ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року Справа № 902/803/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Демидюк О.О.

cекретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників сторін - не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення господарського суду Вінницької області від 16 квітня 2019 року (ухвалене у м.Вінниця об 12:29 год., повний текст складено 22 квітня 2019 року)

у справі №902/803/18 (суддя Матвійчук В.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Драй Сергія Володимировича

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "ПриватБанк"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення 24 975,70 грн

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Драй Сергій Володимирович звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" з наступними позовними вимогами: визнати виконавчий напис, виданий 21 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем та зареєстрований в реєстрі за №24349, про стягнення з ФОП Драй Сергія Володимировича на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" не сплачену в строк за кредитним договором №б/н від 02 серпня 2013 року заборгованість в сумі 20 524,80 грн таким, що не підлягає виконанню; стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь фізичної особи - підприємця Драй Сергія Володимировича 24 975,70 грн, з яких 24 728,42 грн, як безпідставно одержане стягувачем за виконавчим написом нотаріуса.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 22 грудня 2018 року у справі №902/803/18 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича.

Рішенням господарського суду Вінницької області (суддя Матвійчук В.В.) від 16 квітня 2019 року у справі №902/803/18 частково задоволено позов фізичної особи-підприємця Драй С.В. до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення 24975,70 грн. Визнано виконавчий напис, виданий 21 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем та зареєстрований в реєстрі за № 24349, про стягнення з Фізичної особи - підприємця Драй Сергія Володимировича (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) не сплачену в строк за кредитним договором №б/н від 02.08.2013 року заборгованість в сумі 20524,80 гривень, в тому числі: 6500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7456,38 грн - заборгованість за відсотками; 3130,00 грн - заборгованість з комісії; 3438,42 грн - заборгованість з пені та 1800,00 грн витрат за вчинення виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню. Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ) на користь Фізичної особи - підприємця Драй Сергія Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 22324 (двадцять дві тисячі триста двадцять чотири) грн 80 грн. безпідставно одержаного за виконавчим написом та 3336 (три тисячі триста тридцять шість) грн 98 коп. - витрати по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Вказане рішення мотивоване тим, що відповідачем нотаріусу не було надано документів, які б підтверджували, що стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а тому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. не виконано вимоги статті 88 Закону України "Про нотаріат", що є підставою для задоволення позову.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач - АТ КБ "Приватбанк" подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 16 квітня 2019 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що банк не є належною стороною відповідачем оскільки не має права видавати виконавчі написи. Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що договір досі чинний, а отже в кредитора виникає право вимагати виконання обов`язків боржника, передбачених договором, в тому числі й право на примусове стягнення боргу у будь який час, це право виникає до тих пір поки договір є чинним. Крім того, апелянт зазначає, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Банком були надані усі необхідні документи, згідно з Переліком документів затвердженим Кабінетом Міністрів України, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також документи, які підтверджують заборгованість.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13 червня 2019 року у справі №902/803/18 поновлено Акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ "Приватбанк" на рішення господарського суду Вінницької області від 16 квітня 2019 року у справі №902/803/18 та призначено розгляд апеляційної скарги на 02 липня 2019 року об 12:00 год.

Від позивача - фізичної особи-підприємця Драй Сергія Володимировича надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.

Представники позивача, відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, відповідності до вимог статті 269 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02 серпня 2013 року фізичною особою - підприємцем Драй Сергієм Володимировичем (Клієнт) було підписано з Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" (Банк) кредитний договір шляхом підписання позивачем заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг на підставі якої Банком було відкрито поточний та картковий рахунок. Підписавши заяву від 02 серпня 2013 року, позивач, підтвердив, що він приєднуються та зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах Банку - Договір банківського обслуговування в цілому.

З оскаржуваного виконавчого напису та рішення Господарського суду Вінницької області від 26 листопада 2015 року №902/1484/15 вбачається та не заперечується позивачем, що він отримав від Банку кредитні кошти в сумі 6500 гривень.

Також вказаним рішенням Господарського суду Вінницької області у справі №902/1484/15 встановлено прострочення заборгованості по сплаті комісії за користування кредитними коштами в сумі 351 грн.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження заступника начальника відділу державної виконавчої служби Тиврівського районного управління юстиції від 22 лютого 2016 року, з позивача стягнуто суму 8069 грн. та перераховано відповідачу платіжним дорученням №87 від 16 лютого 2016 року.

Даною постановою також закінчено виконавче провадження №49706 з примусового виконання наказу №902/1484/15, виданого 08 грудня 2015 року господарським судом Вінницької області, про стягнення з фізичної особи-підприємця Драя С.В боргу на користь ПАТ КБ "Приватбанк" в сумі 8069 грн.

Поряд з цим, 31 жовтня 2017 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича (третя особа) з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з ФОП Драй Сергій Володимирович за кредитним договором б/н від 02 серпня 2013 року заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6500,00 грн, заборгованість за відсотками в розмірі 7456,38 грн, заборгованість з комісії 3130 грн, заборгованість з пені за період з 01 листопада 2015 року по 28 вересня 2017 року. Із зазначенням, що строк, за який проводиться стягнення 1518 днів, а саме з 02 серпня 2013 року по 28 вересня 2017 року.

До вказаної заяви відповідачем було додано: кредитний договір (копію), виписку з особового рахунку боржника (копію), вимогу про усунення порушень за кредитним договором (копію), розрахунковий документ про оплату послуг зв`язку, опис вкладення в цінний лист (копію), довіреність представника (копію), паспорт представника ПАТ "КБ "Приватбанк".

21 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем було вчинено виконавчий напис, реєстраційний номер 24349 за яким у безспірному порядку стягнуто з позивача не сплачену в строк заборгованість за кредитним договором б/н від 02 серпня 2013 року. Строк, за який проводиться стягнення 1518 днів, а саме з 02 серпня 2013 року по 28 вересня 2017 року. Сума, що підлягає стягненню 20524,80 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6500,00 грн, заборгованість за відсотками в розмірі 7456,38 грн, заборгованість з комісії в розмірі 3130,00 грн, заборгованість по пені за період з 01 листопада 2015 року по 28 вересня 2017 року в розмірі 3438,42 грн. Виконавчий напис може бути пред`явлений до виконання протягом 3 років з дня його вчинення.

Постановою державного виконавця Тиврівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Олійник Н.А. від 02 травня 2018 року відкрито виконавчого провадження №56301610 по виконанню виконавчого напису №24349, виданого 21 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, де стягувачем є - ПАТ КБ "Приватбанк", боржником - Драй Сергій Володимирович.

Відповідно до квитанції ПАТ АБ "Укргазбанк" №36493846 від 02 листопада 2018 року Драй Сергій Володимирович сплатив на користь ВДВС Тиврівського РУЮ Вінницької області грошові кошти в сумі 24728,42 грн.

Позовні вимоги про визнання виконавчого напису від 21 грудня 2017 року №24349, вчиненого приватним нотаріусом щодо стягнення 20524,80 грн. з ФОП Драй С.В. таким, що не підлягає виконанню мотивовані тим, що станом на момент вчинення спірного виконавчого напису існувало, та було виконане, рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 02 серпня 2013 року. Незважаючи на погашення суми кредиту, відповідач звернувся до третьої особи з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, при цьому донарахував заборгованість по відсоткам, пені та комісії на тіло кредиту, яке було сплачено позивачем 16 лютого 2016 року.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Порядок вчинення виконавчого напису та його форма, передбачені Цивільним кодексом України, Законом України "Про нотаріат", 16 Главою Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно з частиною 2 статті 87 Закону України "Про нотаріат" перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом положень статті 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до розділу 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, встановлені умови за яких вчиняються виконавчі написи нотаріуса, а саме: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Крім того, згідно пункту 5.1. розділу 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту №296/5 від 22 лютого 2012 року виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. У свою чергу, іпотекодержателем було надано для вчинення виконавчого напису іпотечний договір з усіма змінами та доповненнями. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів (пункт 5.1 розділу 16 Порядку).

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса є відсутність спору щодо такої заборгованості, тобто її безспірний характер.

Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі №6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки викладено і в постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17.

Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17 наведено правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на час вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначено виключного переліку обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №320/8269/15-ц наголосила, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). При цьому, лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі №6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення зазначеної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, наведеній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17).

Як вже зазначалось вище та встановлено судами, 21 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем було вчинено виконавчий напис за реєстровим №24349, за яким стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 02 серпня 2013 року, в розмірі 20524,80 грн, що складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6500,00 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 7456,38 грн, заборгованості з комісії в розмірі 3130,00 грн, заборгованості по пені за період з 01 листопада 2015 року по 28 вересня 2017 року в розмірі 3438,42 грн. та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в розмірі 1800,00 грн., перерахування коштів за яким підтверджується квитанцією 36493846 від 02 листопада 2018 року.

Разом із тим, з дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного судом апеляційної інстанції вбачається, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 26 листопада 2015 року у справі №902/1484/15 було встановлено заборгованість, у зв`язку з порушенням фізичною особою-підприємцем Драй С.В. зобов`язань за кредитним договором б/н від 02 серпня 2013 року, що становила станом на 26 листопада 2015 року 6851,00 грн., з яких 6500,00грн. - заборгованості за кредитом, 351,00 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом.

Стягнення вищевказаних грошових коштів з позивача у даній справі підтверджується постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Тиврівського районного управління юстиції Олійник Н.А. про закінчення виконавчого провадження №49706 від 22 лютого 2016 року, в якій вказано, що наказ Господарського суду Вінницької області від 08 грудня 2015 року по справі № 902/1484/15 виконано у повному обсязі.

Таким чином, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що на час вчинення нотаріусом оспорюваного у цій справі виконавчого напису Господарський судом Вінницької області вже розглянуто справу № 902/1484/15, тобто в розрахунок заборгованості за договором, на підставі якого був вчинений виконавчий напис, відповідачем було включено грошові кошти в розмірі 6500,00 грн. як заборгованість за кредитом, які були на той час вже стягнуті згідно з вказаним судовим рішенням та отримані відповідачем.

Також в розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідачем включено заборгованість з комісії в розмірі 3130,00 грн за період з 02 серпня 2013 року по 28 вересня 2017 року, тоді як рішенням господарського суду Вінницької області від 26 листопада 2015 року по справі №902/1484/15 з позивача стягнуто заборгованість комісії в розмірі 351,00 грн.

Таким чином, судами встановлено, що відповідачем двічі стягнуто з позивача грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та нараховану комісію за період з 03 лютого 2014 року по 01 жовтня 2015 року в розмірі 351,00 грн., що порушує приписи статті 61 Конституції України, яка унормовує, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Крім того, заборгованість позивача за кредитним договором в сумі 6500,00 грн. та по комісії в сумі 351,00 грн станом на момент вчинення спірного виконавчого напису вже не існувала.

Щодо включення до виконавчого напису заборгованості по відсоткам в розмірі 7456,38 грн за період з 02 серпня 2013 року по 28 вересня 2017 року судами встановлено, що рішенням господарського суду Вінницької області від 26 листопада 2015 року по справі №902/1484/15 позов в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за договором від 02 серпня 2013 року за період з 02 липня 2014 року по 08 жовтня 2015 року в сумі 3240,36 грн залишено без розгляду у зв`язку з ненеданням доказів в підтвердження наявності заборгованості по відсоткам в заявленій сумі.

При цьому колегія суддів зауважує, що рішення у справі №902/1484/15 сторонами не оскаржувалось.

Колегією суддів враховується висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові по справі №444/9519/12 де зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на вказане, зважаючи на погашення заборгованості по тілу кредиту в повному обсязі, у відповідача відсутнє право на нарахування процентів.

Суди обох інстанцій звертають увагу, що відповідач був обізнаний про наявність рішення Господарського суду Вінницької області від 26 листопада 2015 року у справі №902/1484/15 та його примусове виконання у повному обсязі.

З вищезазначеного вбачається, що відповідачем нотаріусу не було надано документів, які б підтверджували, що стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а тому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. не виконано вимоги статті 88 Закону України "Про нотаріат", що є підставою для задоволення позову.

Згідно зі статтею 50 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Таким чином, з урахуванням наведених положень законодавства та встановлених обставин, суди обох інстанцій дійшли висновку про неправомірність вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису; доказів зворотного відповідачем не надано.

Викладені у апеляційній скарзі доводи АТ "Комерційний банк "Приватбанк" не спростовують висновків суду, твердження відповідача про безспірність заборгованості колегія суддів визнає необґрунтованими і такими, що спростовуються обставинами, встановленими судом.

Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як вже зазначалося, відповідно до квитанції ПАТ АБ "Укргазбанк" № 36493846 від 02 листопада 2018 року Драй Сергій Володимирович сплатив на користь ВДВС Тиврівського РУЮ Вінницької області грошові кошти в сумі 24728,42 грн, що складаються з: 20524,80 грн - сума боргу за виконавчим написом нотаріуса; 1800,00 грн - витрати за вчинення виконавчого напису; 2232,48 грн - виконавчий збір; 120,14 грн - витрати виконавчого провадження; 51,00 грн - авансовий внесок.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення 247,28 грн витрат зі сплати комісії за здійснений платіж. В підтвердження понесення вказаних витрат останнім надано квитанцію №36493847 від 02 листопада 2018 року.

Судами встановлено безпідставність набуття відповідачем коштів у розмірі 22324,80 грн. (20524,80 грн + 1800,00 грн) за виконавчим написом, який вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 22 324,80 грн. безпідставно одержаного за виконавчим написом підлягають задоволенню.

Задовольняючи зазначену вимогу, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Підставами заявленого позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а не саме по собі посилання на норми матеріального права

Відповідно до частини 2 статті 4, статті 162 ГПК України господарські суди розглядають справи за позовами суб`єктів господарської діяльності, фізичних осіб, які такими не є, державних та інших органів, які визначають предмет (матеріально-правову вимогу) та підстави (обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а не самі лише посилання позивача на певну норму закону) позову.

При цьому, господарський суд з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення саме ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосування для вирішення спору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 908/2552/17.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно одержаного за виконавчим написом в розмірі 2 650,90 грн, що складаються з: 2232,48 грн - виконавчого збору; 120,14 грн - витрат виконавчого провадження; 51,00 грн - авансового внеску та 247,28 грн - витрат зі сплати комісії за прийнятий платіж, місцевий суд правомірно зауважив, що вказані суми фактично є додатковими витратами, пов`язаними з виконанням виконавчого напису нотаріуса, і не є одержаним за виконавчим написом нотаріуса. Виходячи з підстав позовних вимог, та зважаючи на предмет спору, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 650,90 грн, як безпідставно одержаного за виконавчим написом нотаріуса.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу, які мав понести позивач, оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем означених витрат. Тоді як згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №910/8682/18 необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Згідно частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28 жовтня 2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частині 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді скарги судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

На підставі статті 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення господарського суду Вінницької області від 16 квітня 2019 року у справі №902/803/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 16 квітня 2019 року у справі №902/803/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/803/18 повернути господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "03" липня 2019 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.