ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/461/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ДП "Житомирський бронетанковий завод", смт. Новогуйвинське, Житомирський р-н, Житомирська обл.
до Приватного виробничо-комерційне підприємство "Прогрес"
про стягнення 1186517,70 грн.
за участю представників:

позивача - Філімончук Г.М., відповідно до наказу № 78- ОД від 15.03.19р.,

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

ДП "Житомирський бронетанковий завод", смт. Новогуйвинське, Житомирський р-н, Житомирська обл. звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить cтягнути з Приватного виробничо-комерційного підприємства "Прогрес", смт. Високий штраф в розмірі 1186517,70 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 21.02.19р. відмовлено в задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, позовну заяву ДП "Житомирський бронетанковий завод", смт. Новогуйвинське, Житомирський р-н, Житомирська обл. - залишено без руху та надано позивачеві строк десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати суду докази сплати судового збору в сумі 17797,77 грн.

04.03.19р. позивач надав суду докази сплати судового збору в сумі 17797,77 грн., а саме платіжне доручення №500 від 30.01.19р.

Ухвалою суду від 05.03.19р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на "20" березня 2019 р. о 14:00.

Ухвалою суду від 20.03.19р. підготовче засідання відкладено на "04" квітня 2019 р. о 10:00 год.

28.03.19р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач проти позову заперечує в повному обсязі.

Протокольною ухвалою від 04.04.19р. підготовче засідання відкладено до 15.04.2019 року о 09:30 год.

Ухвалою суду від 15.04.19р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів по 03.06.19р. Підготовче зсідання відкладено на "14" травня 2019 р. о 10:00 год.

Протокольною ухвалою від 14.05.19р. відкладено підготовче засідання на 31 травня 2019 року о 10:00 год.

Ухвалою суду від 31.05.19р. закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на "20" червня 2019 р. о 10:00 год.

Представник позивача в судовому засідання 20.06.19р. підтримав позовні вимоги просив суд позов задовольнити.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

10.05.2018, між Державним підприємством «Житомирський бронетанковий завод» (Покупець) та Приватно виробничо-комерційним підприємством «Прогрес» (Постачальник) укладено Договір №137 ( далі Основний договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язувався передати у власність, а Покупець - прийняти й оплатити Продукцію, вказану у Специфікаціях (надалі в тексті - Продукція), на умовах та в строки, передбачені Договором (в подальшому по тексту - Договір).

Сторони Договору окрім інших істотних умов, в п.10.10 Сторони Договору встановили, що жодна із Сторін не має права передавати третім особам повністю або частково свої права та обов`язки за даним Договором без письмової згоди іншої Сторони.

Під час виконання умов Договору №137 від 10.05.2018 Сторони набули відповідних прав та обов`язків, здійснено поставку Продукції та проведено часткову оплату. У зв`язку з фінансовими труднощами в ДП «Житомирський бронетанковий завод» виникла заборгованість з часткової оплати поставленої Продукції.

23.08.2018 ДП «Житомирський бронетанковий завод» від ПВКП «Прогрес» отримано Позовну заяву про стягнення боргових зобов`язань по зазначеному вище Договору. Позов подано до Господарського суду Харківської області, з вимогами стягнути солідарно з ДП «Житомирський бронетанковий завод» та Приватного підприємства «Технопром» на користь ПВКП «Прогрес» суму основного боргу, пеню, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Разом із Позовною заявою отримано додатки, як докази на які посилається ПВКП «Прогрес», на обґрунтування своїх позовних вимог, в яких окрім іншого додано Договір поруки №01-06/18-ПТ від 01.06.2018, укладений між Приватно виробничо-комерційним підприємством «Прогрес» (Кредитор) та Приватним підприємством «Технопром» (Поручитель) (надалі по тексту - Договір поруки). Отримання Договорів поруки саме разом із позовом підтверджується Описом.

Відповідно до п.1.1 вказаного Договорів поруки, Поручитель поручається перед Кредитором за виконання ДП «Житомирський бронетанковий завод» Боржник) своїх зобов`язань (оплата поставленого (их) товару (ів)), що випливають із Договору №137 від 10.05.2018), (оплата товару) зі всіма існуючими або майбутніми змінами та доповненнями до Договору, та відповідає перед Кредитором за порушення.

Пунктом 2.1 Договорів поруки визначено, що Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за належне виконання забезпеченого обов`язку в повному обсязі.

Згідно п.3.1 Договорів поруки, у разі невиконання Боржником свого грошового зобов`язання, забезпеченого порукою, Кредитор має право вимагати від Поручителя виконання обов`язку Боржника в межах терміну дії Договору.

В п.5.1 Договору Сторони (Відповідач №1 та Відповідач №2) встановили, що Договори набувають чинності з моменту їх підписання Сторонами і діють до 31.12.2019.

Позивач вважає, що уклавши Договір поруки ПВКП «Прогрес» порушив п.10.10 Договору №137 від 10.05.2018, в частині передачі прав та обов`язків без попередньої Письмової згоди ДП «Житомирський бронетанковий завод».

