ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

10 липня 2019 року Справа № 915/1826/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю представника боржника Поросолова Л.М. дов.№180 від 22.01.2019,

за участю представника стягувача - Фатєєва Я.А., довіреність № 106/04 від 10.04.18

розглянувши заяву №1265 від 27.05.2019 Державного підприємства Миколаївський бронетанковий завод про розстрочення виконання рішення суду у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Телекарт Прилад, 65113, м.Одеса, Люстдорфська дорога, 162

до відповідача: Державного підприємства Миколаївський бронетанковий завод, 54055, м.Миколаїв, вул.1-а Слобідська, 120

про: стягнення 2224047,31 грн.

Державне підприємство Миколаївський бронетанковий завод звернулось до господарського суду Миколаївської області з заявою №1265 від 27.05.2019 в якій просить суд розстрочити виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.04.2019 у справі №915/1826/18 строком на 12 місяців зі сплатою щомісячного платежу не пізніше останнього дня кожного місяця, з липня 2019 року по квітень 2020 року в розмірі 55 601,18 грн. та в травні 2020 в розмірі 55 601,21 грн.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 23.04.2019 у справі №915/1826/18, - позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства Миколаївський бронетанковий завод на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Телекарт Прилад грошові кошти в сумі 667214,19 грн., з якої: 481138,52 грн. пеня; 186075,67 грн. штраф, а також судовий збір в сумі 33360, 71 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

24 травня 2019 року господарським судом Миколаївської області на виконання рішення від 23.04.2019 був виданий відповідний наказ.

31.05.2019 Державне підприємство Миколаївський бронетанковий завод звернулось до господарського суду Миколаївської області з заявою №1265 від 27.05.2019 в якій просить суд розстрочити виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.04.2019 у справі №915/1826/18 в частині сплати заборгованості у розмірі 667 214,19 грн. строком на 12 місяців зі сплатою щомісячного платежу не пізніше останнього дня кожного місяця, з липня 2019 року по квітень 2020 року в розмірі 55 601,18 грн. та в травні 2020 в розмірі 55 601,21 грн.

В обґрунтування заяви зазначає, що Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» є підприємством військово-оборонного комплексу і забезпечує броньованою колісною технікою військові частини і з`єднання Збройних Сил України. Підприємством виконуються договори по ремонту військової техніки, яка забезпечує виконання Операції об`єднаних сил на території України. Виконання обов`язків за договорами потребують значних фінансових та матеріальних затрат державного підприємства. Протягом 2017-2018 роках підприємством виконувалися державні контракти на виконання робіт за державним оборонним замовленням, замовником за яким виступає Міністерство оборони України. У 2019 році боржник є виконавцем єдиного державного оборонного замовлення з ремонту та модернізації бронетранспортерів для потреб Міністерства оборони України за кредитні кошти під державні гарантії. Суть виконання даного оборонного замовлення обумовлена прямим фінансуванням підприємства з державного бюджету України, що передбачає виключно цільове використання грошових коштів на виконання робіт з ремонту та модернізації техніки. Внаслідок цього, у ДП «МБТЗ» відсутні вільні обігові кошти за рахунок яких, можна погасити заборгованість підприємства перед ТОВ «Телекард-Прилад» у повному обсязі. Зазначає, що на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 18.06.2018 №1684 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» строком на два роки з 17.07.2018 до 16.07.2020 включно. Відповідно до ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», задоволення акцептованих вимог Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» в сумі 26 417 493,03 грн. віднесено до сьомої черги. Зазначає, що відповідно до інформації розміщеної на офіційному сайті ПАТ «Банк «Київська Русь» на теперішній час задовольняються вимоги кредиторів лише третьої черги. Вказує, що відповідно даних фінансової звітності боржника, непокритий збиток складає 54 494 млн. грн. в підтвердження чого посилається на баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.03.2019 код рядка 1420. Боржник знаходиться у скрутному матеріальному становищі та не має реальної можливості виконати рішення суду в повному обсязі. Стягнення одночасно всієї суми боргу може призвести до порушення строків виконання державного замовлення під кредитні кошти за державні гарантії стосовно військової техніки, або взагалі паралізувати діяльність підприємства, що призведе до невиконання договорів укладених з Міністерством оборони України по виготовленню та ремонту військової техніки за рахунок кредитних державних коштів.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 05.06.2019 заяву №1265 від 27.05.2019 Державного підприємства Миколаївський бронетанковий завод про розстрочення виконання рішення суду у справі №915/1826/18 залишено без руху. Вказаною ухвалою заявнику надано строк для усунення недоліків, який не перевищує 10 днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

21.06.2019 заявник на виконання ухвали Господарського суду Миколаївської області від 05.06.2019 надав лист №1456 від 21.06.2019 про виправлення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 01.07.2019 заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд заяви на 10 липня 2019 року.

Представник боржника в судовому засіданні 10.07.2019 підтримав заяву про розстрочення рішення суду та просив її задовольнити.

Представник стягувача в судовому засіданні 10.07.2019 заперечив щодо розстрочення виконання рішення.

Розглянувши в судовому засіданні подану заяву про розстрочення виконання рішення суду та письмові докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, вислухавши представників сторін, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України (Заява № 38773/05) від 26.07.2012 р. суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Відповідно до ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 ГПК, ця стаття не вимагає. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України №15729/07 від 05.07.2012 р. суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Таким чином, запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для розстрочення або відстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами, встановленими цим Кодексом.

Тобто, можливість розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. При цьому рішення про розстрочку виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника.

Відповідно до ч.ч.3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як свідчать надані заявником докази та пояснення його представника в судовому засіданні боржник знаходиться у скрутному матеріальному становищі. У ДП «МБТЗ» відсутні вільні обігові кошти за рахунок яких, можна погасити заборгованість підприємства перед ТОВ «Телекард-Прилад» у повному обсязі. Відповідно даних фінансової звітності боржника, непокритий збиток складає 54 494 млн. грн., що підтверджується балансом (звіт про фінансовий стан) на 31.03.2019 код рядка 1420. Боржник не має реальної можливості виконати рішення суду в повному обсязі. Стягнення одночасно всієї суми боргу може призвести до порушення строків виконання державного замовлення під кредитні кошти за державні гарантії стосовно військової техніки, або взагалі паралізувати діяльність підприємства, що призведе до невиконання договорів укладених з Міністерством оборони України по виготовленню та ремонту військової техніки за рахунок кредитних державних коштів.

Господарський суд дослідивши усі обставини та надавши їм оцінку, врахувавши матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, з огляду на те, що виконання судового рішення одночасно і в повному обсязі може бути ускладнено та матиме негативні наслідки для фінансово-господарського стану боржника, зважаючи на те, що боржник не уникає від виконання рішення суду, а навпаки шукає способи погашення заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про можливість надання розстрочення виконання рішення суду. Разом з тим, беручи до уваги інтереси стягувача, та з огляду на перелічені вище обставини суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви щодо надання розстрочення виконання рішення суду терміном на 6 місяців з липня 2019 року по грудень 2019 року.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву №1265 від 27.05.2019 Державного підприємства Миколаївський бронетанковий завод про розстрочення виконання рішення суду у справі №915/1826/18 задовольнити частково.

2. Розстрочити виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 23.04.2019 у справі №915/1826/18 на 6 місяців за наступним графіком:

- до 31 липня 2019 року 111 202,36 грн.;

- до 31 серпня 2019 року 111 202,36 грн.;

- до 30 вересня 2019 року 111 202,36 грн.;

- до 31 жовтня 2019 року 111 202,36 грн.;

- до 30 листопада 2019 року - 111 202,36 грн.;

- до 31 грудня 2019 року - 111 202,39 грн.;

3. В іншій частині заяви про розстрочення виконання рішення суду у справі №915/1826/18 відмовити.

4. Ухвала є виконавчим документом, який може бути пред`явлено до виконання протягом 3- х років.

Ухвала суду, набирає законної сили у відповідності до ч.1 ст.235 ГПК України.

Ухвала може бути оскаржена у відповідності до п.24 ч.1 ст.255 ГПК України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст ухвали складено та підписано 11.07.2019

Суддя Н.О. Семенчук