ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року

м. Київ

Справа № 904/4664/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Погребняк В.Я., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання Низенко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

у складі судді Васильєва О.Ю.

від 10.01.2019

та постанову Центрального апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Чередка А.Є., Коваль Л.А., Пархоменко Н.В.

від 04.04.2019

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек",

третя особа-1 без самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кучер Аліна Анатоліївна,

третя особа-2 без самостійних вимог на предмет спору: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Яцишин Андрій Миколайович,

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

за участю представників:

позивача: Савчук Ю.М.

відповідача: не з`явився

третьої особи-1: не з`явився

третьої особи-2: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" про визнання виконавчого напису, вчиненого 27.09.2018 за № 4043 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучер А.А. про стягнення з лізингоодержувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" заборгованості по сплаті лізингових платежів в сумі 7 901 830,69 грн, суми процентів річних у розмірі 2 872 274,70 грн, загалом 10 774 105,39 грн за договором фінансового лізингу № 9АФ-14 від 14.03.2014, таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що зазначений виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", статтям 87-89 Закону України "Про нотаріат", пункту 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, оскільки стосується стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу, в той час як зазначені норми передбачають вчинення виконавчого напису виключно щодо повернення майна, був вчинений за відсутності доказів відмови лізингодавця (відповідача) від договору лізингу, що свідчить про те, що право вимагати повернення предмета лізингу у відповідача не виникло.

2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.

14.03.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач, позивач) був укладений договір фінансового лізингу № 9АФ-14 (далі по тексту - договір, договір лізингу), в порядку та на умовах, якого лізингодавець зобов`язався передати на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу (майно), а лізингоодержувач - прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі.

У пункті 1.1. договору сторони погодили, що найменування, марка, модель, ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладення договору наведені в додатку № 1 "Специфікація".

Відповідно до умов договору та специфікації майна до нього лізингоодержувач прийняв у лізингодавця по акту приймання-передачі від 24.03.2014 в редакції додаткової угоди до акту від 01.04.2014 у платне користування майно (техніку) на загальну суму 988 800,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті з урахуванням ПДВ складає суму 10 651 606,53 грн, а саме:

- оприскувач John Deere 4730, сер. № 1Т04730ХED0028851, 2013 р.в., вартістю 329 600,00 доларів США з урахуванням ПДВ, що дорівнювала 3 550 535,51 грн з урахуванням ПДВ;

- оприскувач John Deere 4730, сер. № 1Т04730ХTD0028853, 2013 р.в., вартістю 329 600,00 доларів США з урахуванням ПДВ, що дорівнювала 3 550 535,51 грн з урахуванням ПДВ;

- оприскувач John Deere 4730, сер. № 1Т04730ХРD0028854, 2013 р.в., вартістю 329 600,00 доларів США, з урахуванням ПДВ, що дорівнювала 3 550 535,51 грн з урахуванням ПДВ.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.4. договору усі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до умов цього договору та додатку № 2 "Графік внесення лізингових платежів" до договору, в якому встановлюються розмір, склад, терміни сплати лізингових платежів. Сума чергового лізингового платежу є гривневим еквівалентом відповідної суми (в доларах США), зазначеної в Графіку, виходячи з міжбанківського курсу на дату, що передує даті сплати лізингоодержувачем чергового лізингового платежу, зазначеного в Графіку (надалі-міжбанківський курс Графіку). Такий порядок застосовується до усіх лізингових платежів та будь-яких інших сум, які підлягають сплаті або залишаються несплаченими, згідно з договором.

Згідно з пунктом 8.1.1. договору у редакції додаткової угоди № 2 від 13.07.2016 у випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений в Графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати 365 процентів річних від суми простроченого лізингового платежу.

30.03.2018 сторони уклали між собою додаткову угоду № 5 до вищезазначеного договору фінансового лізингу, у пункті 3 якої погодили, що прострочену заборгованість по сплаті чергових лізингових платежів (включаючи штрафні санкції за договором) згідно з Графіком внесення лізингових платежів за період з лютого 2015 року по листопад 2017 року в розмірі 735 464,50 доларів США, що складається з: суми, яка компенсує частину вартості предмету лізингу - 640 302,91 доларів США, платежу як винагороди (комісії) за отримане у лізинг майно - 25 257,96 доларів США, штрафних санкцій - 69 903,63 доларів США, лізингоодержувач зобов`язується сплатити у наступному порядку:

1) 166 928,84 доларів США - в строк до 20.04.2018;

2) 166 928,84 доларів США - в строк до 20.05.2018;

3) 211 164,99 доларів США - в строк до 20.07.2018;

4) 105 443,39 доларів США - в строк до 20.11.2018;

5) 52 721,69 доларів США - в строк до 20.03.2019;

6) 26 360,85 доларів США - в строк до 20.05.2019;

7) 5 915,90 доларів США - в строк до 20.06.2019.

Отже, станом на 30.03.2018 у позивача існувала прострочена заборгованість з лізингових платежів перед відповідачем, тобто позивач неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором фінансового лізингу, що сторонами не заперечується.

Після підписання сторонами додаткової угоди № 5 від 30.03.2018 до договору фінансового лізингу лізингоодержувач (позивач) не здійснив оплату, зокрема, платежу в розмірі 211 164,99 доларів США, що за Міжбанківським курсом станом на 09.08.2018 становило 5 736 296,95 грн.

Станом на 10.08.2018 загальна прострочена заборгованість лізингоодержувача перед лізингодавцем за квітень, травень та липень 2018 року (з урахуванням платежу в розмірі еквіваленту 211 164,99 доларів США) становила еквівалент 290 882,78 доларів США, що за Міжбанківським курсом станом на 09.08.2018 становило 7 901 830,69 грн.

З підстав наявності у лізингоодержувача заборгованості за договором фінансового лізингу, лізингодавець - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротек" 27.09.2018 звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Кучер А.А. із заявою № 2709/18-1 від 27.09.2018 про вчинення виконавчого напису, в якій, посилаючись на положення статті 87 Закону України "Про нотаріат", статтю 10 Закону України "Про фінансовий лізинг", пункт 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, просив вчинити виконавчий напис щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" заборгованості по сплаті лізингових платежів в сумі 7 901 830,69 грн, суми процентів річних у розмірі 2 872 274,70 грн та в загальній сумі 10 775 105,39 грн за договором фінансового лізингу № 9АФ-14 від 14.03.2014; період, за який проводиться стягнення: з 21.04.2018 по 27.09.2018.

До заяви про вчинення виконавчого напису нотаріусом № 2709/18-1 від 27.09.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротек" додало: договір фінансового лізингу № 9АФ-14; специфікацію майна; графік внесення лізингових платежів; додаткові угоди № 1 від 01.09.2014, № 2 від 15.05.2015, № 4 від 13.07.2016, № 5 від 30.03.2018 до договору фінансового лізингу; акт приймання-передачі від 24.03.2014 та додаткову угоду від 01.04.2014 до Акту приймання-передачі до договору фінансового лізингу; повідомлення про сплату заборгованості по лізингових платежам № 1008/18-2018/1юр від 10.08.2018, яке було надіслане відповідачем на адресу позивача; рахунок № 1008/2018/1 від 10.08.2018 на сплату заборгованості в розмірі 10 774 105,39 грн; докази надіслання та отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" зазначеного повідомлення та рахунку (опис вкладення до цінного листа, накладна, фіскальний чек, поштове повідомлення); розрахунок заборгованості за договором № 9АФ-14 від 14.03.2014; довідку Акціонерного банку "Південний" № 172-47110БТ від 27.09.2018 про здійснені лізингоодержувачем платежі за період з 20.04.2018 по 26.09.2018; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 27.09.2018; опис документів, що надаються юридичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек"; статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек"; протокол загальних зборів учасників № 20-05/16 від 20.05.2016; наказ про призначення ОСОБА_1 директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" № 77 від 22.05.2007; копію паспорту на ім`я ОСОБА_1 .

