ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2019 р. Справа№ 910/11640/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Смірнової Л.Г.

Пономаренка Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 26.06.2019

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест»

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 (повне рішення складено 01.02.2019)

у справі № 910/11640/18 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест»

до Фізичної особи-підприємця Клименка Олега Анатолійовича,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія Інтерсервіс»

про стягнення 502 548,00 грн,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У вересні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» (далі - ТОВ «Компанія Транс-Інвест») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Клименка Олега Анатолійовича (далі - ФОП Клименко О.А.) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія Інтерсервіс» (далі - ТОВ «Торгова компанія Інтерсервіс») про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача штрафних санкцій за договором оренди техніки з екіпажом № 01-05/17 від 01.05.2017 в розмірі 502 548, 00 грн.

Позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій обґрунтовані тим, що 01.05.2017 між ТОВ «Компанія Транс-Інвест» та ФОП Клименко О.А. було укладено договір оренди техніки з екіпажом № 01-05/17, проте протягом періоду оренди транспортних засобів, екіпаж відповідача 1 допустив ряд порушень, які призвели до накладення на позивача штрафів із боку контрагента. В свою чергу, позивачем 02.05.2017 було укладено з ТОВ «Торгова компанія Інтерсервіс» договір поруки № 02/05-17, за яким відповідач 2 зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем 1 своїх зобов`язань за договором оренди техніки з екіпажом № 01-05/17 від 01.05.2017 та нести солідарну відповідальність за невиконання або неналежне виконання відповідачем 1 зобов`язань за договором, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимоги про солідарне стягнення з відповідачів штрафних санкцій.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що позивачем належними чином не доведено факт передання йому в оренди техніки з екіпажем саме у кількості 6 одиниць (як зазначено у позовній заяві) та не надано суду доказів фактично понесених витрат у вигляді сплати нарахованої суми штрафу у розмірі 780 000, 00 грн, як підставу для стягнення солідарно з відповідачів штрафних санкцій у розмірі 502 548, 00 грн (за твердження позивача за вирахуванням 277 452, 00 грн заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди техніки, проте позивачем не зазначено, за який період виникла ця заборгованість та за оренду якої саме кількості техніки, враховуючи відсутність акту приймання-передачі техніки з оренди за договором оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 від 01.05.2017).

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

У лютому 2019 року ТОВ «Компанія Транс-Інвест» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Компанія Транс-Інвест» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019. Призначено до розгляду справу на 10.04.2019.

Розгляд справи здійснювався різними складами суду.

10.04.2019 розгляд справи було відкладено до 22.05.2019, а 22.05.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 26.06.2019.

07.05.2019 на адресу суду від скаржника надійшли додаткові пояснення, до яких сторона долучила нові докази, а саме: адвокатський запит №21/03-01 від 21.03.2019, лист Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» № 52-69/2722 від 01.04.2019. У поясненнях скаржник зазначає, що не міг надати вказані документи, оскільки були одержані після ухвалення оскаржуваного рішення.

22.05.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від відповідача 1 надійшли пояснення на клопотання скаржника про долучення нового доказу, в яких сторона просила відмовити в прийняття нових доказів. Відповідач 1 зазначає, що зазначені скаржником причини пропуску строку подання доказів вчасно є неповажними, а подані докази не спростовують висновків суду першої інстанції.

07.06.2019 на адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача 2 надійшли додаткові пояснення, в яких сторона не заперечувала проти долучення нових доказів, вказуючи на те, що такі докази були відсутні на час розгляду справи судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За приписами ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Звертаючи до суду першої інстанції з даним позовом, скаржником не було додано лист Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» № 52-69/2722 від 01.04.2019 (такого листа не існувало).

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).

Водночас, позивачем не було подано клопотань (пояснень) щодо неможливості надання відповідного доказу (відмова надати за його зверненням, тощо). При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що з відповідним адвокатським запитом скаржник звернувся вже після ухвалення оскаржуваного рішення (адвокатський запит №21/03-01 від 21.03.2019). Доказів неможливості звернення з таким запитом завчасно, скаржником не надано. Інших об`єктивних причин неможливості отримання відповідного доказу не наведено.

Згідно з ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст. 14 ГПК України).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, враховуючи положення ст. 14, 80, ч. 3 ст. 269 ГПК України, відсутність об`єктивних причин неможливості подання скаржником (позивачем) доказів до суду першої інстанції або ж зазначення про такі обставини під час звернення з апеляційною скаргою, дійшов висновку про те, що додані нові докази не можуть бути прийняті до розгляду.

У судове засідання 26.06.2019 з`явилися представники скаржника та відповідач 1. Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення 29.05.2019.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. Представник відповідача 1 проти доводів апеляційної скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

ТОВ «Компанія Транс-Інвест» в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що відсутність акту приймання-передачі техніки (як того вимагають умови договору) не може свідчити про невиконання умов договору оренди, оскільки своїми конклюдентними діями ТОВ «Компанія Транс-Інвест» та ФОП Клименко О.А. підтвердили наявність у них правовідносин саме за договором оренди. Підтвердженням таких дій, на думку скаржника, є факт самостійного використання ним техніки, а також складення двічі та надсилання претензії.

Також скаржник, аналізуючи п 6.12 договору, стверджує, що сторонами на виконання його п. 2.1, 2.3 було підписано акт приймання-передачі, який додано до договору і є його невід`ємною частиною.

Підтвердженням виконання договору скаржник також вважає претензію відповідача 1 від 14.02.2018 щодо сплати заборгованості за договором оренди. Відсутність платежів, на думку скаржника, не може бути підтвердженням невиконання сторонами умов договору.

В підтвердження факту понесення скаржником витрат з оплати штрафних санкцій, останній посилається на акт № 27-08/18-01 щодо взаємозаліку зустрічних однорідних вимог із ТОВ «НВП «Техно-Консалт».

07.05.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від скаржника надійшли додаткові пояснення. Так, скаржник вказав, що Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» у листі від 01.04.2019 зазначило, що останнім у 2017 році оформлювались тимчасові перепустки на наступні транспортні засоби: Автосамоскид Хово, д.н.з. НОМЕР_1; Автосамоскид Фав, д.н.з. НОМЕР_2 ; Водовоз Камаз, д.н.з. НОМЕР_3 ; Автосамоскид Фав, д.н.з. НОМЕР_4 ; Автосамоскид Фав, д.н.з. НОМЕР_5; Бульдозер Т-130НОМЕР_22 на підставі договору оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 від 01.05.2017, укладеного між ТОВ «Компанія Транс-Інвест» та ФОП Клименко О.А. Указаний лист додано скаржником до додаткових пояснень та заявлено клопотання про поновлення строку для подання та долучення такого доказу.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

26.03.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ФОП Клименко О.А. заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Відповідач 1 зазначає, що договір оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 від 01.05.2017, укладений між позивачем та відповідачем 1, сторонами не виконувався, майно в оренду, як це передбачено договором, не передавалося та з оренди не поверталось. Технічна документація та ключі від транспортних засобів теж не передавалися та не поверталися, орендна плата позивачем не здійснювалася, а тому за цим договором жодних взаємних зобов`язань не виникло. Враховуючи те, що фактичної передачі транспортних засобів, зазначених в п. 1.1 договору, технічної документації, ключів тощо за актами приймання-передачі не відбувалось, як це передбачено умовами договору, підстав вважати його укладеним та чинним, на думку відповідач 1, не має.

Також відповідач 1 зазначає, що відповідно до листа Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат») № 52-16/752 від 19.11.2018 останній повідомив, що ТОВ «НВП «Техно-Консалт» не здійснювало нагляд за об`єктами будівництва «Реконструкція хвостового та оборотного водопостачання для підтримки потужності комбінату. Хвостосховище «Перша карта». ПАТ «Південний гірничозбагачувальний комбінат» зазначило, що у 2017 році працівникам ТОВ «НВП «Техно-Консалт» постійні або тимчасові перепустки для відвідування об`єктів будівництва «Реконструкція хвостового та оборотного водопостачання для підтримки потужності комбінату. Хвостосховище «Перша карта» не видавалися.

Відповідач 1 вважає неналежним доказом наданий на підтвердження здійснених розрахунків між позивачем та ТОВ «НВП «Техно-Консалт» акт взаємозаліку, оскільки останній не відповідає вимогам законодавства.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вірно з`ясовано судом першої інстанції, 01.05.2017 між ФОП Клименко О.А. (орендодавець) та ТОВ «Компанія Транс-Інвест» (орендар) укладено договір оренди техніки з екіпажом № 01-05/17, умовами якого передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове оплатне користування (оренду) наступні транспортні засоби з екіпажом, а саме: ТАТRA державний номер НОМЕР_6 , ТАТRA державний номер НОМЕР_7 ; ТАТRA Т 815 державний номер НОМЕР_8 ; ТАТRA 815 державний номер НОМЕР_9 ; КРАЗ 6510 державний номер НОМЕР_10 ; КАМАЗ 35511 НОМЕР_3; Трактор Т-130 МГ-1 бульдозер, НОМЕР_22; КРАЗ автокран, державний номер НОМЕР_11 ; АТЛАС, екскаватор; ТАТRA державний номер НОМЕР_12 ; ТАТRA державний номер НОМЕР_13 ; АВТОСАМОСКИД ФАВ державний номер НОМЕР_5 ; АВТОСАМОСКИД ФАВ державний номер НОМЕР_15 ; АВТОСАМОСКИД ФАВ державний номер НОМЕР_2 ; АВТОСАМОСКИД ФАВ державний номер НОМЕР_4 ; АВТОСАМОСКИД НОВО державний номер НОМЕР_1 ; АВТОСАМОСКИД ФОТОН державний номер НОМЕР_17 ; АВТОСАМОСКИД МЗКТ державний номер НОМЕР_18 ; АВТОСАМОСКИД ХАНИЯ державний номер НОМЕР_19; АВТОКРАН КРАЯН державний номер НОМЕР_11 .

