ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2019 року м.Дніпро

Справа № 904/384/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Чередка А.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2019 (постановлене суддею Рудь І.А., повний текст складено 10.04.2019) у справі № 904/384/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Дерой"

про стягнення неустойки, інфляційних втрат та 3% річних у загальній сумі 63 868 грн. 09 коп. за договором купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014 № 2488/14-БО-5 в редакції додаткових угод

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Комунального підприємства "Дерой" заборгованість у розмірі 63 868 грн. 09 коп., з яких: 22 341 грн. 18 коп. - пеня, 4 291 грн. 50 коп. - 3% річних, 37 235 грн. 40 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014 № 2488/14-БО-5 в редакції додаткових угод.

Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014 № 2488/14-БО-5 в редакції додаткових угод в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ, у зв`язку з чим позивач нарахував пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2019 у справі № 904/384/19 у позові відмовлено повністю.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що предметом спору у даній справі є стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого природного газу, який використовувався виключно для виробництва теплової енергії, і така заборгованість погашена відповідачем до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", отже, заявлені до стягнення нарахування підлягають списанню в силу приписів статті 7 названого Закону.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з прийнятим рішенням Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі норм матеріального права просить скасувати прийняте місцевим господарським судом рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції посилається на ч.З ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Проте, скаржник вважає, що застосування Закону до спірних відносин є неправомірним, оскільки цим законом передбачено чітке коло осіб, що мають право на списання заборгованості та нарахувань та відповідач до них не входить.

Скаржник посилаючись на постанову Верховного Суду у справі № 908/3211/16 зазначає, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості, а це зменшення, списання та/або реструктуризація, необхідною умовою є включення відповідача до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства, з метою її врегулювання за домовленістю сторін шляхом вчинення відповідних правочинів. Проте, матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у такій процедурі.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, про відкриття апеляційного провадження повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 872.

За таких обставин, неподання відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного судового рішення господарського суду Дніпропетровської області.

6. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2019 у справі № 904/384/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

04.07.2019 розпорядженням керівника апарату Центрального апеляційного господарського суду № 820/19 про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Пархоменко Н.В., призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи №904/384/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2019 для розгляду справи №904/384/19 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Коваль Л.А. (доповідач), суддів: Чус О.В., Чередка А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.07.2019 прийнято апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2019 у справі № 904/384/19 до провадження вищеозначеною колегією суддів.

7. Встановлені судом обставини справи.

28.01.2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством "Дерой" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2488/14-БО-5 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. Договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

За п.1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (далі споживачам покупця).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2014 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11 договору).

Згідно п.2.1. договору продавець передає покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 73,5 тис. куб. м.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п.3.3. договору).

Відповідно до п.3.4. договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідачу протягом січня квітня та жовтня грудня 2014 природний газ на загальну суму 239 737 грн. 97 коп., що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу (підписаними без зауважень обома сторонами):

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 40 089, 02 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2014 на суму 36 748, 27 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2014 на суму 19 880, 82 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2014 на суму 16 263, 22 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2014 на суму 10 691, 30 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2014 на суму 21 704, 57 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2014 на суму 94 360, 77 грн.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п.5.5. договору).

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1. договору).

Відповідно до п.6.4. договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу, визначеного покупцем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу погашається основна сума боргу.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання за договором з оплати отриманого природного газу виконав із порушенням строків, а саме повністю розрахувався 22.09.2016, про що свідчить платіжне доручення № 596 від 22.09.2016 (остання оплата заборгованості за договором) та дана обставина не заперечується сторонами.

Згідно п.7.2. договору у разі невиконання покупцем п.6.1. умов цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо своєчасної оплати поставленого природного газу, позивач нарахував до сплати відповідачу пеню у розмірі 22 341, 18 грн. за загальний період з 15.02.2014 по 14.07.2015 (розраховано за кожним актом окремо) на підставі п.7.2. договору, а також 3% річних у розмірі 4 291, 50 грн. за загальний період з 15.02.2014 по 21.09.2016 (розраховано за кожним актом окремо) та інфляційні втрати у розмірі 37 235, 40 грн. за період з лютого 2015 по серпень 2016 (розраховано за зобов`язаннями грудня 2014) на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст.1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, теплогенеруючою організацією суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Згідно зі ст.2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до п.14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Частиною 3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення. Даною нормою визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Вказана норма є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Заборгованість за отриманий природний газ, по якій позивачем було нараховано пеню, три проценти річних та інфляційні станом на 30.11.2016 відповідачем погашена повністю.

За умовами договору на постачання природного газу № 2488/14-БО-5 від 28.01.2014 відповідач отримав газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Крім того, Комунальне підприємство "Дерой" здійснює діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії згідно ліцензій серії АЕ №198386, серії НОМЕР_1 №198387, серії НОМЕР_1 №198388, виданих 23.09.2013 Дніпропетровською обласною державною адміністрацією.

Згідно довідки Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 11.06.2018 №2752/0/112-18, вказані ліцензії, що на час їх видачі мали обмежений термін дії, продовжують діяти та є безстроковими відповідно до умов ст. 21 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності".

З урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи господарським судом зроблено правильний висновок про наявність підстав для застосування приписів ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також про те, що заявлені до стягнення нарахування підлягають списанню, у зв`язку з чим, позов не підлягає задоволенню.

Доводи скаржника визнані колегією суддів безпідставними, оскільки списання нарахованих ним сум пені, трьох процентів річних та інфляційних не залежить від включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Посилання скаржника на постанову Верхового Суду у справі №908/3211/16 в частині встановлення як однієї з підстав для списання пені, втрат від інфляції та трьох процентів річних включення відповідача до названого вище реєстру колегією суддів не прийняті до уваги тому, що таке включення визначене Верховним Судом лише як одна з обставин справи.

У вказаній постанові Верховним Судом з посиланням на ч.3 ст.7 Закону зроблено висновок про те, що даною нормою законодавець передбачив можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання, як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Крім того, вказаною нормою, не ставиться право ненарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2019 у справі № 904/384/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2019 у справі № 904/384/19 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст рішення складено 04.07.2019.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко

Суддя О.В. Чус