ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2019 р. Справа№ 910/16792/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

секретар судового засідання Бовсуновська Ю.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 20.02.2019 (повний текст рішення складено 20.02.2019)

у справі № 910/16792/18 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія

«Інгосстрах»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 53 671, 79 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПрАТ «СК «Інгосстрах», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ, відповідачв) про стягнення 53 671, 79 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що виплативши своєму страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 53 671,79 грн., позивач набув права вимоги про відшкодування шкоди до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач, адже цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 (винуватця ДТП) була застрахована відповідно до полісу «Зелена картка» № 6J 79907842 з термін дії до 18.06.2018.

Заперечуючи проти позовної заяви, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказував, що не приймав жодних рішень про відмову у виплаті відшкодування, що свідчило б про порушення прав позивача, відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 по справі №910/16792/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» 53 671,79 грн. страхового відшкодування та 1 762, 00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, МТСБУ оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що міжнародними правилами визначено спеціальний строк, який надає право Бюро країни, де сталася ДТП, прийняти рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхованого відшкодування, проте відповідач не був проінформований стороною позивача про страховий випадок, ним також не було надано копії сертифікату «Зелена карта», що дозволяло б здійснити запит до страхової компанії, яка його видала. Апелянт стверджував, що копія такого сертифікату йому не надавалась та відсутня в матеріали справи. До МТСБУ направлено лише неважної якості копію розширеної довідки про ДТП, а з вказаного у позові номеру «Зеленої карти» не можливо визначити країну, яка видала це сертифікат. За твердженнями апелянта, відповідно до Процедурних правил Бюро міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена карта» на МТСБУ покладається обов`язок після звернення з відповідною заявою, а не претензією, здійснити перевірку реєстрації транспортного засобу, а також запит до Бюро відповідної країни. Вказуючи на те, що здійснивши відшкодування потерпілому за договором добровільного страхування на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та пп. «в» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач набув право зворотної вимоги до МТСБУ на умовах, визначених цим Законом, апелянт вважає, що право кредитора на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) взятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика або МТСБУ заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) або регламентної виплати, що у свою чергу обмежується річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Також апелянт зазначав, що МТСБУ не порушувало будь-яких прав та інтересів позивача, а діяло в межах чинного законодавства, не приймало жодних рішень про відмову у виплаті відшкодування, що свідчило б про порушення прав позивача, що підлягали б судовому захисту тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 08.07.2019 з`явився представник відповідача, представник позивача не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 11.08.2016 між ПрАТ «СК «Інгосстрах» (позивачем, страховиком за договором) та Публічним акціонерним товариством «А-БАНК» (страхувальником за договором) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № ABH0CPS-167B10T3 (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем FORD Fiesta, р.н. НОМЕР_2 .

Цей Договір згідно п. 12 діє з 12.08.2016 по 11.08.2017 включно (але не більше ніж сплачуємий період). Цей Договір лонгується на такий же строк у разі сплати наступних страхових платежів, якщо жодний з учасників Договору не заявить про бажання його припинити.

Відповідно до умов Договору страховик зобов`язався в разі настання страхового випадку відшкодувати збитки в межах страхової суми в порядку та на умовах, передбачених Договором.

07.02.2018 в м. Харкові на Московському проспекті, 267/1, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та «FORD Fiesta» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про ДТП УПП в Харківській області № 834664 та постановлю Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.02.2018 у справі № 645/321/18. Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль «FORD Fiesta» д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.02.2018 у справі № 645/321/18 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до Звіту № 1703207/2018 від 02.04.2018, розмір заподіяної шкоди автомобілю «FORD Fiesta» д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням зносу складає 64 406,15 грн. (без ПДВ).

Зазначену подію позивачем визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 53 671,79 грн. (47 038,47 грн. виплатити та 6 633,75 грн. зарахувати в рахунок оплати страхового платежу згідно п. 15.12 Договору страхування) відповідно до складеного позивачем Страхового акту № 54-1187597 від 12.04.2018.

За приписами ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до п. 1 ст. 352 ГК України страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб`єктів господарювання (страховиків), пов`язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

За договором страхування згідно ст. 979 ЦК України одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положеннями ст. 980 ЦК України встановлено, що предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

За змістом ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Положеннями ст. 988 ЦК України встановлено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Як встановлено матеріали справи, виконуючи свої зобов`язання за Договором страхування № ABH0CPS-167B10T3 від 11.08.2016 позивач згідно платіжного доручення №1030480 від 13.04.2018 перерахував страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 47 038,47 грн. та зарахував в рахунок оплати страхового платежу згідно п. 15.12 Договору страхування 6 633,75 грн.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Положеннями ст. ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди, відтак страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, до позивача в зв`язку з виплатою страхового відшкодування перейшло й право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як встановлено матеріали справи, транспортним засобом - автомобілем «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 , який спричинив ДТП та заподіяв збитки автомобілю «FORD Fiesta» д.н.з. НОМЕР_2 , керував ОСОБА_1 , вина якого встановлена в судовому порядку.

Відповідно, ОСОБА_1 є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю «FORD Fiesta» д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП.

Разом з цим, матеріалами справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «BMW» р.н. НОМЕР_1 була застрахована відповідно до полісу «Зелена картка» № 6J 79907842 з термін дії до 18.06.2018 (місцезнаходження власника - Чеська республіка).

Взаємовідносини у сфері міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» врегульовано безпосередньо Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) та Процедурними Правилами, прийнятими Радою Бюро на Генеральній Асамблеї 30.05.2002 (далі - Процедурні правила).

Страховий сертифікат «Зелена картка» - це страховий сертифікат єдиної форми, яка застосовується в країнах - членах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», які зазначено і не викреслено у такому сертифікаті (ст. 1 Закону).

Положеннями пп. п. 39.2.5 п. 39.2 ст. 39 Закону визначено, що одним із основних завдань МТСБУ є співробітництво з уповноваженими організаціями інших країн у галузі страхування цивільно-правової відповідальності, координація обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників та/або водіїв транспортних засобів - нерезидентів у разі в`їзду їх на територію України та власників та/або водіїв транспортних засобів - резидентів - у разі їх виїзду за межі України.

Під час в`їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов`язаний згідно п. 10.4. ст. 10 Закону мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування «Зелена картка» або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності.

За приписами п. 40.1 ст. 40 Закону МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди: на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат «Зелена картка», виданий від імені страховиків - членів МТСБУ; на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до пп. «в» п. 41.2 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний сертифікат «Зелена картка», що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка».

Отже, законодавець визначив, що виплата з Фонду страхових гарантій здійснюється на умовах, визначених спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) ( п.36.4 ст. 36 Закону) може бути здійснена безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» п. 41.1 ст. 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, звільненої від цього виду страхування на підставі п. 13.1 ст. 13 Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).

За змістом п. 4 Преамбули Процедурних правил метою системи, відомої під назвою «система Зеленої карти», було сприяння транскордонному пересуванню автотранспортних засобів за допомогою надання страхування автоцивільної відповідальності відповідно до критеріїв, необхідними в країні в`їзду, і гарантує у випадках аварій компенсації постраждалим відповідно до національного законодавства та нормативними актами даної країни.

Відповідно до ст. 3 Процедурних правил, у разі якщо Бюро стане відомо про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася на території країни, що належить до компетенції цього Бюро, за участю автотранспортного засобу з іншої країни, таке Бюро має приступити до розгляду обставин пригоди та якомога швидше повідомити про цю пригоду страховика, який видав «Зелену картку» або поліс страхування, або відповідне Бюро.

Положеннями ч. 2 п. 22.1 ст. 22 Закону визначено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За приписами п. 36.2. ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як встановлено матеріалами справи, позивач звернувся до відповідача з претензією № 25-07/02-05 від 25.07.2018 про виплату страхового відшкодування (регламентної виплати) в розмірі 53 671,79 грн., яку відповідачем отримано 26.07.2018.

30.11.2018 відповідач надіслав позивачу лист-відповідь про врегулювання вимоги, в якому для подальшого розгляду справи та прийняття рішення щодо здійснення регламентної виплати, просив надати постанову суду, яка визначає особу відповідальну за скоєння ДТП, завірену мокрою печаткою, а також оригінал автотоварознавчого дослідження, копії яких були надані позивачем в додатках до претензії.

Відповідач не вимагав від позивача копії сертифікату «Зелена карата», за відсутності якої, як стверджує апелянт, не можливо визначити країну, яка видала цей сертифікат, та здійснити перевірку реєстрації транспортного засобу, надіславши запит до Бюро певної країни. Відповідно доводи апелянта в цій частині як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

При цьому, слід зазначити, що доказів сплати на користь позивача страхового відшкодування на суму 53 671,79 грн. протягом строку, який визначено приписами ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», матеріали справи не містять.

Посилання відповідача (апелянта) на те, що відповідач не приймав жодних рішень про відмову у виплаті відшкодування, що свідчило б про порушення прав позивача, не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, враховуючи той факт, що позивачем 25.07.2018 надано відповідачеві заяву з проханням виплатити йому страхове відшкодування, яка залишена без виконання.

З огляду на наведене, апеляційний суд визнав правомірними висновки місцевого суду щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача 53 671,79 грн. страхового відшкодування, які доведено позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовано, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апелянта (відповідача) стосовно порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також вихід за межі приписів процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 у справі № 910/16792/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/16792/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.07.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко