ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2091/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Аленіна О.Ю., Богатиря К.В.,

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Марков О.С.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю „Яготинський маслозавод

на рішення господарського суду Одеської області від 01.02.2019, суддя в І інстанції Невінгловська Ю.М., повний текст якого складено 11.02.2019 в м. Одесі

у справі № 916/2091/18

за позовом: Товариства з додатковою відповідальністю „Яготинський маслозавод

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Керріленд Логістикс

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „УНІКА

про стягнення 887 992,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року Товариство з додатковою відповідальністю „Яготинський маслозавод (далі ТДВ „Яготинський маслозавод) звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Керріленд Логістикс (далі ТОВ „Керріленд Логістикс) про стягнення 887 992,60 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 25.01.2018р. між ТДВ „Яготинський маслозавод та Компанією Ronald A.Chisholm Ltd було укладено контракт №2501-2018, за умовами якого позивач відвантажив 40т масла солодковершкового вартістю 4439962,98 грн. в перерахунку в національну валюту України, а послуги з транспортування відповідного товару мали бути надані ТОВ „Керріленд Логістикс на підставі договору доручення № К-109/18 від 15.01.2018 року, яким для здійснення перевезення у міжнародному сполучені було залучено транспортні засоби з державними реєстраційними номерами НОМЕР_1 / НОМЕР_2 та НОМЕР_3 / НОМЕР_4 ТОВ „Компанія Транссвіт, на які було відвантажено відповідний товар. Відвантажений товар не перетнув митного кордону України, за фактом чого порушено кримінальне провадження за ч. 3 ст. 185 КК України №0000483. За таких обставин в силу приписів податкового законодавства ТДВ „Яготинський маслозавод", в зв`язку з відсутністю підтвердження вивезення товару за межі митної території України, сплачено суму ПДВ у розмірі 887992,60 грн., так як Ronald A.Chisholm Ltd не є резидентом України. Таким чином, сума податку на додану вартість у розмірі 887992,60 грн. є збитками, які завдані відповідачем внаслідок неналежного виконання експедиторських послуг та мають бути відшкодовані ним в силу приписів ч. 3 ст. 14 Закону України „Про транспортно-експедиторську діяльність та ст.ст. 224, 225 ГК України.

ТОВ „Керріленд Логістикс заперечувало проти позову посилаючись на те, що позивач не є клієнтом відповідача, а тому ТОВ „Керріленд Логістикс не може відповідати перед позивачем за будь-які втрати, яких зазнав позивач в силу приписів ст. 934 ЦК України. Відповідач стверджував про відсутність повного складу цивільного правопорушення з його боку, а саме: відсутня противоправна поведінка відповідача; відповідачем не завдано позивачу жодної майнової шкоди в розумінні ст.22 ЦК України (реальної шкоди); відсутня вина, так як відповідач здійснив всі можливі дії з метою запобіганню ситуації, що утворилась в лютому 2018р. У позові позивач зазначає про втрати а саме сплачену суму податку на додану вартість, що свідчить про намагання позивача компенсувати сплачені податки за результатами власної господарської діяльності за рахунок третьої особи - відповідача, між якими не існує жодних господарських правовідносин.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.11.2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „УНІКА.

Рішенням господарського суду Одеської області від 01.02.2019 року в позові відмовлено у повному обсязі з мотивів необґрунтованості позовних вимог.

ТДВ „Яготинський маслозавод у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить рішення господарського суду Одеської області скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову. Скаржник вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не було з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи; не було застосовано норми матеріального права, які мали б бути застосовані, а саме ч.ч. 2, 3 ст. 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та ст. 16, ч. 2 ст. 22, ст. 611 Цивільного кодексу України, ст.ст. 216, 224, 225 ГК України; висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи; судом хибно визнано доведеними обставини, які не підтверджуються доказами зі справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що в контексті спірних правовідносин наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправність поведінки відповідача полягає у порушенні пункту 1.1 договору-доручення, згідно з яким виконавець (відповідач) зобов`язаний організувати та забезпечити належне, повне та своєчасне перевезення вантажів;

- збитки, як результат протиправної поведінки виражаються в тому, що позивачем сплачено суму податку на додану вартість у зв`язку з відсутністю підтвердження факту перетину кордону, яку позивач не мав сплачувати у разі виконання відповідачем умов договору-доручення;

- наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою і завданими збитками полягає у тому, шо саме у зв`язку неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань за договором-доручення, позивачу були завдані збитки у розмірі сплаченої суми ПДВ, яку у разі виконання договірних відносин, не мав сплачувати.

