ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" липня 2019 р. Справа№ 910/107/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Пономаренка Є.Ю.
суддів: Руденко М.А.
Дідиченко М.А.

без повідомлення (виклику) учасників справи,
розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 у справі №910/107/19 (суддя Пінчук В.І., повний текст складено 12.04.2019) за позовом Військової частини НОМЕР_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Пєрун» про стягнення 74 404,85 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Пєрун» про стягнення 74 404,85 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в ході перевірки виконаних робіт за договорами, укладеними між Військовою частиною НОМЕР_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Пєрун» від 28.08.2017 №80 на суму 420 000,00 грн. та від 07.09.2017 №87 на суму 110 000,00 грн., були виявлені порушення, які призвели до завищення обсягів та вартості виконаних робіт за договорами, чим завдано позивачу 74 404,85 грн. збитків у вигляді понесених додаткових витрат (вартості додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 у справі 910/107/19 в задоволенні позову відмовлено.
Суд виходив з того, що акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт, а тому, поданий позивачем аудиторський звіт не є належним доказом порушення відповідачем зобов`язань за договорами. При цьому, позивачем не доведено наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 у даній справі та прийняти нове про задоволення позову.
За доводами апелянта, судом неправомірно відхилено аудиторський звіт, як доказ встановлення факту завищення вартості та обсягів виконаних робіт за договорами на виконання послуг з вогнезахисної обробки дерев`яних конструкцій. Крім того, апелянт посилається на порушення своїх процесуальних прав, у зв`язку з тим, що судом не було розглянуто його клопотання про виклик свідка.
Враховуючи, що предметом розгляду у справі №910/107/19 є вимога про стягнення 74 404,85 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заяв чи клопотань про розгляд справи у судовому засіданні відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України від учасників справи не надходило.
Разом з тим, від відповідача до суду надійшов відзив, в якому викладено заперечення щодо задоволення вимог апеляційної скарги.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
За результатами відкритих торгів на виконання послуг з обробки дерев`яних конструкцій вогнезахисними сумішами (номер процедури закупівлі в електронній системі закупівель UA-2017-07-18-000116-c) 28.08.2017 між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Пєрун» (виконавець) було укладено договір №80 на виконання послуг з вогнезахисної обробки дерев`яних конструкцій, за умовами якого замовник доручає та зобов`язується прийняти та оплатити виконаний об`єм послуг, а виконавець зобов`язується виконати послуги з поверхневої обробки дерев`яних конструкцій сховищ на технічній території Військової частини НОМЕР_1 вогнезахисними сумішами у об`ємі 27580 кв. м. на загальну суму 420 000,00 грн.
В подальшому, 07.09.2017 за результатами відкритих торгів на виконання послуг з обробки дерев`яних конструкцій вогнезахисними сумішами (номер процедури закупівлі в електронній системі закупівель UA-2017-09-07-002307-c) 07.09.2017 між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Пєрун» (виконавець) було укладено договір №87 на виконання послуг з вогнезахисної обробки дерев`яних конструкцій, за умовами якого замовник доручає та зобов`язується прийняти та оплатити виконаний об`єм послуг, а виконавець зобов`язується виконати послуги з поверхневої обробки дерев`яних конструкцій сховищ на технічній території Військової частини НОМЕР_1 вогнезахисними сумішами у об`ємі 7222,5 кв. м на загальну суму 110 000,00 грн.
Положеннями п. 2.3 вказаних договорів визначено, що приймання виконаних робіт здійснюється приймальною комісією представником виконавця. Прийом якості виконаних робіт здійснюється за експрес методом, згідно з ГОСТ 30219-95. Приймальна комісія оформлює та складає акт в день приймання виконаних робіт. Належним чином оформлений (безпретензійний) акт є підтвердженням виконаних робіт.
Відповідно до п. 3.3 договорів вартість виконаних робіт залишається незмінною до повного виконання сторонами зобов`язань за договорами.
Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт №3 від 18.09.2017 відповідач виконав роботи за договором №87 від 07.09.2017 на суму 110 000,00 грн.; відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт №1 від 11.09.2017 відповідач виконав роботи за договором №80 від 28.08.2017 на суму 210 000,00 грн.; відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт №2 від 13.09.2017 відповідач виконав роботи за договором №80 від 28.08.2017 на суму 210 000,00 грн.
Загалом відповідачем надані послуги за договорами на суму 530 000,00 грн.
В свою чергу, позивач сплатив відповідачеві грошові кошти в зазначеному розмірі, що підтверджується платіжними дорученнями №26 від 11.09.2017 на суму 210 000,00 грн., №28 від 13.09.2017 на суму 210 000,00 грн. та №30 від 18.09.2017 на суму 110 000,00 грн.
Таким чином, відповідачем у повному обсязі виконано роботи за договорами №80 від 28.08.2017 та №87 від 07.09.2017, а позивачем вказані роботи прийнято, що підтверджується вищезазначеними актами приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму 530 000,00 грн.
На виконання пункту 1.3 Плану діяльності Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України та підпорядкованих територіальних управлінь на ІІ півріччя 2018 року, Центральним територіальним управлінням внутрішнього аудиту було проведено аудит відповідності фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 за період з 01.04.2016 по 30.06.2018, за результатами чого було складено Аудиторський звіт (витяг з якого міститься в матеріалах справи).
Так, в ході аудиту було виявлено, що в актах приймання виконаних будівельних робіт ТОВ «Пєрун» включені кошторисні норми Е13-74-1 «Нанесення механізованим способом в один шар покриття з вогнезахисного матеріалу ДСА-2 на горизонтальні і вертикальні поверхні дерев`яних конструкцій» на суму 840 690 грн., Е13-44-7 «Очищення поверхонь щітками» на суму 570 510 тис. грн. та Е13-44-9 «Знепилення поверхонь» на суму 1 490,00 грн. Також, зазначено, що в склад робіт кошторисної норми Е13-74-1 передбачена робота по очищенню поверхні, що обробляється. Крім того, кошторисні норми Е13-44-7 та Е13-44-9 відносяться до розділу ДСТУ Б Д.2.2-13:2012 «Очищення металевих поверхонь», що не відповідає суті виконання робіт. Крім того, ТОВ «Пєрун» на загальну площу поверхневої обробки дерев`яних конструкцій 34807,30 кв. м опроцентовано витрату суміші просочувальної ДАС-2 в об`ємі 7722,00 грн. Згідно сертифікату відповідності №UA1.016.0086039-15 (чинний на момент виконання робіт) витрата антипірену складає 165,5 г/кв.м та антисептику 4,0 г/кв.м. Отже, витрата суміші ДСА-2 на площу 34807,30 кв.м повинна складати 5882,43 кг.
Тому, за висновками проведеного аудиту:
- кошторисні норми Е13-44-7 та Е13-44-9 застосовані неправомірно, що призвело до завищення обсягів виконаних робіт на суму 59 000,00 грн., чим порушено вимоги п. 6.4.3 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва»;
- в актах приймання виконаних будівельних робіт опроцентовано завищену кількість суміші просочувальної ДСА-2 в об`ємі 1839,57 кг. Зазначене призвело до завищення вартості та обсягів робіт на суму 43 710,00 грн., чим порушено вимоги п. 6.4.3 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва». Однак, позивачем були надані Центральному територіальному управлінню внутрішнього аудиту пояснення щодо даного порушення, які останнім прийнято частково та зменшено суму завищення вартості та обсягів робіт до 15 404,85 грн. (замість 43 710,00 грн.).
Таким чином, за розрахунком Центрального територіального управління внутрішнього аудиту, загальна сума завищення виконаних робіт складає 74 404,85 грн.
З огляду на виявлені порушення, позивач направив відповідачу претензію №11 від 03.08.2018, з урахуванням уточнень від 09.10.2018 з вимогою відшкодувати завдані збитки на загальну суму 74 404,85 грн.
Утім, вказана претензія була залишена відповідачем без виконання, збитки в зазначеній сумі позивачу не відшкодовано, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Судом першої інстанції відмовлено Військовій частині НОМЕР_1 у задоволенні позову.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, з огляду на наступне.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України, одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (частина 2 статті 837 ЦК України).
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно приписів статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У договорах на виконання послуг з вогнезахисної обробки дерев`яних конструкцій №80 від 28.08.2017 та №87 від 07.09.2017 сторонами було погоджено, що приймання виконаних робіт здійснюється приймальною комісією представником виконавця. Прийом якості виконаних робіт здійснюється за експрес методом, згідно з ГОСТ 30219-95. Приймальна комісія оформлює та складає акт в день приймання виконаних робіт. Належним чином оформлений (безпретензійний) акт є підтвердженням виконаних робіт. При цьому, вартість виконаних робіт залишається незмінною до повного виконання сторонами зобов`язань за договорами.
Частиною четвертою статті 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
Відповідно до ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а у разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
Згідно ст. 858 ЦК України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.
Статтею 853 ЦК України передбачено, що якщо замовник не зробить заяви щодо невідповідності виконаної роботи умовам договору, відступів у виконанні роботи, інших недоліків під час прийняття робіт, він втрачає право у подальшому посилатись на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
З огляду на викладене, підписані та скріплені печатками сторін, без будь-яких зауважень і застережень акти приймання виконаних будівельних робіт, свідчать про те, що позивач погодився з виконаними відповідачем роботами та оплатив їх вартість в повному обсязі, у відповідності до умов договорів на виконання послуг з вогнезахисної обробки дерев`яних конструкцій №80 від 28.08.2017 та №87 від 07.09.2017.
За твердженнями позивача, виявлене в ході проведення аудиту діяльності Військової частини НОМЕР_1 неправомірне застосування відповідачем кошторисних норм Е13-44-7, Е13-44-9 та опроцентована завищена кількість суміші просочувальної ДСА-2, призвело до завищення вартості, обсягів виконаних робіт за договорами, чим позивачу завдано збитків у розмірі 74 404,85 грн. (додаткові витрати (вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів, тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною).
Згідно ч. 1 ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 ГК України). Також вказана норма кореспондується з положеннями статті 22 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.
Виходячи з визначення поняття «збитки», заявлена до стягнення з відповідача сума, перерахована йому позивачем згідно договорів №80 від 28.08.2017 та №87 від 07.09.2017, не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України та статті 225 ГК України, оскільки отримані відповідачем кошти є оплатою за виконані ним роботи, отже, такі кошти набуто за наявності правової підстави договору, а тому вони не можуть вважатися збитками та не можуть бути стягнуті на підставі ч. 2 ст. 224 ГК України.
При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.
Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності всіх елементів складу правопорушення.
Стосовно посилання позивача на аудиторський звіт за результатами фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.04.2016 по 30.06.2018 (витяг з якого міститься в матеріалах справи) як на підставу для стягнення збитків, колегія суддів зазначає наступне.
Акт перевірки (аудиту) це документ про результати проведеної перевірки (аудиту), який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені недоліки.
При цьому акти ревізії та документальних перевірок не мають обов`язкового характеру та не можуть оспорюватися в суді.
Крім того, акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт перевірки, як вже зазначалося, є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі №21-237а13.
До того ж акт ревізії не може встановлювати обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу статті 19 ГК України, яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади.
Отже, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.
Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.
Тобто укладання сторонами у справі договорів підряду, дії сторін по виконанню їх умов, у тому числі проведення відповідних робіт та їх оплата є підтвердженням того, що сторони перебували у договірних відносинах.
Утім, виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась.
Зазначений акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт. Відтак акт ревізії фінансово-господарської діяльності сам по собі не може бути достатнім доказом порушення відповідачем зобов`язань за договорами.
Таким чином, Військовою частиною НОМЕР_1 не підтверджено обґрунтованості та законності позовних вимог щодо стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Пєрун» на його користь завищеної вартості наданих послуг у розмірі 74 404,85 грн. на підставі аудиторського звіту.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.05.2018 у справі №922/2310/17.
Крім того, слід зазначити, що аудиторський звіт Центрального територіального управління внутрішнього аудиту може бути підставою для вжиття ним у межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, у тому числі притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку, а не для встановлення певного зобов`язання у межах господарсько-договірних відносин.
Стосовно посилання апелянта на порушення своїх процесуальних прав, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції не було розглянуто його клопотання про виклик свідка, колегія суддів зазначає наступне.
Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із врахуванням вимог ст. 165 ГПК України до 17.02.2019.
При цьому, в межах визначеного судом строк, відповідач не був позбавлений права звернутися до суду з іншими заявами, клопотаннями чи письмовими поясненнями.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи клопотання про виклик свідка, на яке посилається апелянт, було подано до суду згідно відмітки штемпеля вхідної кореспонденції Господарського суду міста Києва лише 04.04.2019, тобто після спливу строку встановленого судом строку.
За наведених обставин, колегія суддів не вбачає у даному випадку порушень процесуальних прав відповідача, адже, ним було пропущено строк для звернення з відповідним клопотанням.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 у справі №910/107/19 без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника позивача у справі.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 у справі №910/107/19.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку згідно п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 11.07.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко