ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2019 справа № 914/1658/15

Господарський суд Львівської області в складі: судді Запотічняк О.Д.

за участю секретаря судових засідань Демчина А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський автоцентр "КАМАЗ", м.Львів,

до відповідача 1: Приватного підприємства "Львівський автоцентр "КАМАЗ", м.Львів,

до відповідача 2: Львівської міської ради, м.Львів,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м.Львів,

про визнання недійсною ухвали Львівської міської ради від 15.12.2011р. №1057, договору оренди земельної ділянки від 28.12.2011р. №3-1891 та визнання права постійного користування земельною ділянкою.

За участю представників:

від позивача: Стиранка М Б.

від відповідача-1: Колянковський Т.М.

від відповідача-2: Коржевич У.Ф.

від третьої особи: не з`явився.

Обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівський автоцентр "КАМАЗ", звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача 1: Приватного підприємства "Львівський автоцентр "КАМАЗ", відповідача 2: Львівської міської ради, м.Львів, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області про визнання недійсною ухвали Львівської міської ради від 15.12.2011р. №1057, договору оренди земельної ділянки від 28.12.2011р. №3-1891 та визнання права постійного користування земельною ділянкою.

03.01.2017 року Господарським судом Львівської області було прийнято рішення у справі №914/1658/15, яким позовні вимоги задоволено частково:

- визнано недійсною ухвалу Львівської міської ради від 15.12.2011 року №1057 "Про користування ПП "Львівський автоцентр КАМАЗ" земельною ділянкою на АДРЕСА_1".

- визнано недійсним договір оренди землі від 28.12.2011 року, укладений між Львівською міською радою та приватним підприємством "Львівський автоцентр "КАМАЗ", зареєстрований в Управлінні Держкомзему у м.Львові 23.01.2012 року за №00712 та зареєстрований у Львівській міській раді 28.12.2011 року №3-1891, про що у книзі записів реєстрації Договорів оренди землі 3-3 вчинено запис.

- в решті позовних вимог - відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного Господарського суду від 06.03.2017р. рішення Господарського суду Львівської області від 03.01.2017 року у справі №914/1658/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.07.2017р. касаційну скаргу Приватного підприємства "Львівський автоцентр "КАМАЗ" задоволено частково. Рішення господарського суду Львівської області від 03.01.2017р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.03.2017р. у справі №914/1658/15 скасовано а справу №914/1658/15 передано на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

У своїй поставнові Вищий господарський суд України звернув увагу на наступне:

- судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції взагалі не розглянуто заяву ПП "Львівський автоцентр "Камаз" про застосування строку позовної давності та не зазначено з яких мотивів її відхилено.

- суди попередніх інстанцій, дійшовши висновків щодо поважності причин пропуску строку позовної даності, в той же час прийшли до протилежних висновків щодо звернення позивача з позовом в межах трирічного строку позовної давності, не врахувавши при цьому, що підстави для зупинення або переривання перебігу позовної давності, визначені ст. ст. 263 - 264 Цивільного кодексу України, не належать до категорії поважних причин, оскільки вони безпосередньо визначені законодавцем як підстави для продовження строків позовної давності.

- судами достовірно не встановлено обставини справи щодо правонаступництва позивача та переходу прав та обов`язків за Державним актом на право користування землею, виданого Обласному автоцентру Камаз м. Львова, оскільки оскаржуваною ухвалою припинено право користування виробничою фірмою "Камазавтоцентр" земельною ділянкою площею 1, 504 га на АДРЕСА_1.

- надаючи правову оцінку оскаржуваній ухвалі Львівської міської ради від 15.12.2011 року № 1057, судами попередніх інстанцій не враховано, що на спірній земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомості, що придбаний ПП "Львівський автоцентр "Камаз" на підставі Договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва від 17.03.2010 року та який зареєстровано в реєстрі речових прав як об`єкт права власності, а, отже, в даному випадку необхідно дослідити питання переходу прав на земельну ділянку, на якій розміщено таке майно, та з`ясувати наявність, склад та характеристики такого майна.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду даної справи було визначено суддю Запотічняк О.Д.

Ухвалою суду від 29.08.2017 р. розгляд справи призначено на 13.09.2017 р.

Ухвалою від 13.09.2017р. провадження у справі №914/1658/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський автоцентр "КАМАЗ" до відповідача-1: Приватного підприємства "Львівський автоцентр "КАМАЗ", відповідача-2: Львівської міської ради та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області про: визнання недійсною ухвали Львівської міської ради від 15.12.2011р. №1057, договору оренди земельної ділянки від 28.12.2011р. №3-1891 та визнання права постійного користування земельною ділянкою було припинено у зв`язку із відмовою позивача від позову.

18.12.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівський автоцентр КАМАЗ" звернулося до Господарського суду Львівської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду Львівської області від 13.09.2017р. у справі №914/1658/18 за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський автоцентр "КАМАЗ" до відповідача 1: Приватного підприємства "Львівський автоцентр "КАМАЗ" до відповідача 2: Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області про визнання недійсною ухвали Львівської міської ради від 15.12.2011р. №1057, договору оренди земельної ділянки від 28.12.2011р. №3-1891 та визнання права постійного користування земельною ділянкою.

Ухвалою від 21.12.2018р. суд залишив заяву про перегляд ухвали Господарського суду Львівської області від 13.09.2017р. у справі №914/1658/18 за нововиявленими обставинами без руху та надав заявнику строк у 10 (десять) календарних днів з дня вручення цієї ухвали для усунення таких недоліків.

Ухвалою від 25.01.2019р. суд відкрив провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський автоцентр КАМАЗ" про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду Львівської області від 13.09.2017р. у справі №914/1658/18 та призначив розгляд справи в судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження на 19.02.2019р.

В судовому засіданні 19.02.2019р. розгляд справи було відкладено на 25.02.2019р.

Ухвалою від 25.02.2019р. суд задовольнив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський автоцентр КАМАЗ" про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду Львівської області від 13.09.2017 р. у справі № 914/1658/15 та скасував ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.09.2017р. про припинення провадження у справі № 914/1658/15.

Справу №914/1658/15 суд призначив до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні на 19.03.2019р.

Подальший хід розгляду справи викладено в ухвалах суду, які містяться в матеріалах справи.

Зокрема ухвалою від 18.04.2019р., суд продовжив строк підготовчого провадження у справі №914/1627/18 на 30 днів.

Ухвалою від 21.05.2019р. суд закрив підготовче провадження у справі №9141658/15 та призначив розгляд справи по суті в судовому засіданні на 29.05.2019р.

29.05.2019р. від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях надійшла заява про залучення до участі у справі у якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на сторолні позивача, правонаступника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях.

Заява мотивована тим, що наказом Фонду державного майна України від 06.03.2019 № 232 "Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України" утворено регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях. Згідно з п. 2 даного наказу, регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області.

