ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 921/459/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

За участю помічника судді - Чепурної О.В. (здійснює повноваження секретаря судового засідання за дорученням головуючого судді)

розглянувши касаційну скаргу Теребовлянської міської ради на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.01.2019 (суддя Шумський І.П.) та постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 (головуючий суддя - Орищин Г.В., судді: Галушко Н.А., Желік М.Б.)

за позовом Теребовлянської міської ради

до Теребовлянського районного споживчого товариства,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1. Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, 2. Відділу державної реєстрації Теребовлянської районної державної адміністрації,

про звільнення земельної ділянки та скасування державної реєстрації земельної ділянки

За участю представників сторін:

від позивача: Муж В.В. - адвокат;

від відповідача: Помазанська С.І. - адвокат;

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-2: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1. У листопаді 2018 року Теребовлянська міська рада звернулась в Господарський суд Тернопільської області з позовом до Теребовлянського районного споживчого товариства про:

- зобов`язання Теребовлянського районного споживчого товариства звільнити земельну ділянку площею 0,6956 га, кадастровий номер :03:003 :1063 , що знаходиться за адресою - м. Теребовля, вул. Паращука, 7, з цільовим призначенням: 03.07 "для будівництва та обслуговування будівель торгівлі";

- скасування державної реєстрації даної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером: :03:003:1063 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером: 250 і номером запису про інше речове право - 19667376.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- відповідач незаконно користується земельною ділянкою м Теребовля по вул. Паращука, 7, а тому наявні підстави, передбачені ст. 212 ЗК України, для повернення землі;

- Теребовлянською міською радою, як власником вказаної ділянки, не приймалось рішень щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації на землю, яка стала підставою для її реєстрації в Державному земельному кадастрі;

- згадана технічна документація на земельну ділянку за 2016 рік всупереч ст.55 Закону України «Про землеустрій» не містить пояснювальної записки, матеріалів топографо - геодезичних робіт та згоди позивача на відновлення меж земельної ділянки користувачем;

- за наслідками реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі безпідставно змінено її цільове призначення та конфігурацію.

3. Заперечуючи проти позову відповідач серед іншого посилався на наявність у нього Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля , законність якого була предметом розгляду попередніх судових справ, а також на те, що вимоги про скасування державної реєстрації даної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не пов`язані з вимогою про зобов`язання Теребовлянського районного споживчого товариства звільнити земельну і Теребовлянське РайСТ по них є неналежним відповідачем.

4. У своїх письмових поясненнях треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, вказали на відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про скасування державної реєстрації даної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ІІ. Короткий зміст судових рішень

5. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17.01.2019, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019, у задоволенні позову відмовлено.

ІІІ. Процедура касаційного провадження у Верховному Суді

6. 11.04.2019 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Теребовлянською міською радою безпосередньо до Касаційного господарського суду подано касаційну скаргу на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.01.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 у справі № 921/459/18.

7. Протоколом автоматизованого розподілу касаційної скарги між суддями від 18.04.2019 у справі № 921/459/18 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Краснов Є.В., Мачульський Г.М.

8. Ухвалою Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 910/459/18 касаційну скаргу Теребовлянської міської ради залишено без руху до 22.05.2019 на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, оскільки скаржником не було додано документа на підтвердження повноважень особи, яка підписала касаційну скаргу; встановлено Теребовлянській міській раді строк усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали суду касаційної інстанції.

9. 25.04.2019 скаржник звернувся до Касаційного господарського суду із заявою на виконання ухвали Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 910/459/18. До заяви скаржник долучив довіреність № 6 від 14.06.2018, якою уповноважено Мужа В.В. підписувати касаційні скарги.

10. 23.05.2019 суд постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження по справі та призначення до розгляду на 04.07.2019, якою повідомлено учасників справи про дату, час і місце розгляду скарги та визначено строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 07.06.2019.

11. Ухвалою від 20.06.2019 за клопотанням позивача вирішено доручити Господарському суду Тернопільської області забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції для Теребовлянської міської ради.

12. В судове засідання, проведене 04.07.2019 в режимі відеоконференції, з`явився представник позивача, який просив суд задовольнити касаційну скаргу, скасувати судові рішення, прийняти нове, яким в повному обсязі задовольнити його позовні вимоги. Представник відповідача також з`явився у судове засідання, просив у задоволенні касаційної скарги відмовити. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду касаційної скарги.

ІV. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї

13. У касаційній скарзі позивач просить рішення та постанову у справі скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

14. Позивач свої вимоги мотивує тим, що судами безпідставно відмовлено йому в задоволенні клопотання про призначення судової експертизи та витребування оригіналу технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), оскільки відповідачем фактично неправомірно сформовано нову земельну ділянку без згоди власника на встановлення меж земельної ділянки на місцевості.