Відповідно до п. 1.2., 1.3. договору експлуатація, утримання і обслуговування технічних засобів, зазначених у п. 1.1. договору відповідно до їх цільового призначення, стандартів та технічних нормативів здійснюється персоналом (працівниками) орендодавця на його ризик і за його рахунок. Орендоване майно, зазначене у п. 1.1. договору, передається в оренду для його використання орендарем за цільовим призначенням у його господарській діяльності на об`єктах, які визначаються орендарем на його розсуд протягом дії договору.

Згідно з п. 2.1. договору орендоване майно, зазначене у п. 1.1. договору, є переданим орендодавцем і прийнятим орендарем в оренду за наявності акту приймання-передачі, підписаного у двох примірниках уповноваженими представниками сторін, який є невід`ємною частиною даного договору. Стан орендованого майна зазначається у вказаному акті.

Пунктом 2.5. договору передбачено, що орендар протягом 10 днів після спливу строку дії цього договору, його дострокового розірвання, припинення, повертає, а орендодавець - приймає майно, визначене у пункті 1.1. цього договору, у стані з урахуванням нормального зносу на підставі акту приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками обох сторін.

Обов`язок зі складання акту приймання-передачі майна покладається на сторону, що здійснює передачу майна (п. 2.6. договору).

Відповідно до пп. 4.2.2. п. 4.2. договору орендодавець зобов`язаний забезпечити на свій ризик і за свій рахунок експлуатацію і обслуговування орендованого майна кваліфікованим персоналом (найманими працівниками) орендодавця, яким створити належні умови праці відповідно до актів чинного законодавства у сфері трудових відносин та охорони праці. Нести перед орендарем відповідальність за дотримання вказаними працівниками трудової та технологічної дисципліни, графіків змінності, вимог у сфері санітарії, охорони праці, техніки безпеки, пожежної безпеки, охорони навколишнього природного середовища, безпеки руху, а також локальних нормативних актів за місцем використання орендованого майна у сфері пропускного та внутрішньооб`єктового режиму, ввезення/вивезення, внесення/винесення та переміщення матеріальних цінностей. Відшкодувати орендареві або іншим особам шкоду, завдану порушенням вказаних вимог з вини орендодавця або його працівників. Нещасні випадки або профзахворювання які мали місце із персоналом (працівниками) орендодавця, задіяними у виконанні даного договору, обліковуються і розслідуються орендодавцем згідно з чинним законодавством.

Згідно з п. 5.3. договору за порушення (невиконання або неналежне виконання) з вини орендодавця або його працівників локальних нормативів актів за місцем використання орендованого майна у сфері трудової дисципліни, правил внутрішнього розпорядку, охорони праці, техніки безпеки, санітарії, пожежної безпеки, охорони навколишнього природного середовища, поводження зі шкідливими або небезпечними речовинами та матеріалами, пропускного та внутрішньо об`єктового режиму, ввезення/вивезення, внесення/винесення матеріальних цінностей, проїзду та/або розміщення транспортних засобів та спецтехніки орендодавець оплачує штрафи, передбачені цими актами та/або договорами між орендарем та його контрагентами та відшкодовує збитки, спричинені таким порушенням. Сплата таких санкцій можлива шляхом відповідних утримань із сум, належних орендодавцеві в рахунок орендної плати за даним договором.

Цей договір діє з моменту його підписання сторонами по 31.12.2017, а у частині взаєморозрахунків - до повного виконання. Зазначений строк може бути продовжений виключно за угодою сторін (п. 6.1. договору).

Додатком № 1 від 01.05.2017 до договору оренди техніки з екіпажом № 01-05/17 від 01.05.2017 сторони погодили перелік видів порушень та матеріальної відповідальності орендаря та орендодавця.

З матеріалів справи вбачається, що 27.03.2017 між ТОВ «Компанія Транс-Інвест» (замовник) та ТОВ «НВП «Техно-Консалт» (виконавець) укладено договір про здійснення технічного нагляду № 27/03-17, умовами якого передбачено, що замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконувати роботи з технічного нагляду на об`єкті «Реконструкція хвостосховища «Об`єднане» з нарощування дамб до відм. +151 м і більше. Нарощування дамб до відм. +156.», яке знаходиться на території Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а замовник зобов`язується прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість в термін та на умовах цього договору.

Під веденням технічного нагляду сторони розуміють здійснення виконавцем ряду робіт спрямованих на забезпечення контролю за дотриманням проектних рішень та вимог державних стандартів, будівельних норм і правил, а також контролю за якістю та обсягами робіт під час виконання підрядником реконструкції по об`єкту визначеному в пункті 1.1. цього договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до пп. 3.1.3. п. 3.1. договору виконавець має право застосувати матеріальну відповідальність до замовника у вигляді штрафів за порушення, які передбачені додатком № 2 до даного договору. Сторонами досягнуто згоди та розуміння, що погодження штрафів, визначених та зазначених сторонами у додатку № 1 має на меті стимулювати замовника при виконанні робіт на об`єкті дотримуватись діючих нормативно-правових актів, інструкцій, положень і т.д., які регулюють виконання відповідних будівельних робіт, а так само забезпечувати (зобов`язувати дотримуватись) третіх осіб, які залучаються замовником до робіт на об`єкті.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що у випадку здійснення замовником, а також контрагентами замовника, які залучаються на договірних засадах, порушень, передбачених Переліком видів порушень і відповідальності (додаток № 2), замовник сплачує виконавцеві штраф у розмірі, зазначеному в додатку № 2.

