РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.07.2019Справа № 910/3598/19
За позовом Міністерства юстиції України

до Державного підприємства «Луганськвугілля»

про відшкодування збитків у сумі 693664,38 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Гукун Н.В.

Представники сторін:

від позивача - Іванець І.В., Паламарчук А.Ю. (представники за довіреностями);

від відповідача - не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 31.07.2014 у справі «Філатова та інші проти України» у сумі 693664,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач тривалий час не виконує рішення господарського суду Луганської області від 28.02.2007 у справі №2/450, від 26.03.2009 у справі №11/93 та від 09.11.2009 у справі №17/258 за позовами Дочірнього підприємства «Донбаснафтопродукт» до Державного підприємства «Луганськвугілля» про стягнення коштів, що стало підставою для звернення ДП «Донбаснафтопродук» до Європейського суду з прав людини. Рішенням Європейського суду з прав людини від 31.07.2014 у справі Філатов та інші проти України за заявою № 12424/06 та 15 інших заяв, у тому числі й ДП «Донбаснафтопродукт», Європейським судом встановлено порушення державою України норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з тривалим невиконанням рішень, ухвалених на користь заявників, і присуджено сплатити заявникам по 2000 євро відшкодування матеріальної, моральної шкоди та судових витрат, а також виплатити залишок заборгованості за рішенням національних судів, які залишились невиконаними та підлягали виконанню. На виконання рішення Європейського суду з прав людини з Державного бюджету України на рахунок заявника сплачено 39257,25 грн. справедливої сатисфакції та 654407,13 грн. заборгованості за рішеннями національних судів. Таким чином позивач вказує, що у спірних правовідносинах у держави Україна виникло право зворотної вимоги (регресу) на відшкодування відповідачем збитків, що понесені з Державного бюджету України на виконання рішення ЄСПЛ.

У судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали, вважали їх обґрунтованими та правомірними, просили суд позов задовольнити.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову (відзив), або будь-які інші письмові заперечення чи пояснення по справі та/або заяви процесуального характеру.

До матеріалів справи (до позовної заяви) залучені докази виконання Позивачем вимог ст. 172 ГПК України - надіслання Відповідачу копії позовної заяви та копій доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Судом також були вчинені всі належні дії для повідомлення Відповідача про відкриття судом провадження у справі - відповідна ухвала суду надсилалася на адресу місцезнаходження Відповідача, яка вказана у позові та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Вказана ухвала надсилалася рекомендованим листом.

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 5 березня 2009 р. N 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», рекомендовані поштові відправлення, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до розділу «Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів» постанови КМУ від 5 березня 2009 р. N 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», у разі невручення рекомендованого листа з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

З залучених до матеріалів справи листів, у якому Відповідачу направлялись копії ухвали, убачається, що дані листи, направлені за офіційною адресою місцезнаходження Відповідача згідно ЄДР, були повернуті суду поштою.

Інших адрес Відповідач суду не повідомляв та у ЄДР інші адреси відсутні, тому суд позбавлений можливості направити ухвалу на інші адреси.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листів з ухвалою суду Відповідачем та повернення їх до суду є наслідками діяння (бездіяльності) самого Відповідача щодо їх належного отримання, тобто його власною волею, оскільки самим Відповідачем надаються до ЄДР відомості, щодо офіційної адреси його місцезнаходження.

Відтак, Відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі належним чином, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов`язки, а Відповідач, натомість проявив процесуальну бездіяльність.