Відповідно до положень ст.52 ГПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Заявником долучено до заяви витяг з ЄДР ЮО ФОП та ГФ з якого вбачається, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях зареєстроване в реєстрі 15.05.2019р. та йому присвоєно ідентифікаційний код - 42899921.

В той же час, згідно отриманого судом витягу з ЄДР ЮО ФОП та ГФ, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області (ідентифікаційний код 20823070) також внесене до рестру, і з 14.03.2019р. перебуває у стані припинення. Державна реєстрація припинення юридичної особи не здійснювалась.

За таких осбавин суд дійшов висновку, що заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про залучення до участі у справі у якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на сторолні позивача, правонаступника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях до задоволення не підлягає.

В судових засіданнях 29.05.2019р. та 05.06.2019р.розгляд справи відкладався.

В судове засідання 26.06.2019р. з`явились представники позивача та відповідачів, представник 3 -ої особи в судове засідання не з`явився, причин неявки не сповістив,

хоча був належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.В судовому засіданні оголошувалась перерва до 27.06.2019 року.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому належить право постійного користування земельною ділянкою площею 4,1 га. по АДРЕСА_1 згідно Акту на право користування землею серії НОМЕР_1 , як правонаступнику Обласного автоцентру "КАМАЗ" м.Львів. В період з 2008 року по 2014 рік позивач зазнав незаконного усунення директора ОСОБА_6. від виконання посадових обов`язків та незаконної зміни учасників товариства, що призвело до незаконного відчуження його активів та позбавлення права користування земельною ділянкою. Щоб позбавити позивача права користування земельною ділянкою проводився неодноразовий продаж об`єкта незавершеного будівництва, який розташований на вказаній земельній ділянці. Зокрема, 29.10.2009р. позивач в особі директора Подвисоцького О.В. продає гр. ОСОБА_1 за Договором купівлі-продажу об`єкт незавершеного будівництва, а саме адміністративний будинок готовністю 6% та склад готовністю 8%, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому, Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.02.2010р. у справі №2-2689/10 було затверджено Мирову угоду від 02.02.2010р. між гр. ОСОБА_1 та гр-кою ОСОБА_2 згідно котрої право власності на згаданий об`єкт незавершеного будівництва перейшло до останньої. В подальшому, а саме 17.03.2010р. гр.-ка ОСОБА_2 за Договором купівлі-продажу відчужила цей об`єкт незавершеного будівництва відповідачу-1.

Ухвалою Львівської міської ради №1057 від 15.12.2011р. припинено право користування виробничою фірмою "Камазавтоцентр" земельною ділянкою площею 1,504 га. на АДРЕСА_1 та передано відповідачу-1 земельну ділянку площею 2,9668 га. на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 10 років для завершення будівництва та обслуговування будівель та споруд. На виконання вказаної ухвали, між відповідачами укладено Договір оренди земельної ділянки №3-1891 від 28.12.2011р., який 23.01.2012р. зареєстровано в Державному реєстрі земель.

Позивач вважає, що земельна ділянка площею 1,504 га. у АДРЕСА_1 неправомірно передана в оренду відповідачу-1, без належного її вилучення у позивача, без проведення будь-яких аукціонів та виготовлення технічної документації. А тому, позивач просить визнати недійсними ухвалу Львівської міської ради №1057 від 15.12.2011р. та Договір оренди земельної ділянки №3-1891 від 28.12.2011р. Крім цього, у зв`язку з тим, що відповідачами оспорюється право на земельну ділянку площею 4,1 га. по АДРЕСА_1, позивач також просить визнати право постійного користування землею згідно Акту на право користування землею серії НОМЕР_1 .

Також позивач просить суд поновити строк позовної давності на звернення із даним позовом до суду, як такий що пропущений з поважних причин.

Подане клопотання мотивує тим, що вчинення органами державної влади дій, пов`язаних з державною реєстрацією припинення позивача як юридичної особи, невиконання Державним реєстратором покладення на нього законом та судовими рішеннями обов`язків щодо скасування таких реєстраційних дій, а також прийняття судами незаконних рішень, направлених на припинення позивача як юридичної особи, які в подальшому були скасовані, об`єктивно унеможливили ТОВ "Львівський автоцентр КАМАЗ", з незалежних від нього підстав, своєчасно звернутися до господарського суду за захистом своїх порушених прав.

Заперечення відповідача-1 проти позову.

Відповідачем-1 подано відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги заперечуються в повному обсязі.

Зокрема відповідач вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази правонаступництва позивачем прав Обласного автоцентру "КАМАЗ" та відповідно прав користування земельною ділянкою площею 4,1 га. по АДРЕСА_1 згідно Акту на право користування землею серії НОМЕР_1 . Також відповідач посилається на те, що згідно державного акту земельна ділянка надана Обласному автоцентру КАМАЗ м. Львова, а в п.1.1 Статуту позивача зазначено, що позивача реорганізовано з Львівського обласного автоцентру КАМАЗ. Додатково в довідці про правовий статус ділянки також згадується виробнича фірма "Камазавтоцентр".

Також відповідач вважає, що навіть якщо позивач являється правонаступником Обласного автоцентру "КАМАЗ" м. Львова, то його право постійного користування припинилося в силу приписів п.3 ч.1 ст.27 ЗК УРСР, яка передбачала, що право користування земельною ділянкою припиняється у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації. Як зазначив ВСУ в постанові №6/24-1/87 від 21.01.2002р. реорганізація підприємства шляхом перетворення є юридичним фактом для припинення його права користування земельною ділянкою.

Також відповідач-1 наголошує на безпідставності твердження позивача про нікчемність договорів щодо відчуження об`єкту незавершеного будівництва, оскільки відсутні рішення судів, які б визнавали недійсними ці правочини. Таким чином, на думку відповідача-1, якщо право користування ділянкою не припинялося раніше, то у зв`язку з відчуженням об`єктів нерухомості, у позивача припинилося право користування землею в силу положень ч.1 ст.120 ЗК України та п.е ч.1 ст.141 ЗК України.

Щодо вимоги позивача про визнання права користування землею, то відповідач-1 вважає, що позивач не належить до осіб, які згідно вимог ЗК України можуть мати в постійному користуванні земельну ділянку. Крім цього, вказана позовна вимога не може вважатися належним способом захисту права.

На думку відповідача-1, позивач в даний час не має права користування ділянкою, що надана відповідачу-1 в оренду, а тому його права та законні інтереси не можуть бути порушені оскаржуваною ухвалою та договором, відтак в позові слід відмовити повністю за безпідставністю.

Також відповідач-1 просить суд застосувати до вимог позивача позовну давність, оскільки з моменту прийняття оскаржуваної ухвали та укладення оскаржуваного договору пройшло більше трьох років. Також відповідач посилається на те, що позивач у 2009 році з власної волі вчинив правочин на підставі якого за змістом ст.120 ЗК України передав право користування спірною земельною ділянкою третій особі, яке в подальшому перейшло до відповідача №1.

Заперечення відповідача-2 проти позову.

Відповідач-2 позовні вимоги заперечує в повному обсязі, звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала приймалася на виконання рішення господарського суду Львівської області №5015/3156/11 від 08.08.2011р., залишеного без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.10.2011р., яким було зобов`язано Львівську міську раду розглянути заяву ПП "Львівський автоцентр КАМАЗ" про надання в оренду земельної ділянки у АДРЕСА_1 пл.2,9668 та прийняти по ній рішення відповідно до вимог закону. При прийнятті оскаржуваної ухвали, відповідач-2 керувався, як рішенням суду, так і наявністю у власності відповідача-1 об`єктів нерухомого майна, а також приписами ст.120 ЗК України.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

15.12.2011р. Львівською міською радою прийнято Ухвалу №1057 "Про користування ПП "Львівський автоцентр КАМАЗ" земельною ділянкою на АДРЕСА_1", котрою ухвалено припинити право користування виробничою фірмою "Камазавтоцентр" земельною ділянкою площею 1,504 га. на АДРЕСА_1 (п.1) та передати ПП "Львівський автоцентр КАМАЗ" земельну ділянку площею 2,9668 га. на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 10 років для завершення будівництва та обслуговування будівель та споруд за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення за функцією використання - землі комерції (п.2) (Т.2 а.с.35).

28.12.2011р. на підставі вказаної ухвали між Львівською міською радою (Орендодавець) та ПП "Львівський автоцентр КАМАЗ" (Орендар) укладено Договір оренди землі згідно умов котрого орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Львові на АДРЕСА_1 для завершення будівництва та обслуговування будівель та споруд. В оренду передається земельна ділянка, кадастровий № :05:018:0005, загальною площею 2,9668 га. Договір укладено на 10 років до 15.12.2021р. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (Т.1 а.с.185-188).

Як вбачається з Договору, його зареєстровано в Управлінні Держкомзему у м. Львові, про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 23.01.2012р. за №00712, а також зареєстровано у Львівській міській раді 28.12.2011р. за №3-1891, про що в книзі записів реєстрації Договорів оренди землі 3-3 вчинено запис.

Позивач оскаржив до суду Ухвалу Львівської міської ради №1057 від 15.12.2011р. та Договір оренди землі від 28.12.2011р. з тих підстав, що згідно цієї ухвали відповідачу-1 в оренду було надано земельну ділянку без належного її вилучення у позивача, як правонаступника Львівського обласного автоцентру КАМАЗ, котрому було надано в постійне користування земельну ділянку площею 4,1 га.

Як встановлено судом, у 1990 році Обласному автоцентру КАМАЗ м. Львова було видано Державний акт №083115 на право безстрокового користування землею площею 4,1 га на території радгоспу "Львівський" Пустомитівського району Львівської області. Земля надана для будівництва автоцентру по обслуговуванню автомобілів (Т.1 а.с.119-122). Даний акт видано виконавчим комітетом Пустомитівської районної ради депутатів трудящих та зареєстровано в книзі записів державних актів на право користування землею за №444 від 1990р.

З довідки Управління Держкомзему у м. Львові №40/01-15/3835 від 21.09.2010р. про правовий статус земельної ділянки (вказана довідка є складовою Технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право ПП "Львівський автоцентр КАМАЗ" на земельну ділянку по АДРЕСА_1) вбачається, що земельна ділянка площею 1,504 га, право користування на котру було припинено оскаржуваною ухвалою і котра була надана в оренду відповідачу-1 входить в межі представленого Державного акта на право користування землею площею 4,1 га, виданого Обласному автоцентру КАМАЗ м. Львова (Т.1 а.с.240).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач-1 зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази правонаступництва позивачем прав Обласного автоцентру КАМАЗ м. Львова. Досліджуючи питання створення позивача та його правонаступництва, суд зазначає слідуюче.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.02.1998р. Регіональне відділення Фонду державного майна України та громадяни України в кількості 29 осіб уклали Установчий договір про створення та діяльність ТОВ "Львівський автоцентр КАМАЗ" (Т.2 а.с.60-67). Відповідно до п.1 Установчого договору учасники створюють товариство з обмеженою відповідальністю КАМАЗ" шляхом реорганізації (перетворення) Львівського обласного автоцентру КАМАЗ. До даного Підприємства в порядку правонаступництва переходять права та обов`язки Львівського обласного автоцентру КАМАЗ. Аналогічні за змістом положення містяться і в п.1.1 Статуту ТОВ "Львівський автоцентр КАМАЗ" зареєстрованого 19.03.1998р. за №320-3 представником Реєстраційної палати в Залізничній районній адміністрації м. Львова (Т.1 а.с.123-129).

Судом також встановлено, що 17.02.1998р. Регіональне відділення Фонду державного майна України видало Наказ №169 "Про створення ТОВ "Львівський автоцентр КАМАЗ", відповідно до котрого вирішило виступити співзасновником спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський автоцентр КАМАЗ" з внеском у статутний фонд підприємства у розмірі 115596 гривень, що становить 15,5% статутного фонду підприємства, у вигляді основних засобів, незавершених капітальних вкладень та невстановленого устаткування, перерахованих в додатках №4, №6 до аудиторського висновку від 28.11.1997р. на предмет перевірки бухгалтерської звітності станом на 01.10.1997р. Львівського автоцентру КАМАЗ, виданого АФ "УкрЗахідАудит" (Т.3 а.с.75).

Як вбачається з преамбули Наказу №169 від 17.02.1998р., Регіональне відділення Фонду державного майна України його видавало відповідно до Закону України "Про господарські товариства", враховуючи рішення Арбітражного суду Львівської області від 28.09.1995р. та на підставі аудиторського висновку від 28.11.1997р. на предмет перевірки бухгалтерської звітності станом на 01.10.1997р. Львівського автоцентру КАМАЗ, виданого аудиторською фірмою "УкрЗахідАудит".

В матеріалах справи міститься рішення Арбітражного суду Львівської області №3/530 від 28.09.1995р. у справі за позовом Львівського автоцентру КАМАЗ до Львівського регіонального відділення фонду держмайна про визнання недійсним акту оцінки вартості майна Львівського автоцентру КАМАЗ та спонукання Львівського регіонального відділення фонду держмайна про створення товариства з обмеженою відповідальність та виділення представника фонду в керівний орган товариства (Т.3 а.с.68-70), котре в силу положень ст.35 ГПК України містить преюдиційні обставини.

Зокрема, як встановлено рішенням Арбітражного суду Львівської області №3/530 від 28.09.1995р., Львівський обласний автоцентр КАМАЗ було створено Камським виробничим об`єднанням КАМАЗ і Львівським облвиконкомом згідно протоколу від 29.08.1980р. Наказом №388 від 15.09.1989р. Виробничої фірми "Камазавтоцентр" Камського об`єднання КАМАЗ Львівський обласний автоцентр КАМАЗ було переведено на орендний підряд і 13.09.1989р. між Виробничою фірмою "Камазавтоцентр" та трудовим колективом Обласного автоцентру КАМАЗ м. Львова укладено договір про встановлення орендних відносин. Арбітражним судом встановлено, що Виробничою фірмою "Камазавтоцентр" було передано в оренду частину майна та коштів. Однак більшість майна Львівського автоцентру КАМАЗ було придбано за рахунок коштів трудового колективу. А тому суд вирішив, що частка державної власності в майні Львівського автоцентру КАМАЗ в порядку правонаступництва становить 567 млн. 600 тис. крб. та зобов`язав Львівське регіонального відділення фонду держмайна вирішити питання про створення і перереєстрацію ТОВ "Автоцентр КАМАЗ" та виділити свого представника в його керівний орган.

При цьому, як вбачається з рішення суду при задоволенні вимоги про створення ТОВ "Автоцентр КАМАЗ", суд керувався Наказом Фонду державного майна України №69 від 12.02.1993р. "Про порядок перетворення суб`єктів підприємницької діяльності із змішаною формою власності у господарські товариства" зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.04.1993р. за №28.

Зокрема, даним наказом затверджене Положення "Про порядок перетворення суб`єктів підприємницької діяльності із змішаною формою власності, створених за участю державних підприємств, в господарські товариства" (далі - Положення), котре розроблено відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України "Про впорядкування діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, створених за участю державних підприємств".

Відповідно до пунктів 1 та 2 Положення, перетворенню підлягають суб`єкти підприємницької діяльності із змішаною формою власності (надалі - підприємства), організаційно-правовий статус яких не відповідає чинному законодавству про господарські товариства і засновниками та учасниками яких є державні підприємства, крім суб`єктів підприємницької діяльності, вказаних в п.7 вищевказаного Декрету. Підприємства перетворюються у закриті акціонерні товариства, якщо частка державного майна становить більше 60% від статутного фонду і її вартість за оцінкою становить більше 20 млн. крб. В інших випадках підприємства перетворюються у товариства з обмеженою відповідальністю.

Згідно п.2 Декрету Кабінету Міністрів України "Про впорядкування діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, створених за участю державних підприємств", правонаступниками державних підприємств стосовно суб`єктів підприємницької діяльності, створених за їх участю, є органи, уповноважені управляти державним майном та державні органи приватизації (щодо суб`єктів із змішаною формою власності). Суб`єкти підприємницької діяльності із змішаною формою власності мають бути перетворені до 1 травня 1993 року у господарські товариства, в яких засновниками з боку держави є державні органи приватизації. При цьому, частка державного майна визначається з урахуванням безоплатної передачі його з балансу державних підприємств на баланс суб`єктів підприємницької діяльності за цінами на час перетворення.

Таким чином, на підставі викладеного судом встановлено, що позивача - ТОВ "Львівський автоцентр КАМАЗ" було створено на виконання рішення арбітражного суду Львівської області в порядку перетворення Львівського автоцентру КАМАЗ, як суб`єкта підприємницької діяльності із змішаною формою власності, створеного за участю державних підприємств, в господарське товариство. Відтак, позивач являється правонаступником вказаного суб`єкта підприємницької діяльності, про що і зазначено в установчому договорі та статуті позивача. Однак суд погоджується з позицією відповідачів, щодо ряду невідповідностей, які виникли при створенні нової юридичної особи, а саме:

Відповідно до п.1 Установчого договору учасники створюють товариство з обмеженою відповідальністю КАМАЗ" шляхом реорганізації (перетворення) Львівського обласного автоцентру КАМАЗ. До даного Підприємства в порядку правонаступництва переходять права та обов`язки Львівського обласного автоцентру КАМАЗ. Аналогічні за змістом положення містяться і в п.1.1 Статуту ТОВ "Львівський автоцентр КАМАЗ" зареєстрованого 19.03.1998р. за №320-3 представником Реєстраційної палати в Залізничній районній адміністрації м. Львова (Т.1 а.с.123-129).

З Установчого договору товариства вбачається, що для забезпечення діяльності товариства за рахунок вкладів учасників формується статутний фонд в розмірі 745922 грн. за рахунок державної частки майна та державного майна викупленого учасниками і обігових коштів.

Згідно п. 8 Установчого договору Статутний фонд формується повністю на момент проведення державної реєстрації, вартість майнового внеску та наявність обігових коштів визначено згідно балансу підприємства.

Крім цього, 17 лютого 1998 року рішенням зборів учасників, оформлених у вигляді протоколу №1, затверджено Статут ТОВ «Львівський автоцентр КАМАЗ», п.1.1. якого визначено, що Товариство створено відповідно до Установчого договору від 17.02.1998 шляхом об`єднання майнових вкладів його учасників. Товариство створено шляхом реорганізації (перетворення) Львівського обласного автоцентру КАМАЗ. До даного товариства в порядку правонаступництва переходять права та обов`язки Львівського обласного автоцентру КАМАЗ.

Відповідно до п. 3.4 Статуту, учасниками товариств, зокрема, є Регіональне відділення Фонду Державного майна України, частка якого становить 15,5% статутного фонду та інші фізичні особи-орендарі, частка яких становить 84,5%.

Статут ТОВ «Львівський автоцентр КАМАЗ» зареєстрований 19.03.1998 Залізничною районною адміністрацією міста Львова.

Порядок державної реєстрації юридичних осіб в спірний період був врегульований Законом України «Про підприємництво», відповідно до ст.8 якого в редакції від 07.03.1998, державна реєстрація суб`єктів підприємницької діяльності проводиться у виконавчому комітеті міської, районної в місті ради або в районній, районній міст Києва і Севастополя державній адміністрації за місцезнаходженням або місцем проживання даного суб`єкта, якщо інше не передбачено законом.

З системного аналізу вище зазначеного слід зробити висновок, що було створено нове підприємство , оскільки в процесі перетворення кількість власників (учасників, акціонерів) нової особи та розподіл часток (у відсотковому співвідношенні), компанії що припиняється і новоствореної має бути однаковим; перетворення не передбачає зміну складу учасників та/або акціонерів, як і зміну розподілу часток.