Позивач наголошує, що суди попередніх інстанцій фактично відмовилися у з`ясуванні обставин справи не задовольнивши клопотання про проведення експертизи технічної документації 2016 року та витребування її оригіналу.

Також позивач зазначає, що судами не враховано норми п. 2 ч. 1 ст. 99 ГПК України, відповідно до якої суд призначає експертизу у випадку неможливості отримання стороною матеріалів, які є необхідними для її проведення.

Судами першої та апеляційної інстанції помилково та без належної правової оцінки взято до уваги Технічну документацію на земельну ділянку, яка була затверджена на пленарному засіданні Ради рішенням № 224 від 08.12.2000, однак, вказані матеріали інвентаризації не є підставою для реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та не можуть бути підставою для виготовлення та затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 2016 року, оскільки матеріали інвентаризації затверджувалися для функціонування ринку, якого на час виготовлення документації 2016 року та на даний час не існує - ринок Теребовлянського РайСТ ліквідовано як юридичну особу.

Позивач наголошує, що підставою реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі стала саме технічна документація із землеустрою 2016 року, яка не відповідає вимогам земельного законодавства, а тому наявність чи відсутність технічної документації 2000 року знаходиться поза межами предмета доказування у даній справі.

При цьому, позивач зауважує, що наявність у власності відповідача майнового комплексу не позбавляє необхідності отримати згоду власника на встановлення меж земельної ділянки.

Разом з цим, позивач вважає такою, що не відповідає доказам у справі позицію суду апеляційної інстанції про те, що згідно з Витягом з Державного земельного кадастру 07.03.2017 проведено державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :03:003:1063 , площею 0,6956 га комунальної власності, яка належить на праві постійного користування РАЙСТ.

Згідно з вказаним витягом право постійного користування зареєстровано за Теребовлянською міською радою, де вказано у розділі «Вид права: Право постійного користування земельною ділянкою» Теребовлянську міську раду та її ЄДРПОУ (04058456).

Також позивач вважає, що судами попередніх інстанцій помилково визнано, що Теребовлянське районне споживче товариство є неналежним відповідачем щодо позовних вимог про скасування реєстрації земельної ділянки в ДЗК та реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки така позиція судів не відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, зокрема у справі № 823/2042/16.

15. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані рішення та постанову - залишити без змін, як такі, що відповідають нормам законодавства та обставинам справи, встановленим належним чином.

16. Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області у поданому до суду відзиві також просить касаційну скаргу залишити без задоволення з підстав її необґрунтованості, а оскаржувані рішення та постанову як законні та обґрунтовані залишити без змін.

V. Фактичні обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

17. На підставі рішення Теребовлянської міської ради народних депутатів №224 від 08.12.2000 Теребовлянському районному споживчому товариству було видано Державний акт на право постійного користування землею площею 0,6956 га по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля серії І - ТР №001696 від 12.02.2001, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №65.

18. Технічна документація на дану земельну ділянку виготовлена і затверджена рішенням Виконавчого комітету Теребовлянської міської ради №224 від 30.09.1997, а в подальшому затверджена на пленарному засіданні ради рішенням №224 від 08.12.2000 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки, яка є в постійному користуванні Теребовлянського РайСТ для обслуговування приміщень та функціонування ринку».

19. Вищенаведене також відображено у справі №921/377/16-г/17 за позовом Теребовлянської міської ради до Теребовлянського районного споживчого товариства про визнання недійсним акту серії - ТР №001696 від 12.02.2001 на право постійного користування землею.

В даній справі, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 01.11.2016, залишеним без змін постановами Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 та Вищого господарського суду України від 26.04.2017, в задоволенні позову Теребовлянської міської ради про визнання недійсним акту серії - ТР №001696 від 12.02.2001 на право постійного користування землею відмовлено.

В даних постановах міститься посилання на те, що Теребовлянське районне споживче товариство має у власності нерухоме майно - цілісний майновий комплекс ринку по вул . Паращука, 7 у м. Теребовля для обслуговування та функціонування якого Теребовлянська міська рада видала Державний акт на право постійного користування землею серії І-ТР №001696 .

20. Станом на час розгляду справи в суді першої інстанції Державний акт на право постійного користування землею серії І-ТР №001696 є чинним.

21. В подальшому, у 2016 році на замовлення Теребовлянського РайСТ Приватним підприємством «Оцінювач» виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

22. Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру 07.03.2017 проведено державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :03:003:1063 , площею 0,6956 га комунальної власності, яка належить на праві постійного користування Теребовлянському РайСТ на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії І - ТР №001696 від 12.02.2001. Цільове призначення ділянки - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; категорія земель - землі громадської та житлової забудови; вид використання - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

В якості інформації про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки вказано - Технічну документацію із землеустрою щодо становлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПП «Оцінювач».