Згідно з п. 5.4. договору по факту порушення, скоєного працівником замовника, а також контрагентами замовника, які залучаються на договірних засадах, уповноважені представники сторін підписують двосторонній акт, що є підставою для сплати замовником штрафу, передбаченого додатком № 2. У випадку відмови уповноважених представників замовника від підписання двостороннього акту, представники виконавця мають право скласти односторонній акт, що буде підставою для оплати замовником штрафу.

Строк дії даного договору визначений моментом повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором (п. 8.3. договору).

Додатком № 1 до договору № 27/03-17 від 27.03.2017 визначено вартість послуг, відповідно до якого технічний нагляд за виконанням робіт по реконструкції хвостосховища «Об`єднане» складає 500 грн (вартість людино днів).

Додатком № 2 до договору № 27/03-17 від 27.03.2017 сторони визначили перелік видів порушень та штрафів.

Додатком № 3 до договору № 27/03-17 від 27.03.2017 сторони погодили календарний графік виконання робіт з технічного нагляду за виконанням робіт, відповідно до якого початок - березень 2017 року, закінчення - грудень 2019 року.

02.05.2017 між ТОВ «Торгова компанія Інтерсервіс» (поручитель) та ТОВ «Компанія Транс-Інвест» (кредитор) укладено договір поруки № 02/05-17, відповідно до якого за договором поруки поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання Фізичною особою-підприємцем Клименко Олегом Анатолійовичем (далі - боржник) його зобов`язань перед кредитором за договором оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 в частковому обсязі таких зобов`язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Сторони домовились, що даною порукою зобов`язання боржника, що виникнуть з договору оренди, забезпечуються лише частково, в межах суми, яка становить 2 000, 00 грн (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору поручитель зобов`язаний при пред`явленні вимоги кредитора про виконання зобов`язання, сплатити зазначену у вимозі суму грошових коштів протягом семи календарних днів з моменту отримання вимоги кредитора. Погашення здійснюється поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок кредитора, який буде повідомлено поручителю додатково.

Строк дії даного договору визначений моментом повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором (п. 6.2. договору).

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач вказав, що в період з серпня місяця по вересень місяць 2017 року включно, відповідачем було надано в оренду, а позивачем прийнято транспортні засоби з екіпажом у кількості 6 одиниць, а саме АВТОСАМОСКИД ХОВО державний номер НОМЕР_1 ; АВТОСАМОСКИД ФАВ державний номер НОМЕР_2 ; Водовоз Камаз державний номер НОМЕР_3 ; АВТОСАМОСКИД ФАВ державний номер НОМЕР_4 ; АВТОСАМОСКИД ФАВ державний номер НОМЕР_5; Бульдозер Т-130 державний номер НОМЕР_22 .

Також, позивач зазначає, що протягом періоду оренди транспортних засобів, екіпаж відповідача-1 допустив ряд порушень, які призвели до накладення на ТОВ «Компанія Транс-Інвест» штрафів у розмірі 780 000, 00 грн зі сторони ТОВ «НВП «Техно-Консалт», що підтверджується актами про порушення № 101 від 01.08.2017 на суму 11 000, 00 грн, № 102 від 03.08.2017 на суму 22 000, 00 грн, № 103 від 04.08.2017 на суму 20 000, 00 грн, № 104 від 07.08.2017 на суму 20 000, 00 грн, № 105 від 09.08.2017 на суму 22 000, 00 грн, № 106 від 10.08.2017 на суму 47 000, 00 грн, № 107 від 11.08.2017 на суму 17 000, 00 грн, № 108 від 14.08.2017 на суму 22 000, 00 грн, № 109 від 15.08.2017 на суму 84 000, 00 грн, № 110 від 16.08.2017 на суму 17 000, 00 грн, № 111 від 17.08.2017 на суму 26 000, 00 грн, № 112 від 35 000, 00 грн, № 113 від 19.08.2017 на суму 26 000, 00 грн, № 114 від 21.08.2017 на суму 52 000, 00 грн, № 115 від 22.08.2017 на суму 36 000, 00 грн, № 116 від 23.08.2017 на суму 41 000, 00 грн, № 117 від 27.08.2017 на суму 41 000, 00 грн, № 118 від 28.08.2017 на суму 26 000, 00 грн, № 119 від 29.08.2017 на суму 34 000, 00 грн, № 120 від 30.08.2017 на суму 18 000, 00 грн, № 121 від 01.09.2017 на суму 18 000, 00 грн, № 122 від 04.09.2017 на суму 40 000, 00 грн, № 123 від 05.09.2017 на суму 30 000, 00 грн, № 124 від 06.09.2017 на суму 25 000, 00 грн, № 125 від 08.09.2017 на суму 17 000, 00 грн, № 126 від 11.09.2017 на суму 8 000, 00 грн, № 127 від 13.09.2017 на суму 8 000, 00 грн, № 128 від 14.09.2017 на суму 9 000, 00 грн, № 129 від 18.09.2017 на суму 8 000, 00 грн за договором про здійснення технічного нагляду № 27/03-17 від 27.03.2017, які складені та підписані представниками ТОВ «Компанія Транс-Інвест» та ТОВ «НВП «Техно-Консалт».

Позивачем на адресу відповідача 1 направлялись претензії від 15.04.2018 та 20.06.2018, в яких позивач просив відповідача 1 сплатити суму штрафів у розмірі 780 000, 00 грн, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, що підтверджується описами вкладення у цінний лист та копіями фіскальних чеків № 8368 від 27.06.2018 та від 24.07.2018.

Листом від 06.07.2017 № 06/7-18 відповідач 1 надав відповідь на вищезазначені претензії позивача, в якій зазначив, що відсутність договору про здійснення технічного нагляду № 27/03-17 від 27.03.2017 унеможливлює об`єктивно розглянути надіслані позивачем претензії, а також відповідач 1 зазначив про наявність сумнівів щодо належності підпису на актах про порушення колишньому директору позивача.

Також позивачем було надіслано відповідачу лист-повідомлення від 23.07.2018, в якому позивач повідомив відповідача 1, що ТОВ «Компанія Транс-Інвест» утримає частину штрафних санкцій у розмірі 277 452, 00 грн, в рахунок сплати орендної плати за договором оренди, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 24.07.2018.

Крім того, листом від 23.07.2018 позивач надав відповідь на вищезазначений лист відповідача 1, в якому позивач зазначив, що відповідачем 1 порушено строки оплати штрафних санкцій, оскільки виходячи з приписів ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, останнім днем виконання обов`язку щодо сплати штрафів є 10.07.2018, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 24.07.2018.

27.08.2018 ТОВ «Компанія Транс-Інвест» (сторона 1) та ТОВ «НВП «Техно-Консалт» (сторона 2) складено та підписано акт № 27-08/18-01 щодо взаємозаліку зустрічних однорідних вимог, відповідно до якого сторона 1 і сторона 2 домовилися про зарахування взаємних однорідних вимог щодо таких грошових зобов`язань: зобов`язання сторони-1 перед стороною 2 у вигляді сплати штрафних санкцій за договором про здійснення технічного нагляду № 27/03-17 від 27.03.2017 на суму 780 000, 00 грн; зобов`язання сторони 2 перед стороною 1 за договором № 30-06/17 від 30.06.2017 на суму 1 438 001, 52 грн. Сторони проводять взаєморозрахунки зобов`язань сторони 1 перед стороною 2 в таких обсягах - 780 000, 00 грн. Зобов`язання за договором № 30-06/17 від 30.06.2017 становить 658 001, 52 грн.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 269 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини з договору оренди. Спір між сторонами стосується нарахування штрафних санкцій позивачем за порушення договору оренди та наявністю підстав для їх стягнення.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Частиною 1 ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно зі ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України, з якою кореспондуються положення ст. 526 Цивільного кодексу України, передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Так, звертаючись до суду першої інстанції із даним позовом, ТОВ «Компанія Транс-Інвест» зазначало, що в період з серпня місяця по вересень місяць 2017 року включно, відповідачем 1 було надано в оренду, а позивачем прийнято транспортні засоби з екіпажем у кількості 6 одиниць, а саме АВТОСАМОСКИД ХОВО державний номер НОМЕР_1 ; АВТОСАМОСКИД ФАВ державний номер НОМЕР_2 ; Водовоз Камаз державний номер НОМЕР_3 ; АВТОСАМОСКИД ФАВ державний номер НОМЕР_4 ; АВТОСАМОСКИД ФАВ державний номер НОМЕР_5; Бульдозер Т-130 державний номер НОМЕР_22 .

Відповідно до ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Згідно з п. 2.1. договору орендоване майно, зазначене у п. 1.1. договору є переданим орендодавцем і прийнятим орендарем в оренду за наявності акту приймання-передачі, підписаного у двох примірниках уповноваженими представниками сторін, який є невід`ємною частиною даного договору. Стан орендованого майна зазначається у вказаному акті.

Обов`язок зі складання акту приймання-передачі майна покладається на сторону, що здійснює передачу майна (п. 2.6. договору).

Згідно ст. 766 Цивільного кодексу України, якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: 1) вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; 2) відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Однак, у матеріалах справи докази, в розумінні ст. 73, 76 - 79, 269 ГПК України, які б підтверджували фактичну передачу зазначеної позивачем техніки в оренду за договором оренди техніки з екіпажем №01-05/17 від 01.05.2017, відповідний акт приймання-передачі, - відсутні.

За таких обставин, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження передачі техніки в оренду за актом приймання-передачі, як це узгоджено сторонами у п. 2.1 договору. Відповідний акт між сторонами не складався. При цьому, суд першої інстанції підставно виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача 1 з вимогою передати майно, шляхом складання акту приймання-передачі. Тоді як у тексті позовної заяви сам зазначив, що використовував лише частину техніки.

