РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.06.2019Справа № 910/3600/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Блажівської О.Є, при секретарі судового засідання Кукота О.Ю., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЙСЬКСЕРВІС-ВОЛОНТЕР" (04116, м.Київ, вул.Маршала Рибалки, буд.10/8, )

до Міністерства оборони України (03168, м.Київ, пр.-т Повітрофлотський, буд.6, )

про стягнення 420 159,33 грн,-

за участю учасників справи:

від позивача: Наумова О.В.(адвокат);

від відповідача: Ніколова В.М., довіреність № 220/514/Д від 03.12.18.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІЙСЬКСЕРВІС-ВОЛОНТЕР" 22.03.2019 звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача - Міністерства оборони України про стягнення 420 159,33 грн за неналежне, на думку позивача, виконання умов Договору №286/2/18/2 на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (1589) (продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах) від 10.01.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання на 24.04.2019.

11.04.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача, посилаючись на те, що сторонами виконано умови договору, а відповідачем оплачено позивачеві вартість товару на суму 14 922 527,80 грн, проте актом від 18.01.2019 року позивачем надано документи на суму 420 159,33 грн понад суму договору на 2018 рік, відтак, на думку відповідача, у останнього відсутні підстави для оплати поставленого позивачем товару.

Позивач у встановлений судом строк своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 підготовче засідання відкладено до 22.05.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 19.06.2019.

14.06.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЙСЬКСЕРВІС-ВОЛОНТЕР" надійшла промова позивача та повідомлення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2019, в порядку статей 120-121 Господарського процесуального кодексу України, повідомлено учасників справи про те, що судове засідання 19.06.2019 року не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Блажівської О.Є на лікарняному, наступне судове засідання у справі № 910/3600/19 призначено на 27.06.2019.

14.06.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЙСЬКСЕРВІС-ВОЛОНТЕР" надійшла промова позивача та повідомлення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2019, в порядку статей 120-121 Господарського процесуального кодексу України, повідомлено учасників справи про те, що судове засідання 19.06.2019 року не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Блажівської О.Є на лікарняному, наступне судове засідання у справі № 910/3600/19 призначено на 27.06.19.

У судове засідання 27.06.2019 з`явилися представники сторін.

Представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору, заперечив проти задоволення позовних вимог.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України судом під час розгляду справи здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.01.2018 року між Міністерством оборони України (замовник, відповідач) та ТОВ "ВІЙСЬКСЕРВІС-ВОЛОНТЕР" (виконавець, позивач) укладено Договір №286/2/18/2 на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (1589) (продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах), відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується у 2018 році здійснити постачання Міністерству оборони України у зумовлені строки продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах), а замовник прийняти та оплатити вказаний товар відповідно до умов договору та замовлення.

За змістом п.1.4. Договору кількість, асортимент та строки постачання продуктів харчування визначаються представником замовника заявкою, відповідно до Каталогу продуктів харчування (Каталог), затвердженого Міністром оборони України 01.04.2017 року (Додаток № 14.1.).

У п. 1.6. Договору у редакції Додаткової угоди № 1 від 10.01.2018 до Договору сторони погодили, що ціна, кількість та строки постачання продуктів харчування за Каталогом зазначаються у Специфікації Договору у наступній редакції: найменування предмета - продукти харчування та сушені продукти різні (продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах (КЕКВ 2230), загальна кількість продуктів харчування - 198 808, ціна одного комплекту каталогу продуктів харчування без ПДВ - 62,55 грн, вартість продуктів харчування за каталогом без ПДВ - 12 435 440,40 грн, ПДВ - 2 487 088,08 грн, загальна вартість продуктів харчування 14 922 528,48 грн з ПДВ. Постачання здійснювати з 10.01 до 31.12.2018 року.

Згідно п.4.4. Договору приймання продуктів харчування згідно Каталогу за кількістю та якістю оформляється актом приймання-передачі (Додаток № 14.3.), який складає представник замовника на кожне постачання товару після закінчення його приймання в трьох примірниках: перший примірник - замовнику, другий - представнику замовника, третій - постачальнику. Належним чином оформлені документи: акт приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження (Додаток № 14.4.), відповідно до наказу Міністерства оборони України від 31.12.2016 №757, є підтвердженням приймання товару.

Ціна договору становить 14 922 528,48 грн, у тому числі без ПДВ - 12 435 440,40 грн, ПДВ - 2 487 088,08 грн (п. 5.1. Договору у редакції Додаткової угоди № 1 від 10.01.2018 до Договору).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачеві товар - продукти харчування та сушені продукти різні (1589) (продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах (КЕКВ 2230) за період з 24.12.2018 по 31.12.2018 у кількості 2 059,25992 на загальну суму 154 568,05 грн, що підтверджується видатковою накладною №267 від 31.12.2018 року та у кількості 3 538,38649 на загальну суму 265 591,28 грн, що підтверджується видатковою накладною №268 від 31.12.2018 року.

Товар було прийнято відповідачем, що підтверджується підписами представників замовника та відтиском печатки відповідача у вказаних вище видаткових накладних.

