ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2019 р. Справа№ 910/2064/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №122/05 від 12.03.2019 (вх. №09.1-04.1/2239/19 від 21.03.2019) Державного підприємства «Буське лісове господарство» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2019

у справі №910/2064/18 (суддя Балац С.В.)

за позовом Державного підприємства «Буське лісове господарство»

до 1) Закарпатської митниці ДФС

2) Державної казначейської служби України

про стягнення 656 939,60 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Гейвич М.М., ордер ЛВ №099195 від 28.05.2019

від відповідача-1: не з`явились

від відповідача-2: не з`явились

в с т а н о в и в:

Державне підприємство «Буське лісове господарство» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Закарпатскої митниці ДФС та Державної казначейської служби України стягнення 549 101,40 грн матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог). Також, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною бездіяльністю Закарпатської митниці ДФС, що призвело до понесення позивачем збитків у розмірі 549 101,40 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, посилаючись на недоведення позивачем належними та допустимими доказами розміру збитків, враховуючи приписи ст. 22 ЦК України, ст. 225 ГК України, дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Державне підприємство «Буське лісове господарство», 12.03.2019 подав апеляційну скаргу №122/05 від 12.03.2019 (вх. №09.1-04.1/2239/19 від 21.03.2019), в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №910/2064/18 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт вважає, що судом не враховано, що відповідальність відповідача-1 настає за ст. 1173 ЦК України, згідно з якою відшкодування шкоди можливе незалежно від вини державних органів. Також, позивач посилається на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 у справі №813/2237/16, в якій визнано протиправною бездіяльність відповідача-1 зокрема щодо затримки залізничних вагонів №96395033, №96399340, №32262636, стягнення шкоди за затримку яких позивач є позовною вимогою у даній справі. Скаржник вказує на те, що обставини, встановлені у зазначеній справі, є преюдиційними, які суд першої інстанції мав врахувати, а тому, на думку апелянта, місцевим господарським судом неправомірно було відмовлено у позові. Позивач вважає, що довів розмір понесених збитків, надавши лист Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» із розрахунками наданих послуг щодо затриманих вагонів.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт просить стягнути з відповідача судові витрати з надання професійної правничої допомоги в сумі 25 000,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою №122/05 від 12.03.2019 (вх. №09.1-04.1/2239/19 від 21.03.2019) Державного підприємства «Буське лісове господарство» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №910/2064/18. Відповідачам встановлено процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також надано сторонам строк на подання заяв, клопотань, пояснень.

09.04.2019 від Закарпатської митниці ДФС надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1 заперечує проти вимог апеляційної скарги та зазначає, що позивач не довів обґрунтованість своїх вимог. Також, відповідач вважає, що сума у 25 000,00 грн, заявлена позивачем як витрати на професійну правничу допомогу, є завищеною.

Відповідач-2 не скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 263 ГПК України, та у строк, встановлений судом, не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2019 справу №910/2064/18 призначено до розгляду на 29.05.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 розгляд справи відкладено на 24.06.2019 на підставі ст.ст. 202, 270 ГПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання представників відповідача-1 та відповідача-2.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 в судове засідання 24.06.2019 не з`явилися, про час та місце судового засідання відповідачі повідомлялися належним чином, про що свідчать повідомлення установи поштового зв`язку за кодом 414 про вручення рекомендованого поштового відправлення 11.06.2019 відповідачу-1 (вх. №09.2-04/66051/19) та за кодом 406 про вручення рекомендованого поштового відправлення 06.06.2019 відповідачу-2 (вх. №09.2-04/64086/19).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання розумних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників учасників справи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Представник позивача у судовому засіданні 24.06.2019 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №910/2064/18 скасувати, та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.02.2016 між Державним підприємством «Буське лісове господарство» (продавець, позивач у справі) та фірмою «Multikemia Kereskedelmi Kft.» (покупець) укладено контракт №24022016, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує лісоматеріали необроблені, а саме - дрова паливні.

На виконання вказаного контракту позивачем 12.05.2016 здійснено завантаження лісопродукції вагонами №96395033, №96399340, №32262636, які замитнені згідно вантажної митної декларації №209050000/2016/001472 (т. 1 а.с. 101).

Місцевим господарським судом встановлено, що перевезення деревини здійснювалося відповідно до умов договору про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних на піввагонах №2358/1285-2012 від 29.12.2012, укладеного між позивачем як замовником та Державним підприємством «Дарницький вагоноремонтний завод» і Державним підприємством «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» як співвиконавцями.