Посилання скаржника на п. 6.12 стосовно того, що акт приймання-передачі техніки є невід`ємною частиною договору, а тому безумовно мав бути складений, за відсутності такого акту, відхиляються судом як безпідставні. Передбачення договором обов`язковості складання акту приймання-передачі без фактичної реалізації такої дії, жодним чином не свідчить про передачу майна, а навпаки наведене, враховуючи заперечення самого орендодавця про передачу майна, не підтверджує передачу майна в оренду.

Твердження скаржника про те, що факт передачі техніки в оренду підтверджується претензією відповідача 1 від 14.02.2018 № 02-14/18 визнається необґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до вказаної претензії відповідач 1 зазначає, що відповідно до договору оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 від 01.05.2017 та на підставі окремих замовлень позивача відповідачем 1 в період з серпня місяця по грудень місяць 2017 року були надані позивачу послуги спецтехніки на загальну суму 1 930 823, 00 грн, а не передано майно в оренду.

Так, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що враховуючи кількість техніки, наведеної у п. 1.1. договору (20 одиниць), а також те, що у позовній заяві позивач вказує, що ним використовувалися транспортні засоби з екіпажем у кількості 6 одиниць (частина техніки), а саме АВТОСАМОСКИД ХОВО державний номер НОМЕР_1 ; АВТОСАМОСКИД ФАВ державний номер НОМЕР_2 ; Водовоз Камаз державний номер НОМЕР_3 ; АВТОСАМОСКИД ФАВ державний номер НОМЕР_4 ; АВТОСАМОСКИД ФАВ державний номер НОМЕР_5; Бульдозер Т-130 державний номер НОМЕР_22 , дійти до беззаперечного висновку у якій саме кількості було передано позивачу техніку в оренду, неможливо. До того ж, підтвердження факту передачі наведених шести одиниць техніки (акт приймання-передачі, переписка сторін, тощо), матеріали справи не містять та скаржником не доведено.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, докази сплати позивачем орендних платежів за використання відповідної техніки, в матеріалах справи відсутні. Скаржник на підтвердження здійснення оплати за договором оренди (як орендар) ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надав (платіжні доручення, виписка з особового рахунку, тощо). Тобто докази оплати орендованого майна в матеріалах справи теж відсутні.

Водночас, безпідставними є посилання відповідача 1 про те, що договір є неукладеним, оскільки як вбачається зі змісту договору оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 від 01.05.2017, сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов, які необхідні для даного договору - предмет оренди, ціна та строк договору, які сторони визначили в договорі.

За загальним правилом, договір оренди є консенсуальним, тобто набирає чинності з моменту досягнення сторонами згоди за всіма істотними умовами. Однак у тих випадках, коли укладення договору оренди збігається з фактичною передачею майна, він є реальним. Цей договір є двостороннім (його сторони набувають взаємних прав і обов`язків) та відплатним (тимчасове користування майном у формі оренди завжди здійснюється за плату). Водночас, сторони не приступили до його виконання.

За таких обставин, суд приймає доводи скаржника стосовно природи договору, однак вказане для вирішення даного спору не змінює необхідності встановлення факту реальної передачі майна або ж факту оплати за орендоване майно, що б підтверджувало факт виконання зобов`язань за договором. Однак, наведені докази в матеріалах справи відсутні. А тому посилання скаржника про реальне виконання договору (передачу майна) відхиляються як необґрунтовані.

Скаржник стверджує, що протягом періоду оренди транспортних засобів, екіпаж відповідача 1 допустив ряд порушень, які призвели до накладення на ТОВ «Компанія Транс-Інвест» штрафів у розмірі 780 000, 00 грн зі сторони ТОВ «НВП «Техно-Консалт», на підтвердження чого додано акти про порушення, які складені та підписані представниками ТОВ «Компанія Транс-Інвест» та ТОВ «НВП «Техно-Консалт».

Так, у матеріалах справи наявний договір від 27.03.2017, укладений між ТОВ «Компанія Транс-Інвест» (замовник) та ТОВ «НВП «Техно-Консалт» (виконавець) про здійснення технічного нагляду № 27/03-17, умовами якого передбачено, що замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконувати роботи з технічного нагляду на об`єкті «Реконструкція хвостосховища «Об`єднане» з нарощування дамб до відм. +151 м і більше. Нарощування дамб до відм. +156.», яке знаходиться на території Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а замовник зобов`язується прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість в термін та на умовах цього договору.

Згідно з листом ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» № 52-16/752 від 19.11.2018, на території якого мали здійснюватися роботи (послуги), ТОВ «НВП «Техно-Консалт» не здійснювало технічний нагляд за об`єктами будівництва «Реконструкція хвостового та оборотного водопостачання для підтримки потужності комбінату. Хвостосховище «Перша карта» (реконструкція х/с «Об`єднане») з нарощування дамб вище відм. +156,0м. Нарощування дамб до відм.+161,0 м.» та «Реконструкція хвостосховища «Об`єднане» з нарощування дамб до відм. +151,0 м і вище. Нарощування дамб до відм. +156.0м.».