27.09.2018 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кучер А.А. на підставі вищезазначених документів вчинив виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 4043, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" заборгованості по сплаті лізингових платежів в сумі 7 901 830,69 грн, суми процентів річних у розмірі 2 872 274,70 грн, загалом - 10 774 105, 39 грн за договором фінансового лізингу № 9АФ-14 від 14.03.2014.

Лізингоодержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" звернувся до Господарського суду до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" про визнання зазначеного виконавчого напису, вчиненого 27.09.2018 за № 4043 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучер А.А. таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що зазначений виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", статтям 87-89 Закону України "Про нотаріат", пункту 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, оскільки стосується стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу, в той час як зазначені норми передбачають вчинення виконавчого напису виключно щодо повернення майна, був вчинений за відсутності доказів відмови лізингодавця (відповідача) від договору лізингу, що свідчить про те, що право вимагати повернення предмета лізингу у відповідача не виникло.

3. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття.

Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 10.01.2019, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.04.2019, у задоволенні позову відмовив повністю.

Судові рішення мотивовані тим, що спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом з дотримання норм чинного законодавства України, які передбачають право лізингодавця стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі порушення лізингоодержувачем обов`язку щодо своєчасної сплати лізингових платежів, і таке право не залежить від реалізації лізингодавцем свого права на відмову від договору фінансового лізингу та повернення предмета лізингу та не залежить від форми відповідного договору фінансового лізингу. За висновком судів, відповідач подав нотаріусу усі необхідні документи, передбачені главою 16 "Вчинення виконавчих написів" "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", а позивач не надав належних доказів на підтвердження відсутності у нього заборгованості перед відповідачем за договором фінансового лізингу у стягуваному розмірі.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.04.2019 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

5. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

В обґрунтування вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій:

- не надали оцінку сумі заборгованості, яку позивач зобов`язаний був сплатити за додатковою угодою № 5 від 30.03.2018 до договору фінансового лізингу № 9АФ-14 від 14.03.2014, не врахували, що умови зазначеної додаткової угоди не передбачають сплату відсотків річних за підвищеною ставкою у разі порушення встановлених у Графіку строків сплати лізингового платежу, не визначають відповідальності лізингоодержувача у вигляді пені, штрафів чи неустойки та сум, стягнення яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України;

- залишили поза увагою те, що надіслані відповідачем позивачу повідомлення про сплату заборгованості по лізинговим платежам № 1008/18-2018/1юр від 10.08.2018 та рахунок № 1008/2018/1 від 10.08.2018 не відповідають вимогам до оформлення документів ДСТУ 4163-2003, затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07.04.2003, у зв`язку з чим відповідач не міг прийняти ці документи до виконання;

- не надали оцінку документам, які були надані відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, діям нотаріуса при вчиненні виконавчого напису;

- не дослідили, чи відмовлявся відповідач від договору фінансового лізингу № 9АФ-14 від 14.03.2014; чи здійснив нотаріус відмітку на договорі фінансового лізингу № 9АФ-14 від 14.03.2014 із відповідними додатковими угодами;

- не врахували правову позицію щодо вчинення нотаріусами виконавчих написів на договорах фінансового лізингу, які не посвідчувались нотаріусами, викладені у постановах Вищого господарського суду України від 02.06.2017 у справі № 915/909/16 та від 22.03.2017 у справі № 910/7992/16 та у постанові Верховного Суду України від 17.09.2013 у справі № 5/206/10.

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач та треті особи відзиви на касаційну скаргу не надали.

Позиція Верховного Суду

7. Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого господарського суду та господарського суду апеляційної інстанцій.

Здійснивши розгляд касаційної скарги, дослідивши наведені у ній доводи, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Касаційний господарський суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису.

Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника.

Як встановили суди попередніх інстанцій, 27.09.2018 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кучер А.А. вчинив виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 4043, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" заборгованості по сплаті лізингових платежів в сумі 7 901 830,69 грн, суми процентів річних у розмірі 2 872 274,70 грн, загалом - 10 774 105,39 грн за договором фінансового лізингу № 9АФ-14 від 14.03.2014.

Отже, як правильно встановили суди попередніх інстанцій, спірні правовідносини між сторонами у справі, які виникли з договору фінансового лізингу, регулюються спеціальним законом - Законом України "Про фінансовий лізинг".

