ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2019 р. м. Київ Справа № 911/503/19

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Мірошніченко В.В. розглянув у судовому засіданні

позовну заяву Селянського (фермерського) господарства «Деметра», с. Зеленьки Миронівського району Київської області

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, м.Київ

про поновлення договору на право тимчасового користування землею

За участю представників від:

позивача: Курінський О.Г. (ордер серії ЛГ №010061 від 14.01.2019, посвідчення адвоката від 02.10.2012 №430);

вiдповiдача: Ремез О.Ю. (довіреність від 03.01.2019 №31-10-0.1-3/62-19)

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи) та клопотання учасників справи з процесуальних питань, результати їх вирішення

22.02.2019 Селянське (фермерське) господарство «Деметра» (далі позивач, СГ «Деметра») звернулась до Господарського суду Київської області (далі суд) із позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі відповідач, Держгеокадастр), у якій просить визнати поновленим договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 11.10.1993, зареєстрованого в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 11.11.1993 за № 1 Миронівського району Київської області, вважаючи укладеною додаткову угоду до договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 11.10.1993, якою даний договір поновлюється на 25 років на тих самих умовах у редакції, що надсилалась позивачем на адресу Держгеокадастру разом із листом повідомленням від 14.01.2019.

Позовну заяву обґрунтовує ст.ст. 777 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та зазначає, що має переважне право на поновлення договору оренди землі, укладеного 11.10.2013 між ОСОБА_1 та Миронівською районною радою народних депутатів, на тих самих умовах. Указує, що звертався до відповідача із листом-повідомленням, до якого було долучено проект додаткової угоди, в якому довів до відома Держгеокадастр про своє бажання укласти договір оренди на новий строк. Проте, відповідач у відповіді на вказаний лист повідомив про відсутність підстав для поновлення договору, з огляду на відсутність інформації про наявність у книзі записів договорів Миронівської районної ради Київської області (далі Миронівська райрада) запису про його реєстрацію. Крім того, зазначає, що вказане звернення відповідачем було розглянуто із порушенням встановленого ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» терміну. За таких обставин, просить суд визнати поновленим відповідний договір на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Відповідач скористався правом, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та подав 29.03.2019 до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у проекті додаткової угоді, яка була направлена на адресу відповідача позивачем, зокрема, зазначена площа земельної ділянки 50га, проте, розпорядженням Миронівської райради вилучено з користування СГ «Деметра» у державну власність земельну ділянку площею 20га. Крім того, в проекті додаткової угоди зазначено земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1 , однак, згідно інформації Публічної кадастрової карти, площа вказаної земельної ділянки складає 110,3810га. Таким чином, поновлення договору на аналогічних умовах неможливе. Вказує, що твердження позивача про те, що відповідачем був порушений місячний термін для повідомлення орендаря про прийняте рішення щодо поновлення договору оренду є таким що не відповідає дійсності, оскільки закон чітко регламентує в який строк має бути розглянутий лист-повідомлення, однак не визначає строків направлення заперечень щодо поновлення договору оренди землі.

У свою чергу, 15.04.2019 позивач, у порядку ст. 184 ГПК України, подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що ухвалою суду від 11.03.2019 відповідачу було встановлено строк для подачі відзиву, а саме, до 28.03.2019, проте, Держгеокадастр подав відзив 29.03.2019, тобто із порушенням встановленого строку. За таких обставин, просить суд не брати відзив, а також долучені до нього докази до уваги. Крім того, зазначає, що під час розгляду звернення позивача, відповідачем не було встановлено невідповідність листа-повідомлення та проекту додаткової угоди вимогам закону. Стверджує, що матеріально-правовою підставою позову є саме ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»

Водночас, у своїх запереченнях від 22.04.2019 відповідач зазначив, що ухвалу суду від 11.03.2019 Держгеокадастром було отримано 15.03.2019, та відзив, із урахуванням положень ч. 8 ст. 165 ГПК України направлено 29.03.2019, тобто, на 15-тий день з дня отримання відповідної ухвали. Вказує, що позивач, після закінчення строку дії договору, не продовжував користуватись земельною ділянкою площею 50га, переданої йому згідно Договору, а відтак, одна з умов ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» не відбулась, а отже поновлення договору саме на підставі вказаної норми закону неможливе.

Разом з цим, вказує на те, що Миронівська райрада повідомила, що книга записів договорів на право тимчасового користування землею відсутня, а відтак, наразі неможливо встановити факт та підтвердити, що відповідний договорів був зареєстрований у відповідності до діючого на той момент законодавства.

Розглянувши клопотання позивача, яке викладене у відповіді на відзив, у якому СГ «Деметра» просить не приймати до уваги відзив на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 165 ГПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Ухвалою суду від 11.03.2019, зокрема, відкрито провадження у справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву у порядку ст. 178 ГПК України у строк до 28.03.2019.

Так, 12.03.2019 судом було направлено на адресу відповідача вищевказану ухвалу, яку Держгеокадастр отримав 15.03.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У свою чергу, як зазначалось вище, відповідач скориставшись свої правом передбаченим ч. 8 ст.165, ст.178 ГПК України, подав 29.03.2019 до канцелярії суду відзив на позовну заяву, тобто, на 15-тий день з дня отримання ухвали суду від 11.03.2019.

Ураховуючи зазначені обставини, з метою дотримання принципів рівності та змагальності сторін, суд вважає за можливе прийняти до уваги відповідний відзив, як такий, що поданий із дотриманням вимог ч. 8 ст. 165 ГПК, ч. 1 ст. 178 ГПК України.

2. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 11.03.2018, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 01.04.2019; запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву у порядку ст. 178 ГПК України у строк до 28.03.2019.

На підставі ст. 183 ГПК України, неодноразово оголошувалась перерва. Чергове засідання призначено на 13.05.2019.

У підготовчому засіданні 13.05.2019 представником позивача заявлено клопотання про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та оголошення перерви у засіданні, яке судом, на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України, було задоволено та оголошено перерву до 27.05.2019, про що було постановлено протокольну ухвалу (протокол судового засідання від 13.05.2019).

За результатами підготовчого засідання 27.05.2019 судом постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 10.06.2019.

На підставі ст. 216 ГПК України у судовому засіданні оголошено перерву до 01.07.2017. Під час судових засідань судом були досліджені оригінали документів доданих до позовної заяви, у тому числі договору від 11.10.1993.

На підставі ст. 233 ГПК України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

11.10.1993 між Миронівською райрадою народних депутатів та ОСОБА_1 (землекористувач) укладено договір про право користування землею (в тому числі на умовах оренди), відповідно до п. 1.1 якого Миронівська райрада народних депутатів надає, а землекористувач приймає в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 50 га, у тому числі: ріллі 50га, згідно з планом землекористування, що додається (далі Договір, т. 1 а.с. 19-22).

Земельна ділянка надається на умовах довгострокового користування на умовах оренди на 25 років для ведення фермерського господарства (п. 1.2 Договору).

Договір набуває чинності з моменту його реєстрації.

На зазначеному Договорі міститься відмітка про те, що останній зареєстрований у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 11.11.1993 за №1 Миронівською райрадою народних депутатів Миронівського району Київської області.

13.11.1993 Миронівською райрадою народних депутатів за результатами розгляду заяви гр. ОСОБА_1 , прийнято розпорядження про реєстрацію СГ «Деметра» (т. 1 а.с. 23), у звязку із чим, позивачем отримано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №9575980 від 13.11.1993 (т. 1 а.с. 24).

26.09.2007 Миронівською районною державною адміністрацією за результатами розгляду заяви голови ФГ «Деметра» від 18.08.2007 прийнято розпорядження №471 (т. 1 а.с. 30), яким вилучено з користування ФГ «Деметра» та переведено в землі державної власності Зеленківської сільської ради земельну ділянку загальною площею 20,0га, в т.ч. 20,0га пасовища. Доказів внесення змін до Договору сторонами суду надано не було.

27.12.2010 Виконкомом Зеленківської сільської ради Миронівського району Київської області видано довідку №1847 (т. 1 а.с. 31) про те, що за СГ «Деметра» станом на 01.10.2011 на території Зеленківської сільської ради числиться 30 га землі.

10.09.2018 СГ «Деметра» звернулась до Держгеокадастру із листом-повідомленням, у якому просила укласти договір оренди землі на новий строк (поновити договір оренди землі) на підставі укладеного Договору. До вказаного листа повідомлення позивачем було додано проект додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки (т. 1 а.с. 38-47).

У свою чергу, 16.10.2018 Держгеокадастр звернувся із листом №01-28/56 до Миронівської РДА, у відповідь на який остання повідомила, що не може підтвердити факт реєстрації Миронівською районною радою народних депутатів відповідного Договору, оскільки у Миронівської РДА відсутня книга записів договорів на право тимчасового користування землею (т. 1 а.с. 93-96).

25.10.2018 Держгеокадастр у відповідь на лист СГ «Деметра» направив останньому листа №27-9956/0-9466/0/17-18 від 12.10.2018 у якому зазначив, що у відповідача відсутні відомості щодо реєстрації відповідного Договору, а тому підстави для поновлення Договору для ведення фермерського господарства відсутні. Зазначений лист був отриманий позивачем 26.10.2018, що підтверджується офіційним витягом із сайту ПАТ «Укрпошта» (т. 1 а.с. 50).

03.01.2019 Держгеокадастром була видана довідка СГ «Деметка» про те, що станом на 01.01.2016 за позивачем числилась земельна ділянка загальною площею 30,000га. Одночасно, Держгеокадастр повідомив про те, що державна статистична звітність по формі 6-зем формувалась до 01.01.2016, у зв`язку із чим інформація щодо земель, наданих у користування, не відображає на даний час дійсного стану відносин землеволодіння та землекористування.

14.01.2019 СГ «Деметра» повторно звернулась до Держгеокадастру із листом-повідомленням до якого додала проект додаткової угоди до Договору (т. 1 а.с. 51-53), що підтверджується накладною №745 від 14.01.2019 та описом вкладення у цінний лист (т. 1 а.с. 54-55). Проте зазначений лист відповідачем розглянутий не був, доказів протилежного суду учасниками справи надано не було.

4. Щодо порушеного права

Позивач, вважаючи, що Держгеокадастр ухиляється від прийняття рішення щодо поновлення відповідного Договору оренди, звернувся із відповідним позовом до суду.

5. Висновки суду із посиланням на норми права, які застосовані судом

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (тут і далі у редакції, чинній на час укладення Договору та реєстрації фермерського господарства), селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією.

Право на створення селянського (фермерського) господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку, виявив таке бажання, має документи, що підтверджують його здатність займатися сільським господарством, та пройшов конкурсний відбір. Земельні ділянки громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства передаються у приватну власність і надаються в користування, в тому числі на умовах оренди (абз. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство»).

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», зокрема, після укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», встановлено, що громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування, в тому числі в оренду, подають до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, підписану головою створюваного селянського (фермерського) господарства.

З комплексного аналізу норм ст.ст. 4, 5, 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» суд дійшов висновку, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Як встановлено судом, 11.10.1993 між Миронівською райрадою народних депутатів та ОСОБА_1 (землекористувач) укладено відповідний договір про право користування землею (в тому числі на умовах оренди), а 13.11.1993 Миронівською райрадою народних депутатів за результатами розгляду заяви гр. ОСОБА_1 , прийнято розпорядження про реєстрацію СГ «Деметра», у звязку із чим позивачем отримано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №9575980 від 13.11.1993.

Ураховуючи зазначені обставини, у правовідносинах оренди земельної ділянки відбулася фактична заміна орендаря і обов`язки землекористувача перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації, а відтак СГ «Деметра» є фактичним орендарем земельної ділянки за відповідним Договором.

Водночас, 01.01.2013 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245-VI від 06.09.2012, відповідно до якого, райдержадміністрації не наділені повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів. Вищезазначені повноваження передано до центральних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

З метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади та відповідно до п.п. 9 і 91 ст. 116 Конституції України, Кабінетом Міністрів України (далі КМУ) 10.09.2014 прийнято постанову №442, якою утворено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України шляхом перетворення.

У подальшому, постановою КМУ від 14.01.2015 №15 затверджено положення «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», відповідно до п. 31 якого Держгеокадастр, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

22.06.2015 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру прийняла наказ №144 «Про питання діяльності Головного управління Держгеокадастру у Київській області», відповідно до якого функції і повноваження Головного управління Держземагентства у Київській області, що припиняється, здійснюються Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що розпорядником земель за відповідним Договором оренди є Головне управління Держгеокадастру у Київській області, тобто, відповідач у даній справі.

Так, відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 8 Земельного кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на час укладення Договору), у тимчасове користування на умовах оренди земля надається громадянам України, підприємствам, установам і організаціям, громадським об`єднанням і релігійним організаціям, спільним підприємствам, міжнародним об`єднанням і організаціям з участю українських та іноземних юридичних осіб і громадян, підприємствам, що повністю належать іноземним інвесторам, а також іноземним державам, міжнародним організаціям, іноземним юридичним особам та фізичним особам без громадянства.

Орендодавцями землі є сільські, селищні, міські, районні Ради народних депутатів і власники землі.

Земля може надаватися в оренду в короткострокове користування - до трьох років (для випасання худоби, сінокосіння, городництва, державних та громадських потреб) і довгострокове - до п`ятдесяти років.

Умови, строки, а також плата за оренду землі визначаються за угодою сторін і обумовлюються в договорі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 11 Земельного кодексу України, до відання районних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі.

Як встановлено судом Договір вважається укладеним з моменту його державної реєстрації.

Під час судового засідання судом досліджено оригінал Договору, за результатами чого встановлено, що на останньому міститься відмітка про його реєстрацію в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 11.11.1993 за №1 Миронівською райрадою народних депутатів Миронівського району Київської області. Доказів протилежного сторонами суду надано не було.

Ураховуючи зазначене, наявний у матеріалах справи лист Миронівської РДА від 16.10.2018, на який посилається відповідач, як на підставу відсутності реєстрації, судом до уваги не береться, оскільки в останньому зазначено про неможливість надання інформації щодо реєстрації Договору, а не відсутність відповідної реєстрації.

За таких обставин, судом вставлено що укладений між Миронівською райрадою народних депутатів та ОСОБА_1 (землекористувач) Договір набув чинності 11.11.1993 та строк, якого закінчується 11.11.2018.

Згідно зі ст.ст.13, 30 Закону України «Про оренду землі», у редакції станом на 10.07.2018, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

У свою чергу, ст. 33 Закону України «Про оренду землі» регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами за умови дотримання порядку, визначеного ч.ч. 2- 5 цієї норми, так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (ч. 6 цієї норми).

Отже, ст. 33 Закону України «Про оренду землі» містить дві різні правові конструкції, а зміст права, підстави і обставини для захисту переважного права орендаря, яке виникає відповідно до ч.с. 1-5 зазначеної статті, не є тотожними змісту та підставам захисту його права, яке виникає згідно з ч. 6 цієї норми.

Частиною 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Частиною 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», встановлено, що орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Як встановлено судом, 10.09.2018 позивач звернувся до відповідача із листом-повідомленням до якого було надано проект додаткової угоди із урахуванням відповідних змін, що підтверджується фіскальним чеком від 10.09.2018 та описом вкладення у цінний лист.

Таким чином, позивач скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди, оскільки більш ніж за 30 днів до закінчення строку його дії направив до Держгеокадастру лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі разом із проектом відповідної додаткової угоди. Отже, орендар належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення орендодавця не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору про намір його поновити, як це передбачено ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

У свою чергу, відповідач після отримання листа позивача зобов`язаний був відповідно до ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» протягом місяця розглянути дану заяву, узгодити з орендарем істотні умови договору, прийняти рішення та укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди, або повідомити орендаря про відмову в продовженні договору у разі недосягнення згоди щодо істотних умов договору .

Натомість, як вже зазначалось вище, лист-повідомлення № 27-9956/0-9466/0/17-18 від 12.10.2018 про відмову позивачеві у поновленні Договору відповідач направив йому лише 25.10.2018, що підтверджується інформацією з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» та не спростовано відповідачем.

За таких обставин, відповідачем був порушений місячний термін для повідомлення орендаря про прийняте рішення, що, у свою чергу, дало позивачу підставу розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Так, суть поновлення договору оренди за змістом ч. 6 ст. 33 зазначеного Закону полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №908/2484/17).

Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, СГ «Деметра» продовжує користуватися наданою йому в оренду відповідною земельною ділянкою після закінчення строку дії Договору, проте, доказів у розумінні ст. 76-79 ГПК України на підтвердження вказаної обставини суду надано не було.

Поновлення договору оренди землі в судовому порядку, у передбачений ст. 33 Закону України «Про оренду землі» спосіб, вимагає укладення додаткової угоди між сторонами як єдиної підстави продовження орендних прав і обов`язків.

Отже, належним способом захисту порушеного права у цьому випадку є позов про визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту, оскільки сама по собі вимога про визнання договору оренди землі поновленим за своєю суттю є встановленням факту, який має юридичне значення, і не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17, від 15.01.2019 у справі № 922/1464/18.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №908/2484/17).

Так, із змісту резолютивної частити позовної заяви вбачається, що позивачем не було викладено зміст додаткової угоди, яку необхідно визнати укладеною із Держгеокадастром, а відтак суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

6. Щодо судових витрат.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то судовий збір у даній справі покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 42, 73-74, 77, 80, 86, 129, 201-221, 233, 237-238, 240 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення буде складено протягом 10 днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 11.07.2019