Крім того, ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» зазначило, що у 2017 році працівникам ТОВ «НВП «Техно-Консалт» постійні або тимчасові перепустки для відвідування об`єктів будівництва «Реконструкція хвостового та оборотного водопостачання для підтримки потужності комбінату. Хвостосховище «Перша карта» (реконструкція х/с «Об`єднане») з нарощування дамб вище відм. +156,0м. Нарощування дамб до відм.+161,0 м.» та «Реконструкція хвостосховища «Об`єднане» з нарощування дамб до відм. +151,0 м і вище. Нарощування дамб до відм. +156.0м.» не видавалися.

Посилання скаржника у додаткових поясненнях на тимчасові перепустки для техніки не спростовують наведеного. Тобто в матеріалах справи відсутні докази допуску ТОВ «НВП «Техно-Консалт» до будівельного майданчику, де, за твердженням скаржника, було зафіксовано факти порушення екіпажем відповідача 1 умов договору.

Також ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» повідомило, що 12.07.2017 між ТОВ «Компанія Транс-Інвест» та ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» було укладено договір підряду № 2017/д/УКС/1009, предметом якого є виконання робіт «Реконструкція хвостосховища «Об`єднане» з нарощування дамб до відм. +151,0 м і вище. Нарощування дамб до відм. +156.0м.». Проте, ТОВ «Компанія Транс-Інвест» не повідомляло ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про залучення вантажної техніки ФОП Клименко О.А., відносно екіпажів ФОП Клименко О.А. акти про порушення ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» не складалися.

Отже, суд першої інстанції, врахувавши, що договором про здійснення технічного нагляду № 27/03-17 від 27.03.2017 було передбачено, що ТОВ «НВП «Техно-Консалт» виконує роботи з технічного нагляду на об`єкті «Реконструкція хвостосховища «Об`єднане» з нарощування дамб до відм. +151 м і більше. Нарощування дамб до відм. +156.», яке знаходиться на території Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», однак згідно з листом ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» ТОВ «НВП «Техно-Консалт» не здійснювало технічний нагляд за вказаним вище об`єктами будівництва, у 2017 році працівникам ТОВ «НВП «Техно-Консалт» постійні або тимчасові перепустки для відвідування об`єктів будівництва не видавалися, дійшов правомірного висновку про відсутність доказів того, що на об`єкті будівництва «Реконструкція хвостосховища «Об`єднане» з нарощування дамб до відм. +151,0 м і вище. Нарощування дамб до відм. +156.0м.» використовувалася техніка відповідача 1 у зазначеній скаржником кількості (6 одиниць) та правомірності складення відповідних актів про порушення, а саме факту вчинення екіпажем відповідача 1 наведених у актах правопорушень на об`єкті будівництва. При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано врахував і той факт, що ТОВ «Компанія Транс-Інвест» не повідомляло ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про залучення вантажної техніки ФОП Клименко О.А., а об`єкт будівництва знаходиться на території ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат».

Щодо понесених скаржником витрат, а саме оплати штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

З матеріалів справи вбачається, що 13.12.2018 суд першої інстанції частково задовольнив клопотання відповідача 1 про витребування доказів у справі та зобов`язав ТОВ «Компанія Транс-Інвест» надати суду належним чином засвідчені копії платіжних доручень про сплату ТОВ «Компанія Транс-Інвест» на користь ТОВ «НВП «Техно-Консалт» вартості робіт (послуг) зі здійснення технічного нагляду за договором №27/03-17 від 27.03.2017, виконаних в період з 01.04.2017 по 31.12.2017; належним чином засвідчені копії платіжних доручень про сплату ТОВ «Компанія Транс-Інвест» на користь ТОВ «НВП «Техно-Консалт» штрафних санкцій в сумі 780 000, 00 грн.

На виконання вимог ухвали скаржником було надано письмові пояснення, в яких позивач повідомив, що не має можливості надати суду належним чином засвідчені копії платіжних доручень про сплату ТОВ «Компанія Транс-Інвест» на користь ТОВ «НВП «Техно-Консалт» вартості робіт (послуг) зі здійснення технічного нагляду за договором №27/03-17 від 27.03.2017, виконаних у період з 01.04.2017 по 31.12.2017, оскільки остаточний розрахунок за надані послуги, відповідно до договору технічного нагляду буде проведений після повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, тобто у грудні 2019 року. Також, позивач зазначив, що 27.08.2017 між ТОВ «Компанія Транс-Інвест» та ТОВ «НВП «Техно-Консалт» було складено акт № 27-08/18-01 щодо взаємозаліку зустрічних однорідних вимог, наслідком якого стало припинення грошового зобов`язання ТОВ «Компанія Транс-Інвест» перед ТОВ «НВП «Техно-Консалт» зі сплати штрафних санкцій на суму 780 000, 00 грн.

Зі змісту акту № 27-08/18-01 щодо взаємозаліку зустрічних однорідних вимог від 27.08.2018 складеного та підписаного ТОВ «Компанія Транс-Інвест» (сторона 1) та ТОВ «НВП «Техно-Консалт» (сторона 2) вбачається, що сторона 1 і сторона 2 домовилися про зарахування взаємних однорідних вимог щодо таких грошових зобов`язань: зобов`язання сторони 1 перед стороною 2: у вигляді сплати штрафних санкцій за договором про здійснення технічного нагляду № 27/03-17 від 27.03.2017 на суму 780 000, 00 грн; зобов`язання сторони 2 перед стороною 1 за договором № 30-06/17 від 30.06.2017 на суму 1 438 001, 52 грн. Сторони проводять взаєморозрахунки зобов`язань сторони 1 перед стороною 2 в таких обсягах 780 000, 00 грн. Зобов`язання за договором № 30-06/17 від 30.06.2017 становить 658 001, 52 грн.

Відповідно до ст. 202, 203 Господарського кодексу України зобов`язання припиняється, зокрема зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування.

До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 601 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За приписами ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу України вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Отже, для зарахування вимог необхідне додержання трьох умов: вимоги повинні бути зустрічними, однорідними та такими, строк виконання яких або настав, або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Зокрема, залік є можливим за тими зобов`язаннями, строк виконання яких вже настав, або, якщо строк виконання визначений моментом пред`явлення вимоги. До того ж важливо, щоб строк виконання зобов`язання настав за двома зобов`язаннями. Оскільки, якщо за одним договором строк виконання настав, а за другим ні, то зарахування стане можливим лише після настання строку виконання за другим зобов`язанням.

При цьому, договір № 30-06/17 від 30.06.2017, за яким рахується заборгованість за ТОВ «НВП «Техно-Консалт» у розмірі 1 438 001, 52 грн (та підтвердження заборгованості за ним), у матеріал справи відсутній.

Суд першої інстанції вірно врахував природу нарахованої позивачем суми у розмірі 780 000, 00 грн, яка є штрафом.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що правова природа вимог про стягнення основного боргу та про стягнення штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) є різною, а тому вказані вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України, оскільки договірна санкція за своєю правовою природою не є основним зобов`язанням, а є способом відповідальності за порушення зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.06.2018 у справі № 917/1862/16.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 05.07.2018 у справі № 914/3013/16 є необґрунтованими з огляду на таке.

Суд касаційної інстанції у вказаній справі дійшов висновку, що незважаючи на те, що формально зараховані, як зустрічні, можуть бути лише саме основні зобов`язання, проте, за аналогією вищевказаних ст. 203 Господарського кодексу України, ст. 601 Цивільного кодексу України та ч. 11 ст. 238 ГПК України, задля досягнення тієї ж мети, на яку направлені вищевказані статті, та з урахуванням наведених засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, може мати місце зарахування і вимог про сплату штрафних санкцій та передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інших нарахувань у випадку, якщо у кожної із сторін наявне судове рішення, яке набрало законної сили, про стягнення таких вимог, оскільки в такому випадку будуть чітко зафіксовані розміри грошових сум, які сторони винні одна одній по таким вимогам, тобто, їх розмір носитиме ясний та безспірний характер, а з моменту набрання такими судовими рішеннями законної сили відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 та ч.1 ст.129-1 Конституції України такі судові рішення підлягатимуть обов`язковому виконанню.

Тобто Верховний Суд вказав про таку обов`язкову умову для можливості зарахування різних за своє природою зустрічних вимог, як наявність судового рішення, яке б підтверджувало безспірний характер наявності відповідної заборгованості та її розмір.

Водночас, штрафні санкції у даній справі не підтвердженні жодним судовим рішенням (докази протилежного в матеріалах справи відсутні) та заперечуються відповідачем 1. Тобто обставини у справі № 914/3013/16 є відмінними від обставин даної справи, а тому висновки в наведеній справі не можуть бути застосовані до цих правовідносин. А тому доводи скаржника в цій частині відхиляються як необґрунтовані.

Враховуючи відсутність обставин для задоволення позовних вимог за основним зобов`язанням (не доведено обставин, на які посилається скаржник), підстави для задоволення вимог та стягнення заборгованості з поручителя (відповідача 2), в силу приписів ст. 553, 554 Цивільного кодексу України, теж відсутні.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що скаржником, в порядку ст. 73, 76 - 79 ГПК України, належними чином не доведено факт передання йому в оренди техніки з екіпажем саме у кількості 6 одиниць (як зазначено у позовній заяві) та не надано доказів фактично понесених витрат у вигляді сплати нарахованої суми штрафу у розмірі 780 000, 00 грн, як підставу для стягнення солідарно з відповідачів штрафних санкцій у розмірі 502 548, 00 грн (за твердження скаржника за вирахуванням 277 452, 00 грн заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди техніки, враховуючи відсутність акту приймання-передачі техніки в оренду за договором оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 від 01.05.2017).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Зважаючи на викладене, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого суду про відмову в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» про стягнення 502 548, 00 грн штрафу.

Таким чином, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі № 910/11640/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі № 910/11640/18 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест».

4. Матеріали справи № 910/11640/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 27.06.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді Л.Г. Смірнова

Є.Ю. Пономаренко