Відповідач в обґрунтування своїх доводів вказував, що його вина у спричиненні вказаних збитків відсутня, оскільки він не мав будь-яких правовідносин з позивачем і доклав, на його думку, всіх зусиль для пошуку викраденого товару. Проте, такі доводи не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки відповідачем відповідно до ст. 614 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України, а також положень договору-доручення не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, що втрата вантажу під час спірного перевезення сталася не з вини відповідача, у зв`язку з чим наявні обумовлені законом та договором підстави для покладення відповідальності у вигляді відшкодування збитків. Оскільки матеріалами справи підтверджується та відповідачем визнається, що під час здійснення перевезення на підставі договору-доручення № К-109/18 від 15.01.2018 року про транспортно-експедиторське обслуговування відбулась крадіжка вантажу, внаслідок чого позивачу завдано збитків у загальному розмірі 887 992,60 грн., а за приписами ст.932 ЦК України, ч. 3 ст. 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», експедитор несе відповідальність за дії залучених ним третіх осіб, як за свої власні, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача збитків у розмірі 887 992,6 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При винесенні господарським судом першої інстанції оскаржуваного рішення, судом не було досліджено та не було надано правової оцінки вищевказаним доводам позивача щодо факту понесених збитків - втрат, яких позивач зазнав внаслідок невиконання третіми особами своїх договірних зобов`язань. Судом лише було здійснено посилання на норми чинного законодавства без будь-якого мотивування.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ „Керріленд Логістикс заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідач зазначає, що в оскаржуваному рішенні господарського суду першої інстанції правомірно зазначено, що право на позов до експедитора, що випливає з договору транспортного експедирування, має лише клієнт, в тому числі на позов у зв`язку з втратою вантажу. Експедитор не має будь-яких зобов`язань перед власниками майна, тому останні не мають право пред`являти до нього вимоги, пов`язані з втратою товару та похідні вимоги від цього. Вищевказана правова позиція суду першої інстанції повністю узгоджується із положеннями ст. 934 ЦК України, якою чітко та однозначно визначено особу, перед якою відповідає експедитор за порушення обов`язків за договором транспортного експедирування - перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу. Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується та не заперечується апелянтом, між ТДВ «ЯГОТИНСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД» та ТОВ «Керріленд Логістикс» як не існувало, так і не існує на даний час жодних правовідносин. При цьому, клієнтом ТОВ «Керріленд Логістикс» є компанія Ronald A.Chisholm Ltd і лише перед нею відповідач відповідає за будь-які порушення взятих на себе зобов`язань. При цьому, жодних претензій від компанії Ronald A.Chisholm Ltd, відповідач не отримував та жодних позовних заяв цією компанією до ТОВ «Керріленд Логістикс» подано не було.

Відповідач звертає увагу суду на той факт, що скаржником в ході розгляду даної господарської справи №916/2091/18 судом першої інстанції, у всіх без виключення численних письмових поясненнях, які він надавав, фігурували одні й ті ж самі посилання та доводи, що і в апеляційній скарзі. Проте, скаржник ані в суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі не пояснює, яким чином та на підставі чого експедитор, яким в даному випадку є відповідач, може відповідати перед особою, яка не є клієнтом такого експедитора, беручи до уваги положення ст. 934 ЦК України.

Як було встановлено судом та підтверджується скаржником, останнім було отримано грошові кошти в повному обсязі від свого контрагента компанії Ronald A.Chisholm Ltd за відвантажений товар. Загальна сума поставленого товару за відповідними товарно-транспортними накладними в перерахунку в національну валюту України на день оформлення становить 4 439 962 грн. 98коп. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За таких підстав, ТОВ «Керріленд Логістикс» наголошує на тому, що зобов`язання позивача перед державою по сплаті ПДВ, в жодному розумінні не може вважатися ані збитками, ані втратами.

Безпідставним та надуманим є твердження апелянта за текстом апеляційної скарги про те, що нібито: «...Відповідачем визнається, що під час здійснення перевезення на підставі договору-доручення №К-109/18 від 15.01.2018р. про транспортно-експедиторське обслуговування, відбулась крадіжка вантажу, внаслідок чого Позивачу було завдано збитків...». Дане твердження апелянта є намаганням видати бажане за дійсне, оскільки відповідачем визнається факт вчинення ТОВ «КОМПАНІЯ ТРАНССВІТ» неправомірних дій, щодо яких відповідач звернувся до правоохоронних органів. При цьому, апелянт з власних мотивів додав нібито завдані йому збитки, хоча в письмових поясненнях та у судових засіданнях відповідачем не визнавалось факту завдання збитків позивачу взагалі.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги усі учасники судового процесу в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте позивач та третя особа не скористалися наданим законом правом на участь своїх представників в засіданні суду.

Оскільки частиною 12 ст. 270 ГПК передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представників позивача та третьої особи за наявними у справі матеріалами.

За правилами встановленими ч. 2 ст. 216 ГПК України в судовому засіданні оголошувалася перерва до 20.06.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 25.01.2018 року між ПАТ „Яготинський маслозавод (продавець), правонаступником якого є ТДВ „Яготинський маслозавод та Компанією Ronald A.Chisholm Ltd (покупець) було укладено контракт № 2501-2018, предметом якого є купівля - продаж товару: 360 метричних тон масла солодкого вершкового, виготовленого ПАТ „Золотонівський маслоробний комбінат.

Відповідно до п. 2.2 контракту товар поставляється партіями по 20т-24т.

Згідно з п. 3.2 контракту, ціна за одиницю товару на умовах FCA-Золотоноша (Україна), згідно Інкотермс-2010, складає 4100,00 дол. США за 1 метричну тону.

Пунктом 4.1 контракту визначено, що оплата здійснюється в дол. США за два дні до відвантаження товару.

Відповідно до п. 5.1 та п. 5.2 контракту, продавець постачає товар на умовах FCA-Золотоноша (Україна), згідно Інкотермс-2010, протягом січня-лютого 2018 року. Датою відвантаження є дата митного оформлення вантажу на експорт.

Згідно з положеннями п. 11.6 контракту товар відвантажується за адресою Jacobsens Bakery Ltd, Nilanvej 1, DK-8722 Hadensted, Denmark.

Як стверджує позивач, покупцем було перераховано йому грошові кошти у розмірі 164 000,00 дол. США., в зв`язку з чим ним після отримання грошових коштів було здійснено дії щодо відвантаження партії товару та митного оформлення вантажу на експорт, а саме:

- 20 т. масла солодковершкового, 82% молочного жиру на загальну суму 82 000,00 доларів США, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною № 584376, рахунком (інвойс) №1/16 від 25.01.2018 року, вантажною митною декларацією UA125010/2018/015538;

- 20 т. масла солодковершкового, 82% молочного жиру на загальну суму 82 000,00 дол. США, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною № 584379, рахунком (інвойс) № 1/15 від 25.01.2018 року, вантажною митною декларацією UA125010/2018/015537.

При цьому позивач зазначає, що загальна сума поставленого товару за відповідними товарно-транспортними накладними в перерахунку в національну валюту України на день оформлення становить 4439962,98 грн.

15.01.2018 року між Компанією Ronald A.Chisholm Ltd (клієнт) та ТОВ „Керріленд Логістикс (експедитор) було укладено договір-доручення №К-109/18, за умовами якого експедитор зобов`язався за винагороду та за рахунок клієнта виконати чи організувати виконання транспортно-експедиторського обслуговування, пов`язаного з перевезенням вантажу клієнта автомобільним, залізничним, морським та іншими видами транспорту (ТЗО), а клієнт зобов`язався сплатити вартість перевезення вантажу, згідно розділу 3 даного договору.

Умовами п. 1.5 договору-доручення передбачено, що при виконанні зобов`язань за даним договором експедитор діє за дорученням та за рахунок клієнта та має право долучати третіх осіб для виконання своїх зобов`язань за даним договором.

Відповідно до п.п. 2.1.2, 2.1.5 договору-доручення, експедитор зобов`язався інформувати клієнта про місцезнаходження та слідування транспортного засобу раз у 3 календарних дні засобами факсу, телефонного зв`язку або e-mail та здійснити усі необхідні формальності з митного оформлення вантажу в місці відправлення та/або отримання, транзитні процедури, вантажні роботи, згідно вказівок клієнта, наведених в транспортній заявці та відповідному додатку.

08.02.2018 року Компанія Ronald A.Chisholm Ltd на підставі договору доручення №К-109/18 звернулося до відповідача з заявкою №4 на організацію доставки вантажу Україна-Польща-Німечинна-Данія за допомогою 2-х авторефрижераторів.

У наступному, 19.02.2018 року між ТОВ „Керріленд Логістикс (виконавець) та ТОВ „Компанія Транссвіт (виконавець) було укладено договір №KL-110/18 (надалі договір перевезення) у межах якого виконавець взяв на себе зобов`язання доставити ввірений йому замовником вантаж до пункту призначення та передати його особі уповноваженій на отримання вантажу, а замовник зобов`язався сплатити встановлену за перевезення плату.

Відповідно до п. 2.6 договору перевезення, підтвердженням факту надання послуги є оригінал товарно-транспортної накладної встановленого зразку з відмітками відправника вантажу, перевізника (експедитора), одержувача вантажу та митних органів.

Положеннями п.п. 4.2.1, 4.2.6, 4.2.13 договору перевезення, встановлено обов`язок виконавця здійснювати перевезення згідно з транспортним замовленням, що надаються замовником, при цьому суворо дотримуючись умов отриманого транспортного замовлення; доставити ввірений замовником вантаж у вказаний пункт призначення та здати його уповноваженій особі в цілісності, згідно товарно-транспортній накладній та переданим на місці завантаження та митного оформлення документам; інформувати замовника про прибуття транспортного засобу під завантаження, про завершення процедури завантаження (у випадку, якщо місце завантаження й митного оформлення не збігаються), про завершення процедур документального оформлення в місці завантаження, про проходження прикордонних переходів, про очікувану дату прибуття транспортного засобу на розвантаження не пізніше ніж за добу до прибуття в місце призначення, про прибуття транспортного засобу на розвантаження, про завершення процедур розвантаження.

Пунктом 6.6 договору перевезення встановлено, що виконавець несе відповідальність за виконання умов транспортного замовлення з відшкодуванням всіх збитків та штрафів, що виникали чи пред`являлися у результаті його дій чи упущень.

01.03.2018 року відповідач звернувся із заявою про протиправне заволодіння вантажем „маслом солодким сливочним загальною вагою 41 840 кг невідомими особами до Приморського ВП в м.Одеса, який за заявою ТОВ Керріленд Логістікс порушив кримінальну справу з кваліфікацією за ч.4 ст. 190 КК України (шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою), що підтверджується протоколом прийняття заяви ТОВ Керріленд Логістікс до Приморського ВП в м.Одеса про вчинення кримінального правопорушення та витягом з ЄРДР від 02.03.2018р. № 0001216.

06.03.2018 року відповідач повторно звернувся із аналогічною заявою про протиправне заволодіння вантажем до Ірпинського ВП Київської області. За цією заявою було порушено кримінальну справу № 0000483 за ч. 3 ст. 185 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР від 06.03.2018 у кримінальній справі № 0000483 Ірпинського ВП Київської області. У наступному, Ірпінським ВП було винесено постанову про перекваліфікацію справи № 0000483 від 16.06.2018, що підтверджується витягом з ЄРДР від 16.06.2018 у кримінальній справі № 0000483 за ч.4 ст. 190 КК України.

Посилаючись на те, що відповідно до податкового законодавства ТДВ "Яготинський маслозавод" було нараховано та сплачено податкові зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 20 % на підставі підпункт а п.193.1.ст.193 ПК України у зв`язку з відсутністю підтвердження вивезення товару за межі митної території України, а саме: за податковою накладною № 666 від 21.02.2018 року 443 996,30 грн. та за податковою накладною № 667 від 21.02.2018 року 443 996,30 грн., що разом складає 887 992,60 грн., позивач звернувся до господарського суду з даним позовом про стягнення з відповідача суми податку на додану вартість у розмірі 887992,60 грн., як збитків, завданих відповідачем внаслідок неналежного виконання експедиторських послуг, які мають бути відшкодовані ним в силу приписів ч. 3 ст. 14 Закону України „Про транспортно-експедиторську діяльність та ст.ст. 224, 225 ГК України.

Колегія суддів погоджується з правомірним та обґрунтованим висновком місцевого суду про відмову у задоволенні пред`явленого ТДВ „Яготинський маслозавод позову, з огляду на таке.

