантажу не було. На станції призначення в розділі Є була зроблена відмітка про те, що різниці проти цього акту не виявлено. До номеру акту доданий індекс /119.

Комерційні акти підписані належними особами згідно з п. 10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002 - заступником начальника станції, комерційним агентом станції Добропілля Донецької залізниці, а також представником одержувача. Правильність оформлення комерційних актів та їх дійсність сторонами не заперечується.

Згідно з актом приймання - передачі вугільної продукції №90593744 від 31.08.2018 покупець отримав вантаж у спірних вагонах:

- №67169920 - в кількості 66, 342 т, проти 68 300 кг, вказаних у накладній №51275873;

- №68718568 - в кількості 66, 752 т, проти 70 400 кг, вказаних у накладній №51275873.

Покупцем прийнято вугільної продукції у цьому розділі акту приймання - передачі в кількості 759, 194 т, з урахуванням нестачі у спірному вагоні. Така ж кількість вугільної продукції (759, 194 т) відображена у рахунку - фактурі №90593744 від 31.08.2018 (том 1, аркуші справи 19-20).

Згідно з актом приймання - передачі вугільної продукції №90614463 від 07.09.2018 покупець отримав вантаж у спірних вагонах:

- №67701714 - в кількості 63, 043т, проти 68 600кг, вказаних у накладній №51275873;

- №68493527 - в кількості 61, 942т, проти 68 300кг, вказаних у накладній №51275873;

- №68703107 - в кількості 66, 054т, проти 70 700кг, вказаних у накладній №51275873;

- №68744762 - в кількості 65, 454т, проти 70 700 кг, вказаних у накладній №51275873.

Покупцем прийнято вугільної продукції у цьому розділі акту приймання - передачі в кількості 256, 493т, з урахуванням нестачі у спірному вагоні. Така ж кількість вугільної продукції (256, 493т) відображена у рахунку - фактурі №90614463 від 07.09.2018 (том 1, аркуш справи 21).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що покупець прийняв фактичну кількість вугілля, яка надійшла у спірному вагоні. Водночас, постачальник (вантажовідправник) виставив покупцю рахунок на оплату вугільної продукції без урахування нестачі у спірному вагоні, не отримавши дохід за втрачене вугілля.

В подальшому позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовною вимогою до відповідача про стягнення коштів за втрачене останнім майно.

Місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги в повному обсязі, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Приписами ч. 1, 2 ст. 306 Господарського кодексу (надалі - ГК України) визначено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 306 ГК України загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Частинами 1-3 статті 314 ГК України зазначено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Частиною 3 статті 917 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Статтею 920 ЦК України обумовлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Предметом позову у справі, що переглядається, є вимога позивача про відшкодування вартості недостачі, виявленої у спірних вагонах, що за розрахунком позивача складає 58 832, 68 грн.

Згідно зі ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частиною 3 статті 917 ЦК України перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Згідно з ч. 1 ст. 23 вищевказаного закону, перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (надалі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Як зазначалося вище, 16.08.2018 позивачем (вантажовідправником) на адресу ВП "Бурштинська ТЕС", що є структурною одиницею ПАТ "ДТЕК Західенерго" (вантажоодержувача) зі станції відправлення Добропілля Донецької залізниці на станцію Бурштин Львівської залізниці за залізничною накладною №51275873 у вагонах №67169920 в кількості 68300 кг, №68718568 в кількості 70400 кг, №67701714 в кількості 68600 кг, №68493527 в кількості 68300 кг, №68703107 в кількості 70700 кг, №68744762 в кількості 70700 кг було відправлено вантаж - вугілля кам`яне марки г-газовий. Марка вугілля (Г2)Р(О-200).

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

У статті 111 Статуту наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу.

Згідно з п. "е" ст. 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

За умовами ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Вказані норми передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Отже, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Згідно з ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до ст. 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Стаття 129 Статуту визначає обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

З матеріалів справи вбачається, що на станції Добропілля Донецької залізниці 18.08.2018 були складені комерційні акти №493102/47, №493102/48, №493102/49, №493102 / 50, №493102 / 51, №493102/52.

Вказані акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому визнається судом належними доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

В свою чергу відповідачем не доведено, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин.

Втрата, нестача або пошкодження вантажу під час перевезення є наслідком його незбереження, що свідчить про неналежне виконання зобовязань за договором перевезення та є підставою для настання господарсько-правової відповідальності для залізниці.

Частиною 1 ст. 115 Статуту передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

За змістом статті 31 Статуту та пунктів 5 і 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагон повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, при завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, - усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 Статуту відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов навантаження і кріплення вантажів.

Відповідно до п. 4 Правил, відправник зобов`язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього природного середовища згідно з законодавством. Дрібні місця штучних вантажів відправник повинен об`єднати в більші.

Згідно з п. 5 Правил, перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов`язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із шапкою). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої.

Згідно з п. 12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року N411, забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

Так, за приписами п. 2.1 Правил комерційного огляду поїздів та вагонів усі вагони, які прибувають і відправляються із станції, де розташований пункт комерційного огляду (ПКО) оглядаються з метою виявлення та усунення несправностей, що загрожують збереженню вантажів.

Відповідно до параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Судом першої інстанції встановлено та перевірено Північним апеляційним господарським судом, що у спірних перевезеннях як вантажовідправником, так і залізницею під час завантаження та після завантаження не було зроблено жодних письмових зауважень, щодо непридатності вагонів (в комерційному та технічному відношенні) для перевезення вантажу - вугілля кам`яного навалом у вагонах відкритого типу. Не було зауважень залізниці і до якості здійсненого відправником завантаження.

За умовами п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення та параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів, після завантаження вугілля кам`яного на відкритому рухомому складі, зазначені у спірних накладних вагони мали бути перевірені працівниками залізниці.

Залізниця, оглянувши подані до перевезення завантажені вагони за спірними залізничними накладними, прийняла їх до перевезення, проставивши календарний штемпель станції Добропілля Донецької залізниці у спірних залізничних накладних.

Жодних актів щодо наявності несправностей у вагонах залізницею складено не було, що свідчить про відсутність зауважень до вагонів як комерційному так і технічному відношенні та підтверджує, що позивач належним чином здійснив навантаження та підготовку вантажу до транспортування.

Окрім того, норми Статуту передбачають, що в разі завантаження вантажу у технічно несправні вагони або вагони, непридатні для перевезення даного виду вантажів, перевізник був зобов`язаний відмовитись від приймання вантажу до перевезення.

Залізниця після проставлення відповідної відмітки в спірних залізничних накладних, взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, а також підтвердила, що саме вона несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

Згідно із ст. 27 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (надалі - Правила), вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів, що здаються до перевезення у вологому стані, становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах (п. 27 Правил видачі вантажів).

В матеріалах справи наявні рахунки - фактури №90593744 від 31.08.2018 та №90614463 від 07.09.2018 вантажовідправника, згідно із якими вартість 1 тони вантажу у вагоні становить 1 918, 00 грн. без ПДВ, 2 315, 99. з ПДВ.

Судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок вартості недостачі вантажу. Сума недостачі обрахована на підставі актів приймання-передачі вугільної продукції №90593744 та №90614463. Вартість недостачі розрахована позивачем з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 2% маси, зазначеної в перевізному документі.

Встановлені судом обставини свідчать про втрату частини вантажу саме під час перевезення. За таких умов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що саме АТ "Українська залізниця" несе відповідальність за втрату вантажу у вагонах №67169920, №68718568, №67701714, №68493527, №68703107, №68744762.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що розрахунок вартості недостачі, здійснений позивачем вірно, оскільки позивачем застосовано правильну величину недостачі спірного вантажу з урахуванням норми природної втрати вантажу.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з спірною накладною відправником є ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля", а одержувачем - Бурштинська ТЕС ПАТ "ДТЕК Західенерго".

Статтею 130 Статуту передбачено, що право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 133 Статуту передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Згідно з ст. 133 Статуту на залізничній накладній міститься переуступний напис за підписами генерального директора та головного бухгалтера ПАТ "ДТЕК Західенерго", скріплений печаткою вантажоодержувача, який свідчить про передачу права на предявлення позову ПАТ "ДТЕК Добропіллявугілля", тобто, від вантажоодержувача до вантажовідправника.

Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про недоведеність вартості відправленого вантажу за спірними накладними, причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та наявності збитків позивача, оскільки за приписами статей 113, 127 Статуту залізниць України обов`язок доведення відсутності вини в разі втрати вантажу покладено на перевізника, чого останнім зроблено не було, а факт і розмір недостачі підтверджується допустимим доказом - комерційними актами.

Суд апеляційної інстанції проаналізувавши правовідносини у справах №910/16904/18, №910/7177/18, копії постанов суду апеляційної інстанції які надані відповідачем, дійшов висновку про те, що правовідносини не є подібними з правовідносинами у справі №910/1717/19.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2019 у справі №910/1717/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2019 у справі №910/1717/19 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця".

4. Матеріали справи №910/1717/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 10.07.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

М.А. Руденко