23. У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 20.03.2017 за Теребовлянським РайСТ за №19667376 зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою площею 0,6956 га, яке виникло на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії І-ТР №001696 , виданого 12.02.2001 Теребовлянською міською радою.

Названа ділянка із кадастровим номером :03:003:1063 за адресою: м.Теребовля, вул. Паращука 7 належить до земель комунальної власності, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

VІ. Короткий виклад мотивів судових рішень судів попередніх інстанцій

24. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у відповідача - Теребовлянського РайСТ є Державний акт на право постійного користування землею площею 0,6956 га по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля серії І-ТР № 001696 від 12.02.2001, який був зареєстрований у встановленому на момент його видачі порядку. Станом на час розгляду справи в суді першої інстанції даний Державний акт є чинним.

Також, Теребовлянське РайСТ має у власності нерухоме майно - цілісний майновий комплекс ринку по вул . Паращука, 7 м. Теребовля - для обслуговування і функціонування якого позивачем і видано вищевказаний Державний акт.

Вказані обставини встановлені у справі №921/377/16-г/17, де рішенням Господарського суду Тернопільської області від 01.11.2016, залишеним без змін постановами Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 та Вищого господарського суду України від 26.04.2017, в задоволенні позову Теребовлянської міської ради про визнання недійсним акту серії - ТР №001696 від 12.02.2001 на право постійного користування землею відмовлено.

Отже наявність у відповідача правовстановлюючих документів на землю та права власності на нерухоме майно, що знаходиться на ній, свідчить про відсутність підстав для задоволення вимоги, заявленої за приписами ст. 212 Земельного кодексу України, про звільнення Теребовлянським РайСТ земельної ділянки, як самовільно зайнятої.

25. Щодо вимог, заявлених до Теребовлянського РайСТ про скасування державної реєстрації даної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером: : 03: 003:1063 та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером: 250 і номером запису про інше речове право - 19667376, суди визнали, що оскільки позивач в суді першої інстанції не клопотав перед судом про залучення третіх осіб співвідповідачами, на що мав право згідно вимог ст.48 Господарського процесуального кодексу України, то дані вимоги заявлено до відповідача, як неналежної особи, а тому вони не підлягають задоволенню по відношенню до нього.

Тому не підлягають з`ясуванню і обставини наявності підстав для виготовлення технічної документації на землю в 2016 році, її відповідності закону та мотивів зміни цільового призначення і конфігурації земельної ділянки при її реєстрації, які наведені позивачем, як у позові, так і в апеляційній скарзі.

VІІ. Позиція Верховного Суду

26. Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК):

"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов`язані з переоцінкою доказів та встановленням по новому обставин справи.

27. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

28. Предметом даного судового розгляду є вимоги Теребовлянської міської ради до Теребовлянського районного споживчого товариства про звільнення земельної ділянки та скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Підставою цих вимог позивачем визначено те, що відповідач безпідставно займає спірну земельну ділянку, а за наслідками реєстрації цієї земельної ділянки за відповідачем на підставі нової технічної документації безпідставно змінено її цільове призначення та конфігурацію, чим порушено права її законного власника - позивача.

29. Приймаючи оскаржувані рішення, суди визнали, що у відповідача наявні правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку, а вимоги щодо скасування реєстрації проведеної на підставі технічної документації 2016 року не підлягають розгляду як такі, що заявлені до неналежного відповідача.

30. Проте з такими висновками погодитись не можна з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2016 у справі №1840/2736/18 виклала наступний правовий висновок:

"З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір про скасування рішення щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Також Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються окрім вимог про скасування оспорюваного рішення також вимоги про визнання недійсним правочину, на підставі якого прийнято оспорюване рішення.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права оренди цієї ж земельної ділянки. Такий спір має приватноправовий характер. З огляду на суб`єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 4 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16, від 18 квітня 2018 року у справі № 804/1001/16, від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, від 23 січня 2019 року у справі № 821/1297/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 1840/2727/18 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах."

31. Аналогічна правова позиція наведена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 19.06.2019 у справі №914/429/18:

"За правовими висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, приватноправові відносини відрізняються від публічно-правових наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного інтересу. Визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є захистом прав позивача на майно від їх порушення іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо такого самого нерухомого майна.

У справі, яка розглядається, позивач фактично обґрунтував позовні вимоги наявністю у нього права власності і відсутністю такого права у ТОВ "Галицьке розвиткове товариство" і, як наслідок, відсутністю в останнього правомірного інтересу фіксації свого права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж об`єкта нерухомого майна. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

У спорах про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно незалежно від того, чи порушує позивач питання правомірності укладення цивільно-правових угод, на підставі яких здійснено оспорюваний запис, вирішення такого спору в будь-якому разі вплине на майнові права тієї особи, щодо прав якої здійснено оспорюваний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Такий спір є спором про цивільне право на одне й те саме нерухоме майно (зазначена правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 04.04.2018 року у справі № 817/1048/16, від 18.04.2018 у справі № 804/1001/16).

