ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2019 р. Справа №914/176/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Скрипчук О.С.

суддів Дубник О.П.

Зварич О.В.

Секретар судового засідання Лагутін В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвестсіті», б/н і дати

на рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2019 (м. Львів, суддя Рим Т.Я.)

у справі № 914/176/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісагротех», м. Калинівка Вінницької області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвестсіті», м. Жовква Львівської області

про стягнення 107 055,57 грн.

за участю представників:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Сервісагротех" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ "Агроінвестсіті" про стягнення заборгованості у розмірі 107 055,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач у порушення умов договору поставки № 26/07 від 02.10.2017, не виконав обов`язку з поставки товару, який був оплачений позивачем, та не повернув оплачених коштів у сумі 53 795,40 грн. Окрім того, за порушення зобов`язань відповідачу станом на 24.01.2019 нараховано 25 157,40 грн. пені, 3 152,02 грн. штрафу та 24 950,75 грн. 36 % річних.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.04.2019 у справі № 914/176/19 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Агроінвестсіті» на користь ТОВ «Сервісагротех» 53 795 грн. 40 коп. основного боргу, 9 720 грн. 31 коп. пені, 3 152 грн. 02 коп. штрафу, 24 950 грн. 75 коп. 36 % річних, 1 644 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2019 у справі № 914/176/19 в частині стягнення з ТОВ «Агроінвестсіті» 7 402,13 грн. пені, 462,25 грн. штрафу, 21 979,95 грн. 36 % річних та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «Сервісагротех» у стягненні цих сум.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при прийнятті оспорюваного рішення не врахував, що неустойка та 36% річних повинні нараховуватися до дати припинення договору 31.12.2017, а штрафні санкції - нараховуватися на суму передоплати у розмірі 53 795,40 грн., а не у розмірі 63 040 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агроінвестсіті б/н і дати на рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2019 року у справі № 914/176/19 та вирішено здійснити розгляд справи № 914/176/19 в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику сторін справи.

На клопотання відповідача б/н від 23.05.2019 про необхідність розгляду апеляційної скарги з викликом учасників справи у зв`язку з можливістю укладення мирової угоди, ухвалою суду від 10.06.2019 справу № 914/176/19 призначено до розгляду у судовому засіданні на 03.07.2019.

У судовому засіданні 03.07.2019 сторони участі своїх уповноважених представників не забезпечили, хоча належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення.

Перед початком розгляду справи на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на два тижні у зв`язку з перебуванням на лікуванні.

Розглянувши подане клопотання, судова колегія не вбачає підстав для його задоволення, оскільки в клопотанні скаржник не вказує про необхідність подання додаткових доказів чи обґрунтувань, не подав доказів на підтвердження обставин щодо укладення мирової угоди, судом його явка не визнавалася обов`язковою.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2017 між сторонами укладено договір поставки № 26/07, відповідно до умов якого постачальник (відповідач у справі) зобов`язується передати (поставити) у власність в погоджені строки покупцеві товар, а покупець (позивач у справі) зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього відповідну грошову суму у встановлені цим договором строки. Строки та умови поставки вказуються у Специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.1).

Оплата за товар перераховується на підставі виставленого постачальником у відповідності до підписаної сторонами специфікації (додатку до договору), рахунку протягом трьох банківських днів від дати рахунку (пункт 4.1).

Строк (термін), умови здійснення поставки зазначаються у Специфікації до цього Договору (пункт 5.1). Якщо інше не передбачено відповідною Специфікацією, то строк поставки конкретної партії товару становить 10 календарних діб з моменту підписання сторонами відповідної Специфікації, а базисом поставки згідно з положеннями "ІНКОТЕРМС-2010" є "DDP доставки товару до місця призначення", місцем призначення є склад покупця за адресою: Україна, Житомирська область, Андрушівський район, с. Великі Мошківці, вул. Шевченка, 1.

Між сторонами 02.10.2017 підписано Специфікацію на поставку 131,5 тонн товару вартістю 944 170 грн.:№ 1 на поставку 32 тонн товару, вартістю 229 760 грн. до 25.10.2017 (а.с. 22);№ 2 на поставку 99,5 тонн товару вартістю 714 410 грн. до 25.10.2017 (а.с. 23).

Відповідач виставив позивачу рахунки на оплату 130 тонн товару вартістю 934 925 грн., зокрема: № 133 від 18.09.2017 за поставку 99,5 тонн товару на суму 714 410 грн. (а.с. 24); № 134 від 06.10.2017 за поставку 30,5 тонн товару на суму 220 515 грн. (а.с. 25).