В позовній заяві позивач зазначає про те, що згідно положення ч. 1 ст.27 ГПК України, ПВКП «Прогрес» зобов`язаний був звернутись про відновлення своїх порушених прав по Договору №137 саме до Господарського суду Житомирської області, в той час як фактично, враховуючи укладений Договір поруки та ч.2 ст.29 ГПК України, неодноразово ПВКП «Прогрес» подавав позови до Господарського суду Харківської області, що підтверджується відповідними Ухвалами Господарського суду Харківської області.

Також, позивач вказує на те, що виконання ПП «Технопром» (Поручитель), як Поручителем обов`язку ДП «Житомирський бронетанковий завод» (Боржник) перед ПВКП «Прогрес» (Кредитор) тягне за собою перехід прав кредитора у зобов`язанні за Основними договорами від ПВКП «Прогрес» до ПП «Технопром».

На думку позивача, порушення ПВКП «Прогрес» умов п.10.10 Договору №137 призвело до звернення ДП «Житомирський бронетанковий завод» до Господарського суду Харківської області про визнання недійсними Договорів поруки. Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.12.2018 у справі №922/2494/18 позов задоволено повністю, визнано недійсним, в тому числі Договір поруки №01-06/15-ПТ від 01.06.2018. Рішення набрало законної сили.

Таким чином, позивач вважає, що враховуючи порушення ПВКП «Прогрес» п.10.10 Основного договору, відсутність згоди ДП «Житомирський бронетанковий завод» на передачу повністю або частково прав та обов`язків ПП «Технопром» та рішення Господарського суду Харківського суду у справі №922/2494/18, у ПВКП «Прогрес» настають наслідки передбачені п.7.6 Основного договору.

Відповідно до п.7.6 Основного договору у випадку передачі Постачальником третім особам повністю або частково своїх прав і/або обов`язків за Договором без попередньої письмової згоди з Покупцем, Постачальник сплачує Покупцеві штраф у розмірі 50% від загальної вартості Продукції за Договором.

В період дії Договору №137 Постачальником здійснено поставку Продукції на загальну суму 2 373 035,40 гривень, що підтверджується Видатковими накладними та Рішенням Господарського суду Житомирської області від 13.12.2018 у справі №906/953/18.

Враховуючи положення п.7.6 Договору №137 та розмір загальної вартості поставлено Продукції, на думку позивача, розмір штрафу який підлягає стягненню з ПВКП «Прогрес» на користь ДП «Житомирський бронетанковий завод» становить 1 186 517,70 гривень, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом

Відповідно до положень ст.512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Частиною 1 ст.528 Цивільного кодексу України визначено, що виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто.

Господарським судом Харківської області під час розгляду матеріалів по справі № 922/2494/18 встановлено, що за зазначеним договорам поруки не відбувається уступка права вимоги. За договором поруки сторони не передавали будь-якої первинної документації.

Статтею 556 ЦК України визначено, що після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. Поручитель зобов`язання не виконав і документи відповідачем не передавались.

Суд по справі № 922/2494/18 критично оцінив посилання позивача на пункт 10.10. договір № 137 від 10 травня 2018 року, оскільки жодних прав та обов`язків передано не було.

Також, у відзиві на позовну заяву відповідач вказав про те, що в період дії договору поруки, поручитель не виконав жодного обов`язку щодо виконання зобов`язань боржника, відповідачем не використано права, щодо звернення до поручителя.

Позов містить відомості, що відповідач направляв позови, щодо стягнення заборгованості по договору №137 від 10 травня 2018 року до господарського суду Харківської області, але вказаним судом виносились ухвали про повернення позовів, в той час 13 грудня 2018 року господарського суду Житомирської області по справі № 906/953/18 винесено рішення, щодо стягнення з ДП «Житомирський бронетанковий завод» коштів на користь ПВКП «ПРОГРЕС» заборгованості по договору №137 від 10 травня 2018 року. Кошти по договору за поставлену продукцію стягнуті з ДП «Житомирський бронетанковий завод» в повному обсязі. Враховуючи фактичні обставини права ДП «Житомирський бронетанковий завод» не порушені, а обов`язки третій особі не передані, боржник самостійно виконає свої зобов`язання.

В п.10.10 договору №137 від 10 травня 2018 року не міститься заборони, щодо укладання договору поруки, а сторонами узгоджено умови, що жодна із сторін не має права передавати третім особам повністю або частково свої права та обов`язки за даним договором без письмової згоди іншої сторони. ПВКП «ПРОГРЕС» свої права та обов`язки по договору №137 враховуючи рішення Господарського суду Житомирської області № 906/953/18 фактично нікому не передавав. Договір поруки не призвів до передачі прав та обов`язків ДП «Житомирський бронетанковий завод» в період його дії і втратив свою актуальність.

Згідно зі ст. 626 ЦК України порука створює права для кредитора та обов`язки для поручителя, безпосередньо на права та обов`язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов`язань не впливає, оскільки зобов`язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 р. у справі № 6-51цс11.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача положень п.7.6 Основного договору в частині сплати Постачальником Покупцеві штрафу у розмірі 50% від загальної вартості Продукції за Договором, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати залишаються за позивачем в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 512, 525, 528, 556, 598, 612, 629 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складено та підписано 01.07.19р.

Суддя Л.В. Шарко