Пунктом 1 оскаржуваної Ухвали №1057 від 15.12.2011р. Львівська міська рада вирішила припинити право користування виробничою фірмою "Камазавтоцентр" земельною ділянкою площею 1,504 га. на АДРЕСА_1. Як зазначила в судовому засіданні представник відповідача-2, міська рада припинила право користування виробничій фірмі "Камазавтоцентр", оскільки саме це підприємство було зазначене, як користувач земельної ділянки у довідці Управління Держкомзему у м. Львові №40/01-15/3835 від 21.09.2010р. про правовий статус земельної ділянки, яка є складовою Технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право ПП "Львівський автоцентр КАМАЗ" на земельну ділянку по АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.240). Разом з тим, суд приходить до висновку, що зазначення Управлінням Держкомзему в довідці №40/01-15/3835 від 21.09.2010р. землекористувачем Виробничу фірму "Камазавтосервіс" і відображення найменування цієї фірми в оскаржуваній ухвалі є зроблено внаслідок помилки, оскільки беручи до уваги те, що ця земельна ділянка входить в межі представленого Державного акта на право користування землею площею 4,1 га, виданого Обласному автоцентру КАМАЗ м. Львова, то саме воно, а також позивач, як його правонаступник є користувачем цієї землі, а не Виробнича фірма "Камазавтоцентр". Більше того, в матеріалах справи міститься лист Львівського міського управління земельних ресурсів №40/20/10401-15 від 24.02.2006р. в якому зазначено, що згідно земельно-кадастрових даних земельна ділянка на АДРЕСА_1 (згідно представленого плану) площею 1,504 га. знаходиться у користуванні ТОВ "Львівський автоцентр КАМАЗ" (Т.3 а.с. 89).

29.10.2009р. позивач в особі директора Подвисоцького О.В. уклав із гр. ОСОБА_1 Договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, який зареєстровано в реєстрі за №9055 (Т.1 а.с.107).

Відповідно до умов вказаного договору, позивач продає, а гр. ОСОБА_1 купує об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з адміністративного будинку готовністю 6%, позначеного за планом земельної ділянки літ. "П" та складу-навісу, готовністю 8%, позначеного за планом земельної ділянки літ. "Л". Площа земельної ділянки 41000,00 кв.м. Об`єкт незавершеного будівництва належить продавцеві на підставі Державного акту на право користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1 , виданий 20.08.1990р. виконавчим комітетом Пустомитівської районної ради народних депутатів та зареєстрований в книзі записів Державних актів на право користування землею за №444 та рішення Франківського районного суду м. Львова від 23.07.2004 року, справа №2-10377/04, зареєстрованого 17.07.2006р. ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний № 15413704, про що 19.07.2006р. виданий Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11269007 на бланку серії ССА №268085 (Т.1 а.с.104-105).

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на об`єкт незавершеного будівництва було зареєстровано за гр. ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24305064 від 30.10.2009р. та Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно №24420621 від 11.11.2009р. (Т.1 а.с.108-109).

В подальшому, Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.02.2010р. у справі №2-2689/10 було затверджено Мирову угоду від 02.02.2010р. між гр. ОСОБА_1 та гр-кою ОСОБА_2 згідно котрої право власності на згадані об`єкти незавершеного будівництва перейшло до останньої. Згодом, а саме 17.03.2010р. гр.-ка ОСОБА_2 за Договором купівлі-продажу відчужила ці об`єкти незавершеного будівництва відповідачу-1 (Т.1 а.с.110-117). Дані договора є чинними і недійсними не визнавались.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.120 ЗК України (в редакції, що діяла станом на момент відчуження позивачем об`єктів незавершеного будівництва гр. ОСОБА_1 ) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Разом з тим, в момент набуття права власності відповідачем-1 на об`єкти незавершеного будівництва, стаття 120 ЗК України діяла в новій редакції, а саме у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (ч.1). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були в попереднього землекористувача (ч.2). Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номеру (ч.6).

Крім цього, станом на момент набуття відповідачем-1 права власності на об`єкти незавершеного будівництва частину першу статті 141 ЗК України доповнено пунктом "е", що підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Таким чином, на момент відчуження позивачем права власності на об`єкти незавершеного будівництва, земельне законодавство передбачало, що право на земельну ділянку переходить до набувача при переході права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду. При цьому в цей час були відсутніми норми в законодавстві (ст.120 та п "е" ч.1 ст.141 ЗК України) про припинення права відчужувача на користування землею у випадку відчуження права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду. Враховуючи, що у договорі купівлі - продажу об`єкта незавершеного будівництва від 17.03.2010 року укладеного між ОСОБА_5 та ПП « Львівський автоцентр Камаз» зазначено об`єкт відчуження та земельна ділянка площею 41000кв. м. на якій знаходяться дані об`єкти.

А тому твердження відповідачів, що з моменту відчуження об`єктів незавершенного будівництва припинилося за позивачем право користування земельною ділянкою є слушними і всі подальші рішення відповідача-2 не порушують прав та обов`язків позивача.

В матеріалах справи, знаходиться рішення Господарського суду Львівської області справа №914/1660/15 за позовом ТОВ «Львівський автоцентр КАМАЗ» до ПП «Львівський автоцентр «Камаз» про витребування з чужого незаконного володіння об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з адміністративного будинку готовністю 6%, позначеного за планом земельної ділянки літерою «П» та складу-навісу готовністю 8%, позначеного за планом земельної ділянки літерою «Л». Рішенням господарського суду Львівської області від 03.07.2015 у справі №914/1660/15 у задоволенні позову відмовлено повністю. В подальшому Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 року у справі №914/1660/15, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 26.01,2016 року у справі №914/1660/15, рішення господарського суду Львівської області від 03.07.2015р. у справі №914/1660/15 залишено без змін.

Судові рішення апеляційної та касаційної інстанції вмотивовані, зокрема, тим, що з

огляду на документальне підтвердження знищення об`єктів незавершеного будівництва, що

знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з адміністративного

будинку готовністю 6%, позначеного за планом земельної ділянки літерою «П» та складу-

навісу готовністю 8%, позначеного за планом земельної ділянки літерою «Л»., виключається можливість витребування вказаного майна. Знищенням майна, яке підлягає витребуванню, унеможливлюється його повернення.

Позивач покликається на дане рішення як на підставу своїх вимог, однак дане твердження не береться судом до уваги оскільки спір розглядається на момент прийняття спірної ухвали Львівської міської ради , а саме станом на від 15.12.2011р.,а зазначене рішення прийнято 03.07.2015р., тому не є належним доказом і відхиляється судом.

Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим кодексом.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачі зазначають, що у зв`язку з відчуженням позивачем об`єктів нерухомості, які знаходилися на спірній земельній ділянці і набуттям відповідачем-1 права власності на ці об`єкти нерухомості, у позивача припинилося право користування землею в силу положень ч.1 ст.120 ЗК України та п.е ч.1 ст.141 ЗК України і відповідне право перейшло до відповідача-1. Більше того, таке право користування припинилося в силу вимог закону, а тому будь-якої згоди позивача на вилучення земельної ділянки не потрібно.

Суд погоджується із даним твердженням відповідачів, оскільки він підтверджується матеріалами справи.

А тому, слушним є покликання відповідачів на положення ст. 120 ЗК України при винесенні оскаржуваного рішення.

Вилучати спірну земельну ділянку не було потреби , оскільки при відчуженні об`єктів у договорі було зазначено площу 41000 м.кв. , а відтак до покупця перейшло право на земельну ділянку як це предбачено статтею 120 ЗК України діяла в новій редакції, а саме у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були в попереднього землекористувача (ч.2).

Щодо доводів представника відповідача-2, що міською радою не було порушено чинного законодавства у зв`язку із прийняттям оскаржуваної ухвали, оскільки така приймалася на виконання рішення господарського суду Львівської області №5015/3156/11 від 08.08.2011р. , встановлено наступне :

Так, як вбачається з рішення господарського суду Львівської області від 08.08.2011р. у справі №5015/3156/11, ним зобов`язано Львівську міську раду на найближчій її сесії розглянути заяву ПП "Львівський автоцентр КАМАЗ" про надання в оренду земельної ділянки у АДРЕСА_1 площею 2,9668 га. та прийняти по ній рішення відповідно до вимог закону.

Разом з тим, як встановлено судом, розглянувши заяву ПП "Львівський автоцентр КАМАЗ", Львівська міська рада прийняла по ній рішення .

В Постанові ВП ВС від 04.12.2018 № 910/18560/16 (12-143гс18) зазначено, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній землекористувач процедур й порядку припинення землекористування, подавши заяву про відмову від права постійного користування, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення.

За змістом ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ст.ст. 154, 155 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, враховуючи те, що Львівською міською радою прийнято Ухвалу №1057 від 15.12.2011р. "Про користування ПП "Львівський автоцентр КАМАЗ" земельною ділянкою на АДРЕСА_1" у відповідності до норм чинного земельного законодавства позовні вимоги в цій частині є необґрунтовані та не підлягають до задоволення повністю.

Суд не погоджується із доводами позивача про визнання недійсним Договору оренди землі від 28.12.2011р., враховуючи недотримання сторонами при укладенні оспорюваного договору вимог частин 1-2 ст. 203 та ст.215 ЦК України зважаючи на наступне:

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як зазначено вище, Львівська міська рада прийняла Ухвалу №1057 від 15.12.2011р., яка відповідає вимогам законодавства і на підставі цієї ухвали уклала із відповідачем-1 Договір оренди землі. Укладення цього договору не суперечить нормам ст.ст. 116, 149 ЗК України. Відтак позовна вимога про визнання укладеного між відповідачами Договору недійсним є необгрунтованою та не підлягає задоволенню .

Водночас, позовна вимога про визнання за позивачем права постійного користування земельною ділянкою площею 4,1 га. в АДРЕСА_1 згідно Акту на право користування землею серії Б №083115 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як зазначив в судовому засіданні представник позивача вказану вимогу позивач заявляє з тих підстав, що право позивача на постійне користування земельною ділянкою не визнається та оспорюється відповідачами. Тобто позовна вимога заявлена на підставі положень ст. 392 та ст.396 ЦК України.

Згідно ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання прав.

Відповідно до ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що оспорювана ухвала прийнята із дотриманням норм чинного занодавства, правомірно і законно уклавши договір оренди , а тому відсутні підстави для визнання права користування земельною ділянкою за позивачем .

Щодо заяв позивача про поновлення строку позовної давності та відповідача-1 про застосування позовної давності у спорі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа

може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України у спорах про захист прав власників земельних

ділянок застосовується позовна давність тривалістю у три роки, якщо інше не передбачено

законом.

Закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини

другої статті 20 ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнаннянедійсними таких актів застосовується загальна позовна давність.

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення

порядку здійснення судочинства» набрав чинності 15.01.2012, а отже до 15.01.2015 позивач

мав право звернутися до суду з позовом про визнання недійсною оскаржуваної ухвали.

22.05.2015, тобто через три роки і п`ять місяців, (через чотири місяці та один тиждень після закінчення строку позовної давності з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства»), ТОВ «Львівський автоцентр «КАМАЗ» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Львівський автоцентр "КАМАЗ" та Львівської міської ради про визнання недійсною ухвали Львівської міської ради №1057 від 15.12.2011, договору оренди земельної ділянки №3-1891 від 28.12.2011 та визнання за ТОВ "Львівський автоцентр "КАМАЗ" права постійного користування земельною ділянкою, яку прийнято до розгляду ухвалою суду від 25.02.2014.

Позивач вважає, що в зазначений період існували обставин, які з об`єктивних,

незалежних від позивача підстав унеможливлювали своєчасне подання позову, з таких

підстав.

Право на звернення до господарського суду передбачено положеннями статті 1

Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент звернення до суду), згідно з якою підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною 2 ст.4 чинного ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 21 ГПК України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) було

передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути

підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, а тому не могла бути стороною у господарському процесі особа, що втратила статус юридичної особи.

У червні 2007 року ОСОБА_6 , придбав в учасників ТзОВ «Львівський

авто центр «КАМАЗ» належні їм частки в статутному капіталі та провів з ними повний

розрахунок. В зв`язку з наведеним 30.06.2007 та 05.05.2008 відбулись загальні збори учасників ТзОВ «Львівський автоцентр «КАМАЗ», на яких було обрано ОСОБА_6 директором зазначеного товариства та затверджено нову редакцію статуту товариства, згідно якої він є учасником товариства з часткою 84,5%. другим учасником є РВ ФДМ України по Львівській області з часткою 15,5%. Всі інші учасники товариства вийшли з його складу, подавши заяви про вихід та відступивши свої частки ОСОБА_6 , крім цього такі особи підтвердили, що не мають жодних майнових чи немайнових претензій як до ТзОВ «Львівський автоцентр «КАМАЗ» так і до ОСОБА_6 .

Вказане рішення від 30.06.2007 оскаржувалось в суді і згідно рішення Господарського суду Львівської області від 18.05.2010 в справі №4/115 в позові відмовлено та встановлено, що ОСОБА_6 є учасником товариства. Вказане рішення господарського суду залишено в силі Постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2010.

Таким чином, ОСОБА_6 є учасником ТзОВ «Львівський автоцентр

«КАМАЗ» з часткою, що складає 84,5% статутного капіталу Товариства, що підтверджується Протоколом №2 від 30.06.2007р., Протоколом №3 від 05.05.2008 та Статутом ТзОВ «Львівський автоцентр «КАМАЗ» у новій редакції, який посвідчений нотаріально 22.05.2008. приватним нотаріусом Тертичною Е.В.

06.06.2008 рішенням загальних зборів учасників ТзОВ «Львівський автоцентр

«КАМАЗ» прийнято заяви від 25 попередніх учасників товариства та оголошено недійсними подані в 2007р. заяви про їх вихід з товариства; скасовано рішення зборів учасників товариства, що оформлені Протоколом №2 від 30.06.2007р.; скасовано рішення зборів учасників товариства від 05.05.2008р.; звільнено ОСОБА_6 з посади директора товариства; обрано генеральним директором товариства Подвисоцького О.В. ; затверджено нову редакцію статуту товариства з новим учасником - ОСОБА_9 , якому визначено частку 75,97%.

Вказане рішення загальних зборів від 06.06.2008 визнане недійсним рішенням

Господарського суду Львівської області від 24.06.2010 в справі №24/123, яке залишено в силі постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.04.2011 та постановою Вищого господарського суду України від 16.06.2011.

09.12.2008 проведено позачергові загальні збори учасників ТзОВ „Львівський

автоцентр „КАМАЗ", на яких вирішено затвердити новий склад учасників товариства в.зв`язку з продажем ОСОБА_9. своєї частки ОСОБА_11, зокрема учасниками товариства стали: ОСОБА_11 (84,5%) та РВ ФДМУ по Львівській області (15,5%).

Згідно з протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Львівський автоцентр «КАМАЗ`від 18 березня 2010 року прийнято рішення про припинення зазначеної юридичної особи, напідставі чого держаним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємцівРеєстраційної служби Львівського міського управління юстиції вчинену відповіднуреєстраційну дію № 1 013332 від 31 березня 2010 року та внесено рішення вЄдиний державний реєстр.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.10.2013 в справі №14/103

визнано недійсним вказані вище рішення учасників ТзОВ «Львівський автоцентр Камаз», які оформлено протоколами загальних зборів від 09.12.2008 та від 18.03.2010. Вказане судове рішення від 11.10.2013. залишено в силі Постановою Львівського апеляційного

господарського суду від 19.11.2013 та постановою Вищого господарського суду України від

10.06.2014.

Ліквідатор ТзОВ «Львівський автоцентр «КАМАЗ» Подвисоцький О.В. 23.03.2011 звернувся в суд з адміністративним позовом до державного реєстратора Управління державної реєстрації Львівської міської ради в порядку ст.36 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» із заявою про державну реєстрацію припинення ТзОВ «Львівський автоцентр «КАМАЗ» у зв`язку із його ліквідацією.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2011 року

позовні вимоги задоволені. Визнане протиправним рішення державного реєстратора

Управління державної реєстрації Львівської міської ради Дуди В.І., оформленого

повідомленням за вих. № 1 від 03.03.2011, за яким документи Товариства з обмеженою

відповідальністю "Львівський автоцентр "КАМАЗ", подані для проведення реєстраційної дії "Державна реєстрація припинення юридичної особи в результаті її ліквідації за рішенням засновників, що не пов`язано з реорганізацією", залишаються без розгляду. Зобов`язано державного реєстратора Управління державної реєстрації Львівської міської ради Дуду В.І. або будь-якого іншого державного реєстратора Управління державної реєстрації ЛМР, які входять до складу апарату виконкому ЛМР, до якого вправі звернутися позивач на власний розсуд, вчинити відповідно до вимог чинного законодавства реєстраційну дію щодо державної реєстрації припинення Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський автоцентр "КАМАЗ" в результаті його ліквідації за рішенням засновників, що не пов`язано з реорганізацією.

Вказана постанова суду виконана державним реєстратором. Матеріалами вказаної

справи підтверджено, що на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2011 у справі № 2 а- 3434/11/1370 до ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб підприємців 12.05.2011 внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю Львівський автоцентр КАМАЗ, яке було одним з відповідачів у справі № 5015/4607/11. Згідно довідки серії АЕ №942277, виданої державним реєстратором Дудою В.І. 12.05.2011 була вчинена реєстраційна дія: "дероюавна реєстрація припинення юридичної особи в результаті її ліквідації за рішенням засновників, що не пов`язано з реорганізацією".

Згідно Довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-

підприємців від 25.05.2011 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців 31.03.2010 проведено реєстраційну дію №1 013332, якою внесено рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповновал^еного ним органу щодо припинення юридичної особи, а 12.05.2011 на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2011 проведено реєстраційну дію №1 013332, якою зареєстровано припинення юридичної особи (ТзОВ «Львівський автоцентр «КАМАЗ») в результаті її ліквідації за рішенням засновників, що не пов`язано з реорганізацією.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2012 року скасоване зазначене вище судове рішення суду першої інстанції та ухвалене нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Зважаючи на той факт, що державна реєстрація ТОВ "Львівський автоцентр "КАМАЗ" поновлена, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2012 встановлено Факт незаконної реєстрації припинення ТОВ "Львівський автоцентр "КАМАЗ".

Постановою Вищого адміністративного суду від 30.10.2012 року постанову

Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2012 року залишити без змін.

У зв`язку із цим 10.12.2012 державним реєстратором вчинено реєстраційну дію

№9013332 про відновлення державної реєстрації ТзОВ "Львівський автоцентр

"КАМАЗ".

Також, рішенням Господарського суду Львівської області від 11.10.2013 у справі №

14/103 про визнання недійсним рішення визнано недійсним рішення учасників ТОВ

«Львівський автоцентр «КАМАЗ» від 18 березня 2010 року про припинення юридичної особи.

Дане рішення набрало законної сили, і залишене без змін постановою Львівського

апеляційного господарського суду від 19 листопада 2013 року та постановою Вищого

господарського суду України від 10 червня 2014 року.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 22.07.2011 у справі № 14/103 було припинено провадження у справі на підставі п.6 ч. 1 ст.80 ПІК України, у зв`язку із державною реєстрацією в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців факту припинення діяльності ТзОВ "Львівський автоцентр "КАМАЗ".

Вказана ухвала залишена без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.08.2011р. Водночас, ухвалою господарського суду Львівської області від 27.03.2013 у справі №14/103 заяву ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Львівської області від 22.07.2011 у справі №14/103 задоволено та ухвалу господарського суду Львівської області від 22.07.2011 у справі №14/103 скасовано і прийнято рішення яким позов ОСОБА_6 (попереднього директора товариства та учасника цього товариства) задоволено і визнано недійсними рішення загальних зборів ТзОВ "Львівський автоцентр "КАМАЗ" оформлені протоколом позачергових загальних зборів від 09.12.2008 та рішення загальних зборів ТзОВ "Львівський автоцентр "КАМАЗ" оформлені протоколом позачергових загальних зборів від 18.03.2010.

Вказаною ухвалою суду встановлено, що на виконання вищевказаної постанови

Львівського апеляційного адміністративного суду про відміну припинення 12.05.2011 та

відновлення 10.12.2012 у зв`язку з цим державної реєстрації ТзОВ "Львівський автоцентр

"КАМАЗ", заявнику - ОСОБА_6 стало відомо 16.01.2013.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.08.2013 ухвалу господарського суду Львівської області від 27.03.2013 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.05.2013 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Рішенням господарського суду Львівської області від 11.10.2013 у справі №14/103,

залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від

19.11.2013, позов задоволено, визнано недійсними рішення загальних зборів ТОВ "Львівський автоцентр "Камаз", оформлені протоколами від 09.12.2008 та від 18.03,2010.

Постановою Вищого господарського суду України від 10 червня 2014 року Постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 19.11.2013 у справі №14/103 залишено без змін.

Окрім того позивач посилається на те, що рішенням загальних зборів учасників ТзОВ "Львівський автоцентр "КАМАЗ", які відбулися 06.06.2008, прийнято заяви від 25 попередніх учасників товариства та оголошено недійсними подані в 2007 році заяви про їх вихід з товариства; скасовано рішення зборів учасників товариства, що оформлені протоколом №2 від 30.06.2007; скасовано рішення зборів учасників товариства від 05.05.2008; звільнено ОСОБА_6 з посади директора товариства; обрано генеральним директором товариства Подвисоцького О.В. ; затверджено нову редакцію статуту товариства.

Вказане рішення загальних зборів учасників ТзОВ "Львівський автоцентр "КАМАЗ",

які відбулися 06.06.2008, визнано недійсним рішенням господарського суду Львівської

області від 24.06.2010 у справі № 24/123.

Однак, Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.10.2010

рішення у справі № 24/123 скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні

позову.

Водночас, Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.04.2011 залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 16.06.2011 заяву ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного господарського суду від 11.10.2010 задоволено. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.10.2010. в цій справі скасовано. Прийнято нову постанову, якою рішення господарського суду Львівської області від 24.06.2010. у справі №24/123 залишено без змін.

Разом з цим, відповідні зміни в частині керівника юридичної особи щодо поновлення ОСОБА_6 як директора Товариства державним реєстратором були внесені лише 14.04.2014, реєстраційна дія №8013332.

14 січня 2014 року засновник ТОВ «Львівський автоцентр «КАМАЗ»

ОСОБА_6 звернувся до державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-

підприємців Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Василаш Г.Я. з

реєстраційною карткою про внесення змін до відомостей про юридичну особу - ТОВ

«Львівський автоцентр «КАМАЗ» та з реєстраційною карткою на проведення реєстрації змін до установчих документів зазначеної юридичної особи.

Державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Василаш Г.Я. відмовлено в прийнятті поданих позивачем документів, мотивуючи це внесенням в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців рішення учасників ТОВ «Львівський автоцентр «КАМАЗ» про припинення юридичної особи.

В зв`язку із цим засновник ТОВ «Львівський автоцентр «КАМАЗ» ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Василаш Галини Ярославівни, Львівського міського управління юстиції в якому просив, зокрема, зобов`язати Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців

Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції (79000, м.Львів, вул.

Словацького, 1) скасувати реєстраційну дію №1 013332 від 3 1.03.2010, якою ТОВ припинено як юридичну особу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04.03.2014

адміністративний позов задоволено повністю. Зокрема, зобов`язано Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції скасувати реєстраційну дію № 6013332 від 31.03.2010 р. про припинення Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський автоцентр Камаз».

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року

апеляційну скаргу ОСОБА_11 залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.03.2014 у справі №813/124 1/14 -без змін. За таких обставин ТОВ «Львівський автоцентр «КАМАЗ» лише 22.05.2015, після

поновлення товариства як юридичної особи та відновлення ОСОБА_6

14.04.2014 як директора товариства, звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Львівський автоцентр "КАМАЗ" та Львівської міської ради про визнання недійсною ухвали Львівської міської ради №1057 від 15.12.2011, договору оренди земельної ділянки №3-1891 від 28.12.2011р. та визнання за ТОВ "Львівський автоцентр "КАМАЗ" права постійного користування земельною ділянкою, яку прийнято до розгляду ухвалою суду від 25.05.2015.

Вказані обставини ТОВ «Львівський автоцентр «КАМАЗ» вважає поважними і такими, що унеможливлювали йому своєчасно звернутися з позовом, виходячи з вимог статті 1 ГПК України.

При цьому ТОВ «Львівський автоцентр «КАМАЗ» зазначає, що наявність та існування вказаних обставин, які унеможливлювали ТОВ «Львівський автоцентр «КАМАЗ» своєчасно звернутися до господарського суду з відповідним позовом, в зв`язку із виключенням його з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та реєстрації припинення юридичної особи (ТзОВ «Львівський автоцентр «КАМАЗ») в результаті її ліквідації за рішенням засновників, звільнення ОСОБА_6 з посади директора товариства з огляду на факти рейдерського захоплення Товариства, які зумовлені прийняттям незаконних рішень учасників товариства, визнаних недійсними в судовому порядку вищевказаними рішеннями господарських судів у справі №14/103 та №24/123, а також у зв`язку із прийняттям Львівським окружним адміністративним судом судового рішення від 15.04.2011, яке в подальшому 25.04.2012 судом апеляційної інстанції було скасоване як незаконне.

Також, неможливість своєчасного звернення з цим позовом в подальшому було

невиконання Державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців

Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції судового рішення - постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2012 року, якою встановлено факт незаконної реєстрації припинення ТОВ "Львівський автоцентр "КАМАЗ", та господарських судів у зазначених вище справах.

На момент прийняття оскаржуваної ухвали Львівської міської ради частина 1

статті 268 ЦК України містила пункт 4, згідно якого на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної

Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право позовна давність не поширюється. Зазначений пункт виключений на підставі ПП.2 п.2 Розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 № 4176-УІ.

Разом з тим, відповідно до пп.5 п.5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення»

вищевказаного закону протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу

державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Як роз`яснив Пленум ВГСУ в п.2.2 Постанови "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 року №10 питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Отже позивач звернувся із даним позовом до суду з пропущенням 3-х річного строку позовної давності.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність

застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив

позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки суд відмовив в позові по суті спору, відпала необхідність у застосуванні строку позовної давності,

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення повністю.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 3 654,00грн тобто за кожну з позовних вимог по 1218,00грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позовних вимог про визнання недійсною ухвали Львівської міської ради від 15.12.2011 року №1057 "Про користування ПП "Львівський автоцентр КАМАЗ" земельною ділянкою на АДРЕСА_1", визнання недійсним договору оренди землі від 28.12.2011 року, укладений між Львівською міською радою та приватним підприємством "Львівський автоцентр "КАМАЗ", зареєстрований в Управлінні Держкомзему у м. Львові 23.01.2012 року за №00712 та зареєстрований у Львівській міській раді 28.12.2011 року №3-1891, та визнання права постійного користування земельною ділянкою - відмовити .

2. Судові витрати залишити за позивачем

3. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

4. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 08.07.2019р.

Суддя Запотічняк О.Д.