Предметом даного спору є наявність чи відсутність підстав для покладення на ТОВ „Керріленд Логістикс відповідальності у вигляді відшкодування збитків у розмірі 887992,60 грн., завданих сплатою суми податку на додану вартість, яка за твердженням позивача була перерахована ним до державного бюджету, оскільки із довідки Офісу великих платників №13724 від 27.11.2018 року вбачається відсутність станом на 27.11.2018 року у позивача податкового боргу, недоїмки зі сплати єдиного внеску, іншої заборгованості з платежів (у тому числі розстроченої, відстроченої, реструктуризованої), контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, з підстав неналежного виконання відповідачем експедиторських послуг.

Правовими підставами свого позову позивач вказує приписи ч. 3 ст. 14 Закону України „Про транспортно-експедиторську діяльність та ст.ст. 224, 225 ГК України.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

При цьому, транспортне експедирування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності. Тому кожна послуга, що надається експедитором клієнту, по суті є транспортною послугою.

Відносини учасників транспортно-експедиторської діяльності встановлюються на основі договорів. Учасники цієї діяльності, в силу приписів ст.627 Цивільного кодексу України, вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов взаємовідносин, що не суперечать чинному законодавству.

За приписами статті 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

За своєю правовою природою договір-доручення №К-109/18 від 15.01.2018р., укладений між Компанією Ronald A.Chisholm Ltd (клієнт) та ТОВ „Керріленд Логістикс (експедитор) є договором транспортного експедирування, в якому обов`язки експедитора мають одночасно виконавчий та організаційний характер, що узгоджується зі змістом статті 929 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 14 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність, експедитор відповідає перед клієнтом за кількість місць, вагу, якщо проводилося контрольне зважування у присутності представника перевізника, що зафіксовано його підписом, належність упаковки згідно з даними товарно-транспортних документів, що завірені підписом представника перевізника, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування. За невиконання або неналежне виконання обов`язків, які передбачені договором транспортного експедирування, експедитор несе відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування. Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

В той же час на перевізника покладаються обов`язки щодо забезпечення збереження вантажу, згідно ч. 1 ст. 14 Закону України Про транспорт. Так, підприємства транспорту забезпечують збереження вантажів та багажу з часу їх прийняття для перевезення і до моменту видачі їх одержувачам, якщо інше не передбачено договором.

Таким чином, слід розділити правовідносини експедитор-клієнт, та експедитор-перевізник.

Так, відносини, які виникають між експедитором та перевізником стосуються лише доставки перевізником довіреного йому вантажу до пункту призначення, а тому відповідальність у такому випадку експедитор несе як вантажовідправник, і її обсяг визначається договором на перевезення вантажу і вказаною вище нормою закону.

Відносини ж між клієнтом та експедитором мають агентський характер і регулюються окремо.

Згідно з ст. 932 Цивільного Кодексу України, експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Статтею 934 Цивільного кодексу України передбачено, що за порушення обов`язків, за договором транспортного експедирування, експедитор відповідає перед клієнтом, відповідно до гл. 51 ЦК.

З аналізу вищенаведеної норми вбачається, що відповідальність експедитора за договором транспортного експедирування базується на загальних принципах відповідальності за порушення цивільно-правових зобов`язань. Зокрема, у разі порушення умов договору експедитором, клієнт може вимагати розірвання договору, зміни умов зобов`язання, відшкодування збитків. При цьому розмір збитків, залежно від умов договору, відшкодовуються у розмірі оголошеної або дійсної вартості вантажу. Дійсна вартість вантажу визначається виходячи з ціни, зазначеної в договорі чи рахунку продавця. За її відсутності вартість визначається за середньою ціною на аналогічний товар. Клієнт вправі вимагати від експедитора сплати неустойки, незалежно від відшкодування збитків, якщо це передбачено договором.

При цьому, відповідальним перед клієнтом за своєчасне та належне транспортування вантажу лишається експедитор, який має право в порядку регресу відшкодувати збитки, заподіяні невиконанням чи неналежним виконанням обов`язків іншою особою, а також застосувати інші засоби відповідальності, що передбачені договором між експедитором та перевізником або цивільним законодавством.

Таким чином, можна виокремити межі відповідальності експедитора та перевізника: у транспортно-експедиторських відносинах експедитор несе відповідальність як перед клієнтом за організацію і забезпечення перевезення вантажу, так і перед перевізником за належне оформлення транспортних документів та відповідність таким документам вантажу, який відправляється; експедитор несе відповідальність перед клієнтом за дії третіх осіб (перевізників), залучених ним для виконання договору транспортного експедирування.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).