Згідно з частиною 2 статті 1 зазначеного Закону за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" дізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Разом з цим у пункті 5 частини 1 статті 10 зазначеного Закону зазначається, що лізингодавець має право стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Отже, як правильно зазначили суди попередніх інстанцій, норми Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачають право лізингодавця як відмовитися від договору лізингу та вимагати від лізингоодержувача повернення предмета лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, так і стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Верховний Суд не бере до уваги посилання скаржника на обставини того, що відповідач не відмовлявся від договору фінансового лізингу № 9АФ-14 від 14.03.2014 та зазначений договір фінансового лізингу не є нотаріально посвідченим, оскільки, як правильно зазначили суди попередніх інстанцій, відповідно до положень Закону України "Про фінансовий лізинг" право лізингодавця на стягнення з лізингоодержувача простроченої заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса не залежить від реалізації лізингодавцем права на відмову від договору фінансового лізингу та повернення предмета лізингу. Можливість реалізації лізингодавцем свого права на стягнення не залежить також і від форми відповідного договору фінансового лізингу, Закон України "Про фінансовий лізинг" не містить норм щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу.

Посилання скаржника на те, що в постановах Вищого господарського суду України від 02.06.2017 у справі № 915/909/16 та від 22.03.2017 у справі № 910/7992/16 та у постанові Верховного Суду України від 17.09.2013 у справі № 5/206/10 викладено правову позицію щодо вчинення нотаріусами виконавчих написів на договорах фінансового лізингу, які не посвідчувались нотаріусами, є безпідставним, оскільки у зазначених постановах вказана правова позиція відсутня, у справах № 915/909/16 та № 910/7992/16 обставини відсутності нотаріально посвідченого договору фінансового лізингу не були визначені підставою визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суди виходили з інших підстави. Крім того, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню взагалі не є предметом спору у справі № 5/206/10.

З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що лізингодавець має право на стягнення з лізингоодержувача простроченої заборгованості за договором фінансового лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, яке передбачено нормами Закону України "Про фінансовий лізинг".

Частиною 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Аналогічні положення містяться в пункті 3.1. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі за текстом - Порядок).

Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.

Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вчинення виконавчих написів здійснюється нотаріусом відповідно до глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Згідно з підпунктами 1.1., 1.2., 2.1., 3.2., 3.5. пунктів 1, 2, 3 Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999.

Однак, зазначений Перелік не містить переліку документів, які мають надаватися нотаріусу для вчинення виконавчого напису у випадку стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу у безспірному порядку.

У пункті 8 переліку наведений лише перелік документів, необхідних для одержання виконавчого напису про повернення об`єкта лізингу за договором лізингу, до якого належать: а) оригінал договору лізингу; б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення. Тобто зазначений пункт не стосується стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу.

Суди попередніх інстанцій не врахували наведеного та не з`ясували на підставі якого пункту Переліку та на підставі яких документів згідно з чинним законодавством нотаріус провів стягнення у безспірному порядку заборгованості за договором фінансового лізингу та вчинив спірний виконавчий напис. Суди залишили поза увагою обставини того, чи відповідав поданий лізингодавцем для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу пакет документів Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999.

Передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України межі розгляду справи судом касаційної інстанції не дають суду касаційної інстанції права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Встановлення зазначених обставин, оцінка доказів виходить за межі розгляду справи в суді касаційної інстанції та є підставою для скасування рішення місцевого і постанови апеляційного господарських судів з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

Згідно з частинами 3, 4 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на те, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи межі розгляду справи в суді касаційної інстанції, Касаційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2019 та постанова Центрального апеляційного господарського суду від 04.04.2019 підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене вище, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

Відповідно до підпунктів "б", "в" пункту 4 частини 1 статті 315 Господарського процесуального кодексу України у резолютивній частині постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа передається на новий розгляд до місцевого господарського суду, розподіл судових витрат у справі, в тому числі, й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд - ,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.04.2019 у справі № 904/4664/18 скасувати.

3. Справу № 904/4664/18 передати на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді В. Погребняк

В. Студенець