У матеріалах справи також містяться належним чином засвідчені копії рахунку-фактури №267 від 31.12.2018 року на суму 154 568,05 грн, повідомлення-підтвердження отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України в централізованому порядку №3181 від 26.12.2018 року на суму 154 568,05 грн, акту приймання-передачі №ВЧ000000267 від 31.12.2018 року; рахунку-фактури №268 від 31.12.2018 року на суму 265 591,28 грн, повідомлення-підтвердження отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України в централізованому порядку №3182 від 26.12.2018 року на суму 265 591,28 грн, акту приймання-передачі №ВЧ000000268 від 31.12.2018 року.

Відповідно до п.6.1. Договору розрахунки за фактично поставлені товари проводяться замовником безготівковим розрахунком протягом 30 календарних днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунки Міністерства за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства чи уповноваженою особою представника постачальника.

До рахунків-фактур постачальник надає замовнику акт приймання, видаткову накладну постачальника та повідомлення-підтвердження, яке заповняється представником замовника (п. 6.2. Договору).

У підп. 8.1.1. п. 8.1. Договору відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені продукти харчування згідно каталогу.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 12.1. Договору).

Як вказує позивач, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо здійснення своєчасної та у повному обсязі оплати вартості поставленого товару належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем на суму 420 159,33 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений мім сторонами договір, з огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину є належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Суд встановив факт поставки позивачем обумовленого сторонами товару на загальну суму 420 159,33 грн та факт прийняття товару відповідачем, про що свідчать підписи представників замовника та відтиском печатки відповідача у видаткових накладних № 267 від 31.12.2018 року та №268 від 31.12.2018 року.

Приймання відповідачем матеріальних цінностей за укладеним з позивачем договором на суму 420 159,33 грн також підтверджується повідомленнями-підтвердженнями отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України в централізованому порядку № 3181 від 26.12.2018 року та № 3182 від 26.12.2018 року та актами приймання-передачі №ВЧ000000267 від 31.12.2018 року, та № ВЧ000000268 від 31.12.2018 року.

Зазначені обставини не заперечуються відповідачем.

У цьому випадку, суд виходить також з того, що підтвердженням факту здійснення господарської операції з поставки товару є видаткова накладна, яка міститься у матеріалах справи та такий товар беззаперечно прийнято відповідачем.

Аналогічної позиції дотримується й Верховний Суд у Постанові від 23.01.2018 року у справі № 911/1355/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення п. 6.1. Договору обов`язок відповідача щодо оплати вартості поставленого позивачем товару мав бути виконаний протягом 30 календарних днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунки Міністерства за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства чи уповноваженою особою представника постачальника.

З урахуванням викладеного, строк виконання грошового зобов`язання відповідача з оплати вартості поставленого позивачем товару на момент розгляду справи в суді настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У своєму відзиві на позов відповідач вказує на відсутність підстав для оплати заборгованості перед позивачем, посилаючись на те, що позивачем надано документи на суму 420 159,33 грн на підтвердження поставки товару понад суму договору на 2018 рік.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки позивачем належними засобами доказування доведено суду факт поставки 31.12.2018 року товару на суму 420 159,33 грн та прийняття його відповідачем.

За висновком суду, відповідач мав висувати такі заперечення у момент прийняття товару від позивача та прийнявши обумовлений сторонами товар у відповідача виникло грошове зобов`язання з його оплати.

Факт наявності заборгованості відповідача за Договором на суму 420 159,33 грн підтверджується наявним в матеріалах справи підписаним обома сторонами та скріпленими їхніми печатками актом звіряння взаєморозрахунків від 18.01.2019 року.

При цьому, акт звірки взаємних розрахунків, хоча і не є доказом виникнення прав і обов`язків, може і має оцінюватись судами у випадку сумнівів щодо існування правовідносин та виконання зобов`язання.

Підписавши акт звірки взаємних розрахунків без зауважень, відповідач вчинив дії, що підтверджують існування правовідносин та виконання зобов`язань за договором.

Щодо викладеного у п.6.1. Договору порядку розрахунків, а саме виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості товару за умови надходження бюджетних коштів на рахунки Міністерства за даним кодом видатків, суд відзначає наступне.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Законодавством не установлено залежності оплати товару від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів.

Аналогічна правовова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 23.03.2018 року у справі №904/6252/17.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Виходячи з вищевикладеного, суд зазначає, що відсутність бюджетного фінансування ніяким чином не нівелює обов`язку замовника виконати свої грошові зобов`язання перед постачальником за відповідним договором поставки.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог не спростовано.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості у розмірі 420 159,33 грн.

Судовий збір у розмірі 6 302,39 грн відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд.6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЙСЬКСЕРВІС-ВОЛОНТЕР" (04116, м.Київ, вул.Маршала Рибалка, буд.10/8, ) суму основного боргу за договором №286/2/18/2 від 10.01.2018 у розмірі 420 159 (чотириста двадцять тисяч сто п`ятдесят дев`ять) грн 33 коп та перерахувати його на п/р 5847 у АБ «Південний», код банку (МФО) 328209, .

3. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд.6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЙСЬКСЕРВІС-ВОЛОНТЕР" (04116, м.Київ, вул.Маршала Рибалки, буд.10/8, ) 6 302 (шість тисяч триста дві) грн 39 коп судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 08.07.2019

Суддя О.Є. Блажівська