На підставі наявних в матеріалах справи платіжних доручень позивач сплатив відповідачу 934 925 грн. - платіжне доручення № 1011 від 10.10.2017 на суму 220 515 грн. (а.с. 26), - платіжне доручення № 1010 від 10.10.2017 на суму 714 410 грн. (а.с. 27).

Відповідач поставив позивачу 122,72 тонни товару на загальну суму 881 129,60 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 183 від 05.10.2017 на 70,5 тонн товару вартістю 506 190 грн. (а.с. 28), № 188 від 09.10.2017 на 35,5 тонн товару вартістю 254 890 грн. (а.с. 29), № 3 від 11.01.2018 на 16,72 тонни товару вартістю 120 049,60 грн. (а.с. 30).

Як зазначає позивач в позовній заяві, непоставленими залишилось 8,78 тонн товару вартістю 63 040,40 грн., з них 7,28 тонн товару вартістю 53 795,40 грн. оплачено.

У зв`язку з фактом не поставки товару, позивач надіслав відповідачу вимогу-претензію № 25/05-18 від 25.05.2018 (а.с. 31-32), в якій вимагав виконати обов`язок з поставки товару та сплатити неустойку у розмірі 14 599,47 грн.

Надалі, позивач повторно надіслав відповідачу претензію № 02/10-18 від 02.10.2018 (а.с. 34-35), в якій вимагав повернути сплачені ним кошти у розмірі 53 795,40 грн. та сплатити неустойку у розмірі 22 357,75 грн.

Проте вказані претензії були залишені відповідачем без належного реагування, що слугувало підставою для звернення з позовом до суду.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач частину товару вартістю 761 080 грн. позивач оплатив після його поставки, водночас, частину товару вартістю 173 845 грн. перед його поставкою.

Відповідно до частини 2 статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 10.10.2017 сплатив 173 845 грн., однак відповідач 11.01.2018 передав позивачу товар вартістю лише 120 049,60 грн. Таким чином, не поставив товар вартістю 53 795,40 грн., а також не повернув позивачу вказані кошти. Доказів на спростування викладених обставин відповідач не подав.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, відповідач не виконав свої договірні зобов`язання щодо поставки товару вартістю 53 795,40 грн. у встановлений договором строк. Доказів на спростування протилежного матеріали справи не містять та відповідачем суду не подано.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційний господарський суд, розглянувши матеріали справи, відповідно до ст. 625 ЦК України, з врахуванням п. 7.5. договору та оплат відповідачем суми боргу, провівши перерахунок 36 % річних, погодився з наведеним вище висновком суду першої інстанції щодо розміру стягнутої суми 36 % річних в розмірі 24 950,75 грн.

Згідно з п. 7.2 договору поставки у випадку порушення постачальником термінів поставки чи непоставці товару, при виконанні покупцем своїх зобов`язань з оплати згідно з договором, постачальник сплачує покупцю на його вимогу за прострочення постачання понад 10 календарних днів штраф у розмірі 5% вартості відповідного товару, з 11 дня затримки пеню у розмірі, який розраховується, виходячи з розміру подвійної облікової ставки, яка встановлюється Національним банком України і діє у період прострочення, від відповідної вартості не поставленого вчасно товару за кожен календарний день такого прострочення.

Відповідно до п. 2 Специфікацій загальна вартість товару сплачується шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 100 % вартості товару протягом 3 банківських днів з дня постачання.

Таким чином, згідно з положеннями пункту 7.2 договору відповідач повинен сплатити штраф та пеню, розраховану від суми саме непоставленого товару (згідно зі Специфікаціями), а не від суми передоплати.

Зважаючи на положення п.п. 3.1, 4.1, 5.1, 5.2 договору та умов Специфікацій, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що штраф та пеня за договором повинні нараховуватись на суму непоставленого товару в розмірі 63 040,40 грн..

Оскільки Специфікаціями передбачена поставка 131,5 тонн товару вартістю 944 170 грн. до 25.10.2018, однак 8,78 тонн товару вартістю 63 040,40 грн. відповідач до сих пір не поставив, вимоги про стягнення 3 152,02 грн. штрафу є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Судова колегія погоджується з проведеним судом першої інстанції перерахунком пені, враховуючи шестимісячний строк нарахування пені передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України. Відтак, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 9 720,31 грн. пені за період з 05.11.2017 по 05.05.2018.

Стосовно доводів викладених в апеляційній скарзі про те, що нарахування пені та 36 % річних є можливим лише до дати припинення договору і не може нараховуватись після такої дати, а саме 31.12.2017, судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, а відповідно до ч. 3 ст. 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. У задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвестсіті», б/н і дати відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2019 у справі № 914/176/19 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за апеляційну скаргу, покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 08.07.2019.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Дубник О.П.

суддя Зварич О.В.