За приписами ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Так, під дане визначення підпадають також ті грошові кошти, які потерпілий внаслідок порушення його цивільного права винною особою має сплатити третій особі, у зв`язку із невиконанням (неналежним виконанням) ним свого зобов`язання перед цією особою.

У даній справі, за твердженням позивача, це кошти у вигляді податку на додану вартість, які ТДВ „Яготинський маслозавод в силу приписів податкового законодавства сплатило до бюджету, виходячи із вартості втраченого вантажу.

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, наявність порушення з боку цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує її інтереси як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом; суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема, невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Вказані обставини підлягають доведенню належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 74, 76, 77 ГПК України.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Частиною 1 ст. 91 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Виходячи з цього, позивач повинен довести наявність збитків і протиправної поведінки відповідача, безпосередній причинний зв`язок між порушенням зобов`язання і збитками, розмір відшкодування.

Однак, навіть наявність чи відсутність таких доказів виключає право позивача на позов у даній справі, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторські послуги" клієнт - це споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору. Разом з тим силу приписів зазначеної статті ТДВ „Яготинський маслозавод не є клієнтом ТОВ „Керріленд Логістикс.

Отже, право на позов до експедитора, що випливає з договору транспортного експедирування, має лише клієнт, в тому числі на позов у зв`язку з втратою вантажу. Експедитор не має будь-яких зобов`язань перед власниками майна, тому останні не мають право пред`являти до нього вимоги, пов`язані з втратою товару та похідних вимог від цього.

Крім того, за умовами укладеного між ТДВ „Яготинський маслозавод та Компанією Ronald A.Chisholm Ltd контракту № 2501-2018 постачання товару відбулось на умовах FCA-Золотоноша (Україна), згідно Інкотермс-2010 (п. 5.1, 5.2 контракту) характерними відмінностями яких є те, що покупець в більшій мірі відповідає за транспортування вантажу.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України визначено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

За змістом ст. 42 вищевказаного кодексу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, підприємницька діяльність характеризується рядом ознак, основні з яких знайшли своє відображення в даній статті, такі як:

1) самостійність та ініціативність, що відображається перш за все в нормі ст. 43 Кодексу, яка передбачає, що підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку діяльність, не заборонену законом. По-друге, саме підприємці свідомо ставлять себе в таке становище, коли вони персонально відповідають за успіх або невдачу своєї діяльності;

2) систематичність, що передбачає здійснення такої діяльності постійно, регулярно та на професійній основі;

3) ризиковий характер, що передбачає економічну самостійність підприємця і тісно пов`язану з цим відповідальність за результати своєї діяльності;

4) спрямування на отримання прибутку - основна ознака підприємництва, оскільки визначає безпосередньо мету, задля якої здійснюється така діяльність

Статтею 44 Господарського кодексу України встановлено принципи підприємницької діяльності та, зокрема, визначено, що підприємництво здійснюється на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже, виходячи з аналізу даних норм чинного законодавства, можливо зробити висновок, що після укладення контракту № 2501-2018 від 25.01.2018р. з нерезидентом України - Компанією Ronald A.Chisholm Ltd, відповідальність за ризики, в тому числі щодо оформлення та відображення відповідної податкової операції щодо своєї господарської діяльності несе сам позивач.

Таким чином, дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності всіх елементів складу цивільного правопорушення, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт наявності в діях відповідача таких складових як: протиправна поведінка особи, яка завдала збитків, наявність збитків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача і збитками, а також в матеріалах справи не міститься доказів, які б підтверджували вину відповідача у завданні збитків, що унеможливлює притягнення останнього до відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду щодо відсутності підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків, завданих сплатою податку на додану вартість, розмір яких обчислено із вартості втраченого вантажу, що експортувався позивачем за контрактом № 2501-2018 від 25.01.2018р., а саме як на експедитора відповідного вантажу.

Вищенаведеним спростовуються безпідставні твердження скаржника щодо наявності в діях відповідача повного складу цивільного правопорушення та наявності обумовлених законом та договором підстав для покладення відповідальності у вигляді відшкодування збитків і що судом не було досліджено та не надано правової оцінки вищевказаним доводам позивача щодо факту понесених збитків.

Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального права та не порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим зазначене рішення підлягає залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд в сумі 6659,95 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 01 лютого 2019 року у справі № 916/2091/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю „Яготинський маслозавод - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 02.07.2019р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Аленін О.Ю.

Богатир К.В.