За відсутності відзиву суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Луганської області від 28.02.2007 у справі №2/450 за позовом ДП «Донбаснафтопродукт» ТОВ «Донбаснафтопродукт» до ДП «Луганськвугілля» про стягнення коштів та за зустрічним позовом ДП «Луганськвугілля» до ДП «Донбаснафтопродукт» ТОВ «Донбаснафтопродукт» про визнання недійсними актів виконаних робіт, первісний позов задоволено частково, а саме: стягнуто з ДП «Луганськвугілля» на користь ДП «Донбаснафтопродукт» ТОВ «Донбаснафтопродукт» заборгованість у сумі 334717,62 грн., пеню - 31885,29 грн., інфляційні нарахування - 23391,50 грн., річні - 9312,17 грн., витрати по сплаті державного мита - 6736,88 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 98,58 грн., у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 26.03.2008 (зі змінами внесеними ухвалою Господарського суду Луганської області від 10.04.2009, щодо виправлення описки) у справі № Г1/93 за позовом ДП «Донбаснафтопродукт» ТОВ «Донбаснафтопродукт» до ДП «Луганськвугілля» про стягнення коштів, позовні вимоги задоволено частково, а саме: стягнуто з ДП «Луганськвугілля» на користь ДП «Донбаснафтопродукт» ТОВ «Донбаснафтопродукт» 172372,96 грн. інфляційних нарахувань, 21604,46 грн. - 3% річних, 1939,77 грн. - державного мита та 110,27 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, витрати по сплаті державного мита - 266,32 грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 09.11.2009 у справі №17/258 за позовом ДП «Донбаснафтопродукт» ТОВ «Донбаснафтопродукт» до ДП «Луганськвугілля» про стягнення коштів, позов задоволено, а саме: стягнуто з «Луганськвугілля» на користь ДП «Донбаснафтопродукт» ТОВ «Донбаснафтопродукт» 39290,90 грн - інфляційних нарахувань, 11932,18 грн. - 3% річних, 512,23 грн. - державного мита та 236,00 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Внаслідок тривалого невиконання зазначених рішень, ДП «Донбаснафтопродукт» звернулося до Європейського суду з прав людини.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 31.07.2014 у справі «Філатова та інші проти України» за заявою №12424/06 та 15 інших заяв. ЄСПЛ скарги заявників наведених у Додатку, в тому числі за заявою №17713/10, поданою ДП «Донбаснафтопродукт», за пунктом 1 статті 6 та статтею 13 Конвенції та за статтею 1 Першого протоколу на тривале невиконання рішень, ухвалених на їх користь, та на відсутність ефективних засобів юридичного захисту у зв`язку з цими скаргами прийнятими. ЄСПЛ констатовано порушення статті 13 Конвенції та постановив у продовж трьох місяців держава відповідач має виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які залишаються такими, що підлягають виконанню, та виплатити по 2000 (дві тисячі) євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку, в якості відшкодування матеріальної і моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; із закінченням зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

На виконання рішення Європейського суду Міністерством юстиції України на рахунок ДП «Донбаснафтопродукт» перераховано, присуджені Європейським судом кошти у сумі 693664,38 грн. (39257,25 грн. (еквівалент 2 000 євро) - справедливої сатисфакції та 654407,13 грн. - заборгованість за рішеннями національного суду), що підтверджується платіжним дорученням від 30.03.2016 № 2320.

30.05.2016 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у зв`язку з фактичним виконанням рішення ЄСПЛ винесена постанова про закінчення виконавчого провадження (ВП №44547330).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 14 Закону України «Про міжнародні договори України» міжнародні договори набирають чинності для України після надання нею згоди на обов`язковість міжнародного договору відповідно до цього Закону в порядку та в строки, передбачені договором, або в інший узгоджений сторонами спосіб.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно з принципом сумлінного дотримання міжнародних договорів Україна виступає за те, щоб й інші сторони міжнародних договорів України неухильно виконували свої зобов`язання за цими договорами.

17.07.1997 Україна ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція), яка набула чинності 11.09.1997 року.

Відповідно до ст. 46 Конвенції, Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Згідно зі ст. 41 Конвенції, якщо Суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування, Суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію.

У даному випадку розмір справедливої сатисфакції становив 2000 євро, яку було перераховано на рахунок ДП «Донбаснафтопродукт».

Відповідно до 16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України передбачено, що захист цивільних прав та інтересів здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків.

Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Частинами 1-2 вказаної статті передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 ст.1191 Цивільного кодексу України визначено, що відшкодування шкоди, завданої іншою особою, зумовлює виникнення права зворотної вимоги (регресу) до безпосереднього порушника у розмірі виплаченого відшкодування.

За своєю суттю регресне зобов`язання - це зворотна вимога про повернення грошей або майна, виконане однією особою за іншу або з вини останньої третій особі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Оскільки предметом спору у цій справі є відшкодування збитків, то предметом доказування є встановлення всіх обставин, які вказують на наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність наступного юридичного складу: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Відповідно до ст.2 Цивільного кодексу України, держава є учасником цивільних відносин.

Статтею 170 Цивільного кодексу України держава набуває та здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ч.5 ст.11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з ч.5 ст.9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» позивачем у справах про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування, виступає Орган представництва, який зобов`язаний протягом шести місяців з моменту, визначеного в частині четвертій статті 8 цього Закону, звернутися до суду з відповідним позовом.

Органом представництва, згідно ст. 1 цього Закону та Постанови Кабінету Міністрів України № 784 від 31.05.2006 «Про заходи щодо реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є Міністерство юстиції України.

Збитки, завдані Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування на підставі рішення ЄСПЛ, за своєю правовою природою є регресною вимогою, тому що її виникнення залежить від факту виконання основного зобов`язання.

Регресна вимога завжди спрямована на відшкодування втрат, понесених за рахунок або з вини іншої особи, а тому вона, по суті, є зобов`язанням по відшкодуванню шкоди а, отже, в більшості випадків є формою цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, Міністерство юстиції України, відшкодувавши шкоду, має право заявити вимоги як до усіх осіб, щодо яких рішеннями Європейського суду з прав людини у справі «Філатова та інші проти України» було встановлено спільність їх протиправних дій, так і до однієї або лише кількох із цих осіб.

Отже, після виплати ДП «Донбаснафтопродукт» на виконання рішення Європейського суду з прав людини присуджених сум за рахунок коштів Державного бюджету України до держави Україна переходить право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування у разі встановлення вини особи в порушенні Україною міжнародних зобов`язань, а також причинного зв`язку між діями винної особи та збитками, завданою таким порушенням.

Протиправність поведінки Державного підприємства «Луганськвугілля» встановлена Європейським судом під час розгляду заяви № 12424/06 та інших 15 заяв в межах справи «Філатов та інші проти України». Зокрема, у п. 12 вказаного рішення зазначено, що рішення, ухвалені на користь заявників, не було виконано у належних час, відповідальність за що несуть державні органи.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про примусове виконання рішень господарського суду Луганської області від 28.02.2007 у справі №2/450, від 26.03.2009 у справі №11/93 та від 09.11.2009 у справі №17/258, зокрема відповідні накази, постанови про відкриття виконавчого провадження, його ходу та закінчення. Також матеріали справи не містять будь-яких скарг на дії чи бездіяльності державного виконавця. Водночас доказів, що підтверджують заходи, які вживались державною виконавчою службою позивачем до суду не надано. Окрім того, не надано доказів оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця, пов`язаних із надмірною тривалістю строку виконавчого провадження з примусового виконання рішення національного суду першої інстанції.

Виходячи із положень статей 22, 1166 Цивільного кодексу України, для застосування такої міри відповідальності як стягнення майнової шкоди (збитків) потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Таким чином, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З огляду на аналіз вказаних норм закону, рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає безумовному виконанню.

При цьому, тривале невиконання Державним підприємством «Луганськвугілля» рішень національного суду, що стало причиною звернення заявників до Європейського суду з прав людини, жодним чином не пов`язане з діяльністю органів державної виконавчої служби, оскільки відповідач зобов`язаний був виконати рішення суду шляхом сплати на користь ДП «Донбаснафтопродукт» заборгованості за рішеннями господарського суду Луганської області від 28.02.2007 у справі №2/450, від 26.03.2009 у справі №11/93 та від 09.11.2009 у справі №17/258. Таким чином, Державне підприємство «Луганськвугілля» жодним чином не звільняється від відповідальності за очевидне зволікання при виконанні рішення національного суду.

За загальним правилом в цивільному праві, встановленим, зокрема, статтею 614 Цивільного кодексу України, відсутність вини доводиться заподіювачем шкоди.

Як встановлено судом, відповідач в жодне судове засідання не з`явився, відзиву не надав, жодних пояснень з наведенням поважних причин невиконня рішень суду не навів, доводів позивача не спростовував, тому суд дійшов висновку, що протиправна поведінка (у даному випадку бездіяльність) відповідача призвела до заподіяння державі Україна матеріальної шкоди, що підтверджується рішення Європейського суду «Філатова та інші проти України», що свідчить про наявність вини в діях відповідача.

Визнання Європейським судом з прав людини порушення державою Україна Конвенції внаслідок тривалого невиконання відповідачем рішення суду, що в свою чергу свідчить про наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і заподіяною шкодою.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що саме з вини відповідача Державному бюджету заподіяно збитків внаслідок виконання рішення Європейського суду «Філатова та інші проти України" у розмірі 693664,38 грн., які підтверджуються матеріалами справи та відповідачем не спростовані.

Таким чином, у діях (бездіяльності) відповідача наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, яке тягне за собою відповідальність у вигляді стягнення з відповідача збитків у розмірі 693664,38 грн., завданих Державному бюджету України внаслідок виконання рішення Європейського суду з прав людини «Філатова та інші проти України", що підтверджується доданими до позову доказами.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 ГПКУкраїни покладаються на відповідача. Керуючись ст.ст. 86, 129, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ст.ст. 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Луганськвугілля» (03680, м. Київ, провулок Приладний, будинок 2-А, ідентифікаційний код 32473323) на користь Державного бюджету України (рахунок 0028, код банку 820172, , банк отримувача Державна казначейська служба України, м. Київ, отримувач Державна казначейська служба України) збитки, завдані Державному бюджету України, у сумі 693664,38 грн. (шістсот дев`яносто три тисячi шістсот шістдесят чотири гривні тридцять вісім копійок).

Стягнути з Державного підприємства «Луганськвугілля» (03680, м. Київ, провулок Приладний, будинок 2-А, ідентифікаційний код 32473323) на користь Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, будинок 13, ідентифікаційний код 00015622) 10404,97 грн. (десять тисяч чотириста чотири гривні дев`яносто сім копійок) судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків