ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року Справа № 918/249/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Коломис В.В. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

РВ ФДМУ по Рівненській області: Паска В.В.

ПрАТ "Рівненський завод "Газотрон": Іванова М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Рівненський завод "Газотрон"

на рішення господарського суду Рівненської області, ухвалене 27.02.2019р.

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Рівненський завод "Газотрон"

до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство економічного розвитку і торгівлі України

про визнання права власності

у межах справи № 918/249/17

за заявою Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області

до боржника Публічного акціонерного товариства "Рівненський завод "Газотрон"

про визнання банкрутом

У провадженні господарського суду Рівненської області знаходиться справа № 918/249/17 про банкрутство боржника Публічного акціонерного товариства «Рівненський завод «Газотрон» (33022, вул. Гагаріна, 39, м. Рівне, ІК 14314972).

01.12.2017 року до господарського суду Рівненської області від ліквідатора ПАТ «Рівненський завод «Газотрон» ОСОБА_1 надійшла позовна заява про визнання за боржником права власності на сховище, вбудоване у триповерхову будівлю корпусу 5-а, інвентарний № 15141 в місті Рівне по АДРЕСА_1 Гагаріна, 39. /т.4 а.с. 146-150/.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 05.02.2018 року в межах справи № 918/249/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Рівненський завод «Газотрон», заяву (позовну заяву) Публічного акціонерного товариства «Рівненський завод «Газотрон» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області про визнання права власності - задоволено. Визнано за Публічним акціонерним товариством «Рівненський завод «Газотрон» право власності на сховище вбудоване в триповерхову будівлю корпусу 5-а, інв. № 15141 в м. АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 . Стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області на користь Публічного акціонерного товариства «Рівненський завод «Газотрон» 1600,00 грн. судового збору /т.4 а.с. 243-249/.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.03.2018 року апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.02.2018 року у справі № 918/249/17 залишено без змін /т.5 а.с. 49-53/.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.10.2018 року касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області задоволено частково. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 27.03.2018 року та ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.02.2018 року у справі № 918/249/17 скасовано, справу № 918/249/17 в частині розгляду заяви ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Рівненський завод «Газотрон» ОСОБА_2 .В. про визнання права власності на сховище, вбудоване у триповерхову будівлю корпусу 5-а, інвентарний №15141 в місті Рівному по вулиці Гагаріна, 39, передано на новий розгляд до господарського суду Рівненської області в іншому складі суду в зазначеній частині /т.5 а.с. 144-158/.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 21.12.2018 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство економічного розвитку і торгівлі України /т.5 а.с. 161-162/.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 27.02.2019 року у справі № 918/249/17, у позові Публічного акціонерного товариства «Рівненський завод «Газотрон» до відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання права власності на сховище, вбудоване у триповерхову будівлю корпусу 5-а, інвентарний №15141 в місті АДРЕСА_3 , - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що спірне майно (сховище), на яке позивач просить визнати за ним право власності, віднесено до об`єктів, які не підлягають приватизації, а саме до об`єктів цивільної оборони (протирадіаційного захисту), відтак враховуючи, що на момент приватизації законодавством було заборонено приватизацію споруд цивільного захисту, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірне сховище, що розташоване у АДРЕСА_3 /т.5 а.с. 261-265/.

Публічне акціонерне товариство «Рівненський завод «Газотрон», не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Рівненської області від 27.02.2019 року у справі № 918/249/17 скасувати та прийняти нове, яким задоволити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказує:

- правонаступником Рівненського заводу «Газотрон» було Відкрите акціонерне товариство «Рівненський завод «Газотрон», якому перейшли усі активи і пасиви підприємства (Рівненського заводу «Газотрон»). Надалі ВАТ Рівненський «Газотрон» було перетворене на ПАТ «Рівненський завод «Газотрон», відповідно до останнього перейшли усі активи і пасиви ВАТ «Рівненський завод «Газотрон» в тому числі і спірне приміщення;

- оскільки спірне приміщення не було вилучене з оцінки вартості цілісного майнового комплексу, яке в подальшому було включене до статутного капіталу ВАТ «Рівненський завод «Газотрон», очевидним є те, що таке приміщення було передано для останнього. Зазначене також стверджується обліковою карткою ВАТ «Рівненський завод «Газотрон» № 64074, згідно якої, власником спірного майна є ВАТ «Рівненський завод «Газотрон»;

- матеріали справи свідчать, що право власності на сховище вбудоване в триповерхову будівлю корпусу 5а інв. № 15141 в АДРЕСА_3 перейшло до ПАТ «Рівненський завод «Газотрон», як правонаступника;

- судом першої інстанції належно не оцінено те, що не допускалася приватизація саме протирадіаційних споруд, а тому недостовірно зазначено в рішенні суду про те, що було заборонено приватизацію споруд цивільного захисту, оскільки такої заборони на момент приватизації, а саме 30.06.1994, не було;

- господарським судом Рівненської області не прийнято до уваги, що матеріали справи (в тому числі технічний паспорт та акт комплексної перевірки захисної споруди цивільної оборони) ідентифікують спірний об`єкт, як сховище, а не протирадіаційне укриття;

- в обґрунтування позиції про те, що спірне сховище не могло бути приватизоване, суд першої інстанції посилається на частини 1, 8, 11, 12 статті 32 Кодексу цивільного захисту, де зазначено, що захисні споруди цивільного захисту державної та комунальної власності не підлягають приватизації. Проте, суд ніяким чином не обґрунтовує підставу застосування даних норм права, враховуючи, що вони з`явилися в 2013 році. Таких положень на момент приватизації (1993-1994 року) в законодавстві України не було;

- місцевим господарським судом належним чином не оцінено подані позивачем докази, що підтверджують відсутність права комунальної та державної власності на спірне сховище;

- судом першої інстанції не було жодним чином досліджено того чи належав спірний об`єкт до категорії протирадіаційних укриттів взагалі та на момент приватизації зокрема. Натомість, відповідачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції та не доведено факт належності спірного сховища до об`єктів протирадіаційного захисту станом на 30.06.1994 року.

Таким чином, на думку скаржника, оскаржуване рішення господарського суду Рівненської області від 27.02.2019 року прийняте з порушенням як норм матеріального так і процесуального права, а тому підлягає до скасування /т.6 а.с.8-12/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.04.2019 року (головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Дужич С.П., Юрчук М.І.), відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Рівненський завод «Газотрон» на рішення господарського суду Рівненської області від 27.02.2019 року у справі № 918/249/17, призначено справу до розгляду на 29.05.2019 року об 10:00 год.

16.04.2019 року РВ Фонду державного майна України по Рівненській області подано до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. № 14756/19 від 16.04.2019 року), в якому відповідач заперечує проти апеляційної скарги та просить оскаржуване судове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

07.05.2019 року від ПАТ «Рівненський завод «Газотрон» до суду надійшло клопотання (вх.№ 16738/19) про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме листа Управління з питань надзвичайних ситуацій Виконавчого комітету Рівненської міської ради № 10-33/233 від 25.03.2019 року, де зазначено, що спірний об`єкт нерухомого майна відноситься до категорії Сховищ.

Розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2019 року № 01-04/333 у зв`язку із перебуванням на лікарняному судді-члена колегії Дужича С.П. у період з 27.05.2019 року по 07.06.2019 року (включно) та відповідно до статті 32 ГПК України, ст. 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пунктів 19, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 918/249/17.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2019 року для розгляду справи визначено колегію суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І., суддя Тимошенко О.М..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2019 року у справі № 918/249/17, провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Рівненський завод «Газотрон» прийнято у новому складі суду: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І., суддя Тимошенко О.М.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2019р. у справі № 918/249/17, розгляд апеляційної скарги за клопотанням ПАТ «Рівненський завод «Газотрон» відкладено на 03.07.2019 року.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 року № 01-04/481 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Тимошенка О.М. у період з 26.06.2019 року по 02.08.2019 року (включно) та відповідно до статті 32 ГПК України, ст. 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пунктів 19, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 918/249/17.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2019 року для розгляду справи визначено колегію суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Коломис В.В., суддя Юрчук М.І.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 року у справі № 918/249/17, провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Рівненський завод «Газотрон» прийнято у новому складі суду: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Коломис В.В., суддя Юрчук М.І.

В судовому засіданні 29.05.2019 року представник ліквідатора ПАТ «Рівненський завод «Газотрон» підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення скасувати, а позов задовольнити в повному обсязі.

Представник РВ Фонду державного майна України по Рівненській області заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги ПАТ «Рівненський завод «Газотрон» з підстав, викладених у письмовому відзиві, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство економічного розвитку і торгівлі України явку повноважного представника в призначене судове засідання 03.07.2019 не забезпечила, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлено належним чином /а.с. 47/.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що ухвалою суду від 29.05.2019 року явка представників сторін в судове засідання 03.07.2019 року обов`язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представників третьої особи, оскільки його не явка не перешкоджає перегляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 року № 210/93, Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою КМУ від 05.07.1993 року № 508, наказом Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України «Мінмашпром України» № 941 від 1994 року, створено на базі Рівненського заводу «Газотрон» відкрите акціонерне товариство «Рівненський завод «Газотрон» /т.4 а.с. 153/.

14.08.1997 року рішенням позачергових загальних зборів акціонерів відкрите акціонерне товариство «Рівненський завод «Газотрон» було перетворено на публічне акціонерне товариство «Рівненський завод «Газотрон».

Згідно з актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу Рівненського заводу «Газотрон» (затвердженого 23.06.1994 року відповідно до наказу Мінмашпрому України від 30.06.1994 року № 992 «Про затвердження акту інвентаризації майна і акту оцінки вартості майна Рівненського заводу «Газотрон») визначено розмір вартості цілісного майнового комплексу державного підприємства та розмір статутного фонду його правонаступника - акціонерного товариства.

Правонаступнику Рівненського заводу «Газотрон» - Відкритому акціонерному товариству «Рівненський завод «Газотрон» перейшли усі активи і пасиви підприємства (Рівненського заводу «Газотрон»).

Матеріали справи містять перелік об`єктів Рівненського заводу «Газотрон», які вилучені з оцінки вартості цілісного майнового комплексу та не включаються в статутний фонд Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод «Газотрон». Так, серед переліку майна, яке не було включено до статутного капіталу Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод «Газотрон», відсутні записи про сховище, вбудоване в триповерхову будівлю корпусу 5а інв. №15141 у місті АДРЕСА_2 вулиці Гагаріна, 39 /т.4 а.с. 174/.

Відповідно до Акта комплексної перевірки (спеціального огляду) захисної споруди цивільної оборони № 64074 від 06.04.2016 року, під час проведення комплексної перевірки (спеціального огляду) сховища комісією у складі головного інспектора відділу державного нагляду (контролю) у сфері ПТБ та ЦЗ Рівненського міськрайонного управління ГУ ДСНС України у Рівненській області та головного спеціаліста управління з питань НС Рівненського міськвиконкому, зобов`язано голову правління ПАТ «Рівненський завод «Газотрон» провести технічну інвентаризацію сховища та завести експлуатаційно-технічну документацію /т.4, а.с. 163-165/.

09.11.2016 року виготовлено технічний паспорт на Захисну споруду цивільного захисту (цивільної оборони) (обліковий номер 64074) - сховище вбудоване у триповерхову будівлю корпусу 5-а інв.№ 15141, замовником технічної інвентаризації є ПАТ «Рівненський завод «Газотрон» /т.4, а.с. 166-173/.

Ухвалою господарського суду Рівненської області 10.05.2017 року порушено провадження у справі № 918/249/17 про банкрутство ПАТ «Рівненський завод «Газотрон» за заявою Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області за загальною процедурою відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Постановою господарського суду Рівненської області від 07.08.2017 року, припинено процедуру розпорядження майном ПАТ «Рівненський завод «Газотрон» та повноваження розпорядника майна, визнано банкрутом ПАТ «Рівненський завод «Газотрон», відкрито ліквідаційну процедуру банкрута строком на 12 місяців, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Ткачука Д.В.

З метою формування ліквідаційної маси банкрута, ліквідатором проведено інвентаризацію майна ПАТ «Рівненський завод «Газотрон», за наслідками якої встановлено та виявлено об`єкт нерухомості: протирадіаційне сховище (укриття) вбудоване в триповерхову будівлю корпусу 5а інв. № 15141 у місті АДРЕСА_2 , 39 /т.4 а.с. 162/.

Звертаючись із даним позовом до суду, ліквідатор ПАТ «Рівненський завод «Газотрон» в обґрунтування своїх вимог вказує, що спірне приміщення належить боржнику незважаючи на те, що право власності на сховище, як об`єкт індивідуально визначеного нерухомого майна, не було зареєстровано та оформлено у встановленому законом порядку. Зокрема, на переконання позивача приміщення увійшло у склад цілісного майнового комплексу боржника під час його приватизації у 1993-1994 роках. Зазначає, що спірне приміщення у документах зазначається як сховище, не маючи вказівки, що воно є об`єктом цивільного захисту, протирадіаційним укриттям. За наведеного, покликаючись на статтю 392 ЦК України просить визнати право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за боржником.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» в редакції Закону України №2163-XII від 04.03.1992 року (чинній на момент видачі наказу Мінмашпрому України 30.06.1994 № 992 «Про затвердження акту інвентаризації майна і акту оцінки вартості майна Рівненського заводу «Газотрон») (далі -Закон), до об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать: майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексами; незавершене будівництво; частки (паї, акції), що належать державі у майні господарських товариств та інших об`єднань.

Частиною 2 ст.5 Закону визначено, що приватизації не підлягають: «…. інші об`єкти державної власності, необхідні для виконання державою своїх функцій". Перелік об`єктів (груп об`єктів), що не підлягають приватизації, затверджується Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України (ч.3 ст. 5 Закону).

Частиною 1 ст.15 Закону передбачено, приватизація державного майна здійснюється шляхом: продажу об`єктів приватизації та незавершеного будівництва на аукціоні, за конкурсом, в тому числі з виключним застосуванням майнових сертифікатів, вільно конвертованої валюти; продажу часток (акцій, паїв) у майні підприємств на аукціоні, за конкурсом, на фондовій біржі та іншими способами, що передбачають конкуренцію покупців; викупу майна державного підприємства, зданого в оренду; викупу майна державного підприємства згідно з альтернативним планом приватизації; викупу об`єктів малої приватизації товариствами покупців, створеними працівниками цих об`єктів.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону, при приватизації майна державного підприємства як цілісного майнового комплексу шляхом його викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу підлягає нотаріальному посвідченню, а також реєстрації виконкомами Рад народних депутатів протягом одного місяця з дня його укладення. Порядок переходу права власності на приватизовані об`єкти визначається відповідно до законодавства (ч.4 ст.27 Закону).

У пункті 20 Додатку № 1 «Перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація яких не допускається» Декрету Кабінету Міністрів України «Про перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація або передача в оренду яких не допускається» від 31.12.1992 року № 26-92 зазначається, що до таких об`єктів відносяться Протирадіаційні споруди.

Частина 1 ст.21 Закону України «Про власність», в редакції станом на 30.06.1994 року, передбачала, що право колективної власності виникає на підставі: добровільного об`єднання майна громадян і юридичних осіб для створення кооперативів, акціонерних товариств, інших господарських товариств і об`єднань; передачі державних підприємств в оренду; викупу колективами трудящих державного майна; перетворення державних підприємств в акціонерні та інші товариства; безоплатної передачі майна державного підприємства у власність трудового колективу, державних субсидій; пожертвувань організацій і громадян, інших цивільно-правових угод.

За статтею 2 Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993 року № 210/93, засновниками відкритих акціонерних товариств, що створюються відповідно до цього Указу на базі загальнодержавної власності, з боку держави є органи, уповноважені управляти цим майном: центральні органи державної виконавчої влади, інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи та обласні державні адміністрації.

Статтею 86 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Згідно з ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Аналіз статті 328 Цивільного кодексу України свідчить про те, що вона не може бути самостійною підставою для визнання судами права власності особи на певне майно, оскільки за змістом даної норми право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, з правочинів.

Одним з правочинів, за якими особа набуває право власності на майно, є правочини, які укладаються під час приватизації державного майна. Аналіз законодавства, чинного на період приватизації позивача у 1993-1994 роках дозволяє зробити висновок про те, що законодавцем згідно із Законом України «Про приватизацію майна державних підприємств», в редакції Закону України №2163-XII від 04.03.1992, передбачалися певні способи приватизації майна та було заборонено приватизацію окремих об`єктів державної власності, необхідних для виконання державою своїх функцій (стаття 5 цього Закону). Також, відповідно до чинного на той час Декрету Кабінету Міністрів України «Про перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація або передача в оренду яких не допускається» від 31.12.1992 №26-92 була заборонена приватизація протирадіаційних споруд.

Матеріалами справи підтверджено, що спірний об`єкт, про визнання права власності на який звернувся ліквідатор боржника, обліковується боржником на балансі як об`єкт цивільного захисту (протирадіаційне укриття) /т.1 а.с. 162-173/.

Слід зауважити, що ч.ч.1, 8, 11, 12 ст.32 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що до захисних споруд цивільного захисту належить сховище герметична споруда для захисту людей, в якій протягом певного часу створюються умови, що виключають вплив на них небезпечних факторів, які виникають внаслідок надзвичайної ситуації, воєнних (бойових) дій та терористичних актів. Утримання захисних споруд цивільного захисту у готовності до використання за призначенням здійснюється суб`єктами господарювання, на балансі яких вони перебувають (у тому числі споруд, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації), за рахунок власних коштів. З моменту виключення захисної споруди із фонду споруд цивільного захисту вона втрачає статус захисної споруди цивільного захисту, а володіння, користування та розпорядження такою спорудою здійснюється відповідно до закону. Захисні споруди цивільного захисту державної та комунальної власності не підлягають приватизації (відчуженню).

Відповідно до п.16 ч.2 ст.17 Кодексу цивільного захисту України, формування та реалізація заходів державної політики щодо створення, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту, ведення їх обліку належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту, яким є Державна служба України з надзвичайних ситуацій.

Згідно з ч.1 ст.18 Кодексу цивільного захисту України, до повноважень інших центральних органів виконавчої влади у сфері цивільного захисту (територіальні органи Державної служби України з надзвичайних ситуацій в АРК, областях, містах Києві та Севастополі) належить, зокрема, організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту суб`єктів господарювання, що належать до сфери їх управління, та захисних споруд цивільного захисту державної власності, що перебувають на балансі суб`єктів господарювання приватної форми власності; виключення за погодженням з центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, сховищ та протирадіаційних укриттів з фонду захисних споруд цивільного захисту (пункти 11, 13 частини 1 цієї статті).

Так, у матеріалах справи міститься лист Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської облдержадміністрації №56/04-02/19 від 14.01.2019 роки, який є відповіддю на запит Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області щодо перебування на обліку захисних споруд цивільного захисту- сховища, розташованого за адресою АДРЕСА_3 . У листі повідомляється, що «в документах паперового обліку захисних споруд за вказаною адресою обліковано сховище № 64074. Рішень про подальше використання сховища Рівненською облдержадміністрацією не приймалося» /т.5 а.с. 206/.

Таким чином, вбачається, що спірний об`єкт - сховище, про визнання права власності на який звернувся позивач, перебуває на обліку Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення як захисна споруда цивільного захисту.

Положеннями ч.1 ст.19 Кодексу цивільного захисту України визначено повноваження місцевих державних адміністрацій у сфері цивільного захисту, до яких, зокрема, віднесено прийняття рішень про подальше використання захисних споруд цивільного захисту державної та комунальної власності; організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту; організація проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільного захисту, виключення їх за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту, з фонду таких споруд (пункти 25, 26, 28 частини 1 цієї статті).

Відповідно до частини 2 статті 19 Кодексу цивільного захисту України, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері цивільного захисту належить, зокрема, прийняття рішень про подальше використання захисних споруд цивільного захисту державної та комунальної власності у разі банкрутства (ліквідації) суб`єкта господарювання, на балансі якого вона перебуває, та безхазяйних захисних споруд; організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту; організація проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільного захисту, виключення їх за погодженням з центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, з фонду захисних споруд цивільного захисту (пункти 26, 27, 29 частини 2 статті 19 Кодексу).

Отже, законодавець визначив систему органів (як державної виконавчої влади, так і місцевого самоврядування), що здійснюють реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту, з розмежуванням їх повноважень в залежності від статусу відповідного органу в структурі органів влади в Україні та виходячи із форми власності (державної, комунальної чи приватної) на захисну споруду.

Постановою Кабінету Міністрів України № 253 від 25.03.2009 затверджено Порядок використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для господарських, культурних та побутових потреб (далі Порядок), яким встановлено вимоги до використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для зазначених потреб, особливості їх реконструкції і подальшого використання у разі зміни власника чи балансоутримувача.

Пунктами 2, 3 Порядку передбачено, що уповноваженим органом управління є центральний чи місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що здійснює управління відповідно державним та комунальним майном, у складі якого перебувають захисні споруди, або суб`єкт права приватної власності, у власності якого перебувають захисні споруди, чи уповноважений ним орган; забезпечення утримання та збереження функціонального призначення захисних споруд здійснюють їх балансоутримувачі.

Згідно з пунктом 27 Порядку, питання щодо подальшого використання захисної споруди у разі банкрутства (ліквідації) підприємства, на балансі якого вона перебуває, вирішує комісія з питань подальшого використання захисної споруди, утворена Радою міністрів Автономної Республіки Крим або місцевою держадміністрацією за ініціативою уповноваженого органу управління. До складу комісії входять представники уповноваженого органу управління, територіального органу МНС, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань надзвичайних ситуацій або відповідного структурного підрозділу місцевої держадміністрації та підприємства. У разі потреби до роботи комісії можуть залучатися представники інших органів та установ за згодою їх керівників. Комісія разом з розпорядником майна, керуючим санацією чи ліквідатором готує пропозиції щодо подальшого використання споруди та вжиття заходів до її зберігання та утримання у належному технічному стані. Відповідно до висновків комісії уповноважений орган управління забезпечує виконання рішення комісії згідно із законодавством. Координацію дій державних органів, відповідальних за виконання такого рішення, здійснює МНС або його відповідний територіальний орган.

Отже, питання подальшого використання захисної споруди, яка перебуває на балансі підприємства, що ліквідується в процедурі банкрутства, вирішує комісія, утворена місцевою держадміністрацією за ініціативою уповноваженого органу управління (органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в залежності від того у державній чи комунальній власності знаходиться об`єкт цивільного захисту), із залученням до її роботи представників інших органів та установ, а також ліквідатора підприємства-балансоутримувача за їх згодою.

Управлінням з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської облдержадміністрації у листі № 56/04-02/19 від 14.01.2019 року вказується, що «рішень про подальше використання сховища (розташованого за адресою АДРЕСА_2 вул. Гагаріна АДРЕСА_4 39) Рівненською облдержадміністрацією не приймалося».

Слід звернути увагу, що у справі наявний лист Рівненської обласної ради № 09-177/01 від 29.01.2019 року, який є відповіддю на запит ліквідатора ПАТ «Рівненський завод «Газотрон» та згідно з яким в переліку об`єктів спільної власності територіальних громад Рівненської області, затвердженому Рішенням облради від 17.06.2014 року № 1208, зі змінами, відсутні об`єкти за адресою: АДРЕСА_3 /т.5 а.с. 241/.

Крім того, у листі Управління комунальною власністю виконкому Рівненської міської ради № 08-91 від 25.01.2019 року, який є відповіддю на запит ліквідатора ПАТ «Рівненський завод «Газотрон», вказується, що об`єкт цивільної оборони за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 39 - не є об`єктом права комунальної власності і не належить територіальній громаді м. Рівного в особі Рівненської міської ради /т.5 а.с. 242/.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що спірне сховище не відноситься до об`єктів спільної власності територіальних громад Рівненської області та комунальної власності територіальної громади м. Рівного.

Натомість вбачається, що спірне майно є державним, оскільки було об`єктом цивільної оборони та не могло включатися до складу цілісного майнового комплексу боржника, а тому повинно було обліковуватися на позабалансових рахунках боржника відповідно до спільного наказу Фонду державного майна України та Мінекономіки України «Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі» від 19.05.1999 року №908/68.

У даному випадку ФДМУ є тим органом, що реалізує державну політику в сфері приватизації державного майна.

Судом встановлено, що матеріали справи містять Акт комплексної перевірки (спеціального огляду) захисної споруди цивільної оборони № 64074 та технічний паспорт Сховища (обліковий номер 64074), виготовлений 09.11.2016 року, з яких вбачається, що спірний об`єкт належить до захисних споруд цивільного захисту.

Матеріалами справи підтверджено, що спірний об`єкт - сховище, про визнання права власності на який звернувся позивач, перебуває на обліку компетентного органу, а саме в Управлінні з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської облдержадміністрації, як захисна споруда цивільного захисту.

При цьому, належних та допустимих доказів того, що спірне сховище було виключене із фонду споруд цивільного захисту, та станом на даний час втратило статус захисної споруди цивільного захисту матеріали справи не містять. Натомість згаданий компетентний орган надав відомості про те, що рішень про подальше використання сховища (розташованого за адресою АДРЕСА_2 Гагаріна, 39) Рівненською облдержадміністрацією не приймалося.

За наведеного, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що дане сховище є тим об`єктом, який підпадає під дію ст.ст.18, 19 Кодексу цивільного захисту України та Порядку використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для господарських, культурних та побутових потреб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 253 від 25.03.2009 року. Спірне майно віднесено до об`єктів, які не підлягають приватизації (об`єкт цивільної оборони (протирадіаційного захисту).

Отже, в результаті приватизації право власності у позивача на об`єкт цивільного захисту, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , не виникало.

Приймаючи до уваги, що позивач просить суд визнати право власності на сховище (протирадіаційне укриття) цивільної оборони № 64074, яке є державною власністю і не може згідно з чинним законодавством України перебувати на праві власності у будь-яких осіб, колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, заперечення апелянта, викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, адже не спростовують наведених судових висновків, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги Публічне акціонерне товариство «Рівненський завод «Газотрон» не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для скасування рішення господарського суду Рівненської області від 27.02.2019 року у справі № 918/249/17 відсутні.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Рівненської області від 27.02.2019р. у справі № 918/249/17 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Рівненський завод "Газотрон" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 918/249/17 повернути господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "09" липня 2019 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Юрчук М.І.