Відповідно до статті 48 ГПК суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Отже, наведеними нормами процесуального закону визначено, що вирішення питання щодо заміни належного відповідача, залучення до участі у справі співвідповідача здійснюється лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті.

З матеріалів справи, яка розглядається, вбачається, що 23.05.2018 (на стадії підготовного засідання) позивачем до суду подано заяву за вх. № 1411/18, в якій зазначено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 88496555 щодо реєстрації (з відкриттям розділу) № 101, саме ТОВ "Галицьке розвиткове товариство" є заявником та вигодонабувачем вказаних реєстраційних дій. У подальшому ТОВ "Галицьке розвиткове товариство" внесло об`єкт нерухомості у статутний фонд власної дочірньої структури ТОВ "Новоградагротрейд", після чого останнє здійснило його подальше іпотечне обтяження. У зв`язку з тим, що реєстраційні дії ТОВ "Галицьке розвиткове товариство", а згодом і певні дії ТОВ "Новоградагротрейд", призвели до порушення права вільного розпорядження майном, що належить ТОВ "Сінеф", щодо його продажу, позивач на підставі статті 48 ГПК просив суд залучити ТОВ "Галицьке розвиткове товариство" і ТОВ "Новоградагротрейд" як співвідповідачів.

Однак ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.05.2018, зокрема, відмовлено в задоволенні зазначеної заяви ТОВ "Сінеф" про залучення ТОВ "Галицьке розвиткове товариство" і ТОВ "Новоградагротрейд" як співвідповідачів у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю відповідно до вимог статей 47, 48, 50 ГПК.

У подальшому місцевим господарським судом розглянуто справу по суті, за результатами чого ухвалено рішення про задоволення позову, при цьому суд, скасувавши рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ "Галицьке розвиткове товариство" на спірний об`єкт нерухомості, фактично вирішив спір про права та обов`язки третіх осіб (ТОВ "Галицьке розвиткове товариство" і ТОВ "Новоградагротрейд"), до яких фактично також було заявлено позовні вимоги, і яких не було залучено до участі у справі як співвідповідачів за наявності відповідного клопотання позивача, заявленого на стадії підготовчого засідання.

Апеляційним господарським судом, під час здійснення апеляційного розгляду справи, зазначеного до уваги не прийнято, в порушення вимог статей 267, 269, 275, 277 ГПК не надано будь-якої правової оцінки таким обставинам, і в основу судового рішення про відмову в задоволенні позову покладено передчасний висновок про подання позову до неналежних відповідачів, що за переконанням суду, унеможливило його задоволення."

32. Отже у вищевказаних постановах, і в першу чергу Великої Палати Верховного Суду, встановлено, що належним відповідачем у справі про скасування рішення щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно є саме особа, права на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки оскарження рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо такого нерухомого майна з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею прав на дане майно.

Необхідність залучення до участі в таких спорах державного реєстратора саме як співвідповідача фактично віднесено Великою Палатою Верховного Суду на розсуд позивача, а саме, якщо позивач вважає його винним у порушенні прав.

33. З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків, що позовні вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно подані до неналежного відповідача, а тому вони не підлягають задоволенню по відношенню до неї.

З огляду на зазначене не можна погодитись з висновками судів про те, що, з урахуванням вищевказаного передчасного висновку місцевого та апеляційного судів, не підлягають з`ясуванню обставини наявності підстав для виготовлення технічної документації на землю в 2016 році, її відповідності закону та мотивів зміни цільового призначення і конфігурації земельної ділянки при її реєстрації, які, як прямо зазначає апеляційний суд у своїй постанові, неодноразово вказувались позивачем, як підстава його правової позиції, у позові і в апеляційній скарзі.

При тому, що самовільна зміна конфігурації земельної ділянки відповідачем може призвести до зайняття ним земельної ділянки чи ділянок, які відповідачу в постійне користування взагалі не передавалися.

Тому аналогічно не можна визнати обґрунтованими і висновки обох судів про відмову у призначенні судової експертизи Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) саме через те, що таке не пов`язане з предметом позову і не може бути предметом доказування по заявлених до відповідача вимогах.

VІІІ. Висновки Верховного Суду

34. Згідно з ч.ч.1,2,5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи."

Відповідно до п.48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014:

"Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року)."

35. Згідно з п.2 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України:

"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду."

Відповідно до п.п.1,2 ч.3 ст.310 Господарського процесуального кодексу України:

"Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або

2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи."

36. На підставі викладеного, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги Теребовлянської міської ради, скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

37. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 310, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Теребовлянської міської ради на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.01.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 задовольнити частково.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.01.2019 у справі №921/459/18 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський