ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.06.2019 Справа № 905/770/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В.

при секретарі судового засідання Барбаш Д.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС" (02222, місто Київ, вулиця Закревського, будинок 16, )

до відповідача: фізичної особи - підприємця Черняк Ігоря Івановича ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 )

про стягнення 24 217,69 грн., з яких: основний борг - 15 237,90 грн., пеня 5200,29 грн., інфляційне збільшення суми боргу - 2052,55 грн., 12% річних - 1726,95 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до фізичної особи - підприємця Черняк Ігоря Івановича про стягнення 24 217,69 грн., з яких: основний борг - 15 237,90 грн., пеня 5200,29 грн., інфляційне збільшення суми боргу - 2052,55 грн., 12% річних - 1726,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки № 11067-05/2017 від 03.04.2017, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 15 237,90 грн., що стало підставою для нарахування позивачем пені, 12% річних та інфляційних втрат.

Нормативно позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 526, 610, 611, 625, 692 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.04.2019 відкрито провадження у справі №905/770/19, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання 24.06.2019 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання 24.06.2019 не з`явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Оскільки відповідач своїм правом на подання відзиву по справі не скористався, в інший спосіб своєї позиції не довів, суд на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вирішує справу за наявними матеріалами.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

В С Т А Н О В И В

03.04.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС" (далі - постачальник) та фізичною особою - підприємцем Черняк Ігорем Івановичем (далі - покупець) було укладено договір поставки № 11067-05/2017 (далі-договір), відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти покупцю визначені цим договором запчастини та експлуатаційні матеріали (далі - товар), а також виконувати шино монтажні послуги, покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати товар та оплачувати його.

Номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальна кількість, ціна за одиницю товару, що підлягає поставці за цим договором, термін та умови поставки визначаються у рахунках-фактурах та товарних накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на товар, які є невід`ємною частиною договору та остаточно узгоджуються сторонами на кожну окрему партію товару (п. 1.2. договору ).

Відповідно до п. 2.3. товар за домовленістю сторін продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу. У разі продажу товару на умовах відстрочення платежу, термін відстрочення платежу зазначається у накладній. У разі відстрочення платежу товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно.

Згідно п. 3.1. оплата згідно договору здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальнику. При здійсненні оплати покупець вказує наступні реквізити: номер та дату підписання договору, по якому відбувається поставка продукції з посиланням на виставлений постачальником рахунок-фактуру.

Відповідно до п. 5.2. договору в разі прострочення платежу більше 3-х календарних днів, покупець сплачує пеню у розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

На підставі ст. 625 ЦК України сторони домовились, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання боржник, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штраф у розмірі 12 (дванадцять) відсотків річних від простроченої суми (п. 5.3. договору).

Згідно п. 5.6. договору сторони зобов`язуються проводити звірку взаєморозрахунків не рідше, ніж раз на рік, яка має бути оформлена відповідним чином зі складанням актів та підписами обох сторін.

Відповідно до п. 8.2. договору договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2017 року.

Якщо протягом 1-го місяця до закінчення терміну дії даного договору жодна зі сторін не заявить про намір змінити його умови або припинити його дію, договір вважається продовженим на 1 календарний рік і так рік за роком (п. 8.4. договору).

Вищезазначений договір підписано представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

На виконання умов договору поставки № 11067-05/2017 від 03.04.2017 постачальником поставлено відповідачу наступний товар:

- шина відновлена вантажна 385/65R22.5 RZAB E63, GUMI NIRA у кількості 2 шт. вартістю 10 499,94 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № SI від 29.08.2018;

- шина нова вантажна 385/65 R22.5 DR836 20 TL 160 К, DOUBLEROAD у кількості 2 шт. вартістю 14 599,98 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №SI від 04.09.2018;

- пластир радіальний СІ-20 75х125 мм, TECH у кількості 1 шт., тягарець 25 г WEGMANN у кількості 2 шт., тягарець 350 г АН 3402КС WEGMANN у кількості 1 шт. на загальну суму 306,00 грн. з ПДВ; що підтверджується видатковою накладною №SI від 24.09.2018;

- шина нова вантажна 385/65 R22.5 DR836 20 TL 160 К, DOUBLEROAD у кількості 2 шт. вартістю 14 599,98 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №SI від 25.09.2018.

Вказаний товар був прийнятий відповідачем, що підтверджується підписом останнього на видаткових накладних № SI від 29.08.2018, №SI від 04.09.2018, №SI від 24.09.2018, №SI від 24.09.2018, без зауважень та заперечень.

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача за вищевказаним договором не спростований.

Також позивачем на підставі договору поставки № 11067-05/2017 від 03.06.2017 було виставлено відповідачу рахунки № S від 29.08.2018 на суму 10499,94 грн., № S від 04.09.2018 на суму 14599,98 грн., № SB від 24.09.2018 на суму 637,92 грн. та № S від 25.09.2018 на суму 14599,98 грн.

Як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за договором поставки № 11067-05/2017 від 03.04.2017 не виконав, у зв`язку з чим звернувся із даним позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань і застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення нарахованих пені, 12% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ним, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного між ними договору поставки №11067-05/2017 від 03.04.2017.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України та ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір поставки №11067-05/2017 від 03.04.2017 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п. 2.3. договору товар за домовленістю сторін продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу. У разі продажу товару на умовах відстрочення платежу, термін відстрочення платежу зазначається у накладній. У разі відстрочення платежу товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з наданих позивачем видаткових накладних, у кожній окремо визначався строк їх оплати, а саме: за видатковою накладною № SI від 29.08.2018 - до 27.09.2018, за видатковою накладною №SI від 04.09.2018 - до 04.10.2018, за видатковою накладною №SI від 24.09.2018 - до 29.09.2018, за видатковою накладною №SI від 24.09.2018 - до 12.10.2018.