Матеріалами справи підтверджується, що вагони №96395033, №96399340 та №32262636 не пройшли митного огляду та були затримані відповідачем-1 на станції Батьово.

Державне підприємство «Буське лісове господарство» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон вагонів, зокрема №96395033, №96399340 та №32262636

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 у справі №813/2237/16, яка залишена без змін ухвалою від 16.02.2017 Львівського апеляційного адміністративного суду та ухвалою від 11.04.2017 Вищого адміністративного суду України, позовні вимоги позивача задоволено, визнано протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо затримки залізничних вагонів: № 96395033, № 96399340 та № 32262636.

На підставі вищезазначеного, позивач стверджує, що дії відповідача-1 по затриманню вантажу у вагонах на станції фактично призвели до завдання позивачу збитків, що полягають в оплаті позивачем Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця» додаткових зборів в сумі 656 939,60 грн, які сплачені позивачем на підставі платіжних доручень, а саме: №3522 від 01.09.2017 на суму 112 470,15 грн, №3830 від 02.10.2017 на суму 112 470,15 грн, №4122 від 01.11.2017 на суму 106 354,95 грн, №4422 від 29.11.2017 на суму 106 354,95 грн, №4592 від 15.12.2017 на суму 109 644,70 грн та №4704 від 22.12.2017 на суму 109 644,70 грн. В ході розгляду справи, позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог до 549 101,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Тобто, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Вказана правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 923/575/17, від 09.07.2018 у справі № 921/202/17-г/4.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд вказав, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що в поданому позивачем до суду розрахунку заявленої до стягнення суми не міститься відомостей про те, з чого складаються нараховані Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» і сплачені позивачем у цьому випадку додаткові збори (додаткова плата за надані послуги перевезення), тобто їх складових; які суми були нараховані Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» окремо за кожною операцією (користування вагонами, маневрова робота, зберігання вантажу, надання інформації про вантажні роботи, подання та забирання вагонів, зважування вагонів при затримці, вантажно-розвантажувальні роботи, а також провізну плату) у спірний період. На підставі цього місцевим господарським судом зроблено висновок, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розміру збитків.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду погоджується із зазначеним, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що застосування відповідальності за ст. 1173 ЦК України не потребує доказування позивачем вини. Судова колегія визнає такі доводи слушними, однак вважає за необхідне зауважити, що вказаною нормою не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Частиною 4 статті 75 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Апеляційний господарський суд приймає посилання апелянта на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 у справі №813/2237/16, в якій судом встановлено, що Закарпатською митницею ДФС не здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів, зокрема, Державного підприємства «Буське лісове господарство» №96395033, №96399340 та №32262636. Проте, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судом у вказаній справі не визначалася сума понесених Державним підприємством «Буське лісове господарство» збитків, спричинених протиправною бездіяльністю відповідача-1, відтак обов`язок довести таку суму збитків, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою (бездіяльністю) та понесеними збитками, законом покладено на позивача, в межах предмета спору у даній справі.

В апеляційній скарзі апелянт на підтвердження розміру понесених збитків вказує, що ним до заяви про зменшення позовних вимог був доданий лист Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» із розрахунком наданих послуг окремо за кожною операцією щодо вагонів №96395033, №96399340 та №32262636 (т. 2 а.с. 6-8). Однак, апеляційний господарський суд не приймає вказаний розрахунок як підтвердження суми понесених збитків, оскільки вказаний розрахунок не містить жодного підпису особи, яка їх складала, або іншої уповноваженої на такий підпис особи.

Крім того, з поданих позивачем платіжних доручень (т. 1 а.с. 129-134) не вбачається, що позивачем було сплачено на рахунок Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» грошові кошти саме як оплату додаткових зборів у зв`язку із затримкою вагонів №96395033, №96399340 та №32262636, а не як оплату послуг, пов`язаних з організацією перевезень вантажів, оскільки у графі призначення платежу у платіжних дорученнях зазначено «оплата боргу за договором від 29.12.2012р. №2358/1285-2012». З наведеного, на переконання колегії, не вбачається, що сплачені кошти можна вважати збитками позивача, понесеними ним у зв`язку з протиправною бездіяльністю Закарпатської ДФС щодо затримки вагонів №96395033, №96399340 та №32262636.

Приписами частини 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розміру збитків.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд на підставі повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неповноти дослідження доказів під час вирішення справи в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №910/2064/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (позивача у даній справі). Що стосується заяви позивача про стягнення на його користь з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на приписи ст. 129 ГПК України, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Буське лісове господарство» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №910/2064/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №910/2064/18 залишити без змін.

3. Справу №910/2064/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст.ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 05.07.2019