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача за вищевказаним договором не спростований.

Також позивачем на підставі договору поставки № 11067-05/2017 від 03.06.2017 було виставлено відповідачу рахунки № S від 29.08.2018 на суму 10499,94 грн., № S від 04.09.2018 на суму 14599,98 грн., № SB від 24.09.2018 на суму 637,92 грн. та № S від 25.09.2018 на суму 14599,98 грн.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства та встановлені судом фактичні обставини щодо отримання відповідачем товару за договором поставки №11067-05/2017 від 03.04.2017, згідно видаткових накладних № SI від 29.08.2018, №SI від 04.09.2018, №SI від 24.09.2018, №SI від 24.09.2018 у останнього виникло зобов`язання з їх оплати.

Разом із тим, відповідачем було частково та з порушенням встановленого сторонами строку здійснено оплату 09.01.2019 на суму 10 499,94 грн. за рахунком № S від 29.08.2018 та 15.01.2019 на суму 14 599,98 грн. за рахунком S від 04.09.2018, що підтверджується кредитовими повідомленнями від 09.01.2019 та від 15.01.2019 (а.с. 37, 38).

Сплату залишку суми заборгованості боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Таким чином, відповідач свої зобов`язання за договором поставки №11067-05/2017 від 03.06.2017 щодо оплати поставленого товару в обумовлені договором строки не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України. Доказів зворотного суду не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 15 237,90 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 5200,29 грн. за загальний період з 01.10.2018 по 22.04.2019.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст. ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов`язань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п. 5.2. договору сторони передбачили, що у разі прострочення платежу більше 3-х календарних днів, покупець сплачує пеню у розмірі 0, 5 % від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є методологічно та арифметично невірним, оскільки останнім помилково включено у розрахунок дату оплати за накладними. Крім того, позивачем здійснено розрахунок пені поза межами шестимісячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. З урахуванням викладеного судом здійснено власний розрахунок пені згідно приписів чинного законодавства, відповідно до якого сума пені, що підглядає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 5211,55 грн. за період з 01.10.2018 по 16.04.2019. Враховуючи, що згідно ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення пені в межах заявленої суми 5200,29 грн.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за період з 01.10.2018 по 22.04.2019 нараховано 12 % річних в сумі 1726,95 грн.

Згідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобов`язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов`язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов`язання.

Позивач, посилаючись на пункт 5.3. договору, просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 12 % річних від простроченої суми за період з 01.10.2018 по 22.04.2019.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Особливості застосування штрафу полягають у тому, що штраф обчислюється тільки у відсотках і тільки від суми порушеного зобов`язання та являє собою грошову суму, яка одноразово виплачується порушником зобов`язання.

У даній справі розмір договірної штрафної санкції обраховано у відсотковому розмірі за кожну добу прострочення, що суперечить правовій природі такого виду неустойки.

Разом із тим, для договірної практики та практики правозастосування сама лише назва тієї чи іншої санкції, вжита в тексті договору, практичного значення не має. А тому, суд дійшов висновку, що у п. 5.3. договору сторони передбачили відповідальність покупця перед постачальником за прострочення виконання грошового зобов`язання не у вигляді штрафу, а у вигляді процентів річних, нарахування яких здійснюється на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, про що також зазначено у змісті вказаного пункту договору.

Беручи до уваги право сторони визначити інший, ніж передбачений ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, розмір процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 1726,95 грн. 12 % штрафу, відповідно до п. 5.3. договору, є фактично вимогою про стягнення 12 % річних.

Перевіривши розрахунок 12% річних за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є методологічно та арифметично невірним, на підставі чого зробив власний розрахунок. Згідно здійсненого судом розрахунку сума 12% річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1769,96 грн. Враховуючи, що згідно ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 12% річних в межах заявленої суми 1726,95 грн. за період з 01.10.2018 по 22.04.2018

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат за період з 01.10.2018 по 22.04.2019 в розмірі 2052,55 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24.01.2018 по справі № 910/24266/16, відповідно до якої вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що позивач безпідставно збільшив період нарахування інфляційний втрат, оскільки, зважаючи на порядок формування індексу інфляції (впродовж усього календарного місяця та за цілий місяць) період нарахування має визначатися цілими місяцями, починаючи з місяця, наступного за місяцем у якому мав бути здійснений платіж (абз.3 п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013).

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку позовних вимог, останнім методологічно невірно здійснено розрахунок інфляційних втрат , на підставі чого суд зробив власний розрахунок. Згідно здійсненого судом перерахунку інфляційні втрати, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, складають 1 451,08 грн. за період з жовтня 2018 по березень 2019.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС" до фізичної особи - підприємця Черняк Ігоря Івановича про стягнення 24 217,69 грн., з яких: основний борг - 15 237,90 грн., пеня - 5200,29 грн., інфляційне збільшення суми боргу - 2052,55 грн., 12% річних - 1726,95 грн., задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Черняк Ігоря Івановича ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн КАРГО ПАРТС" (02222, місто Київ, вулиця Закревського, будинок 16, ) основний борг в сумі 15 237,90 грн., пеню в сумі 5200,29 грн., 12% річних в сумі 1726,95 грн., інфляційні втрати в сумі 1451,08 грн., судовий збір в сумі 1873,29 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 24.06.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.07.2019

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова