ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Черкаси справа № 925/591/19

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., без участі представників сторін, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер» до товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасизалізобетонстрой» про стягнення 21288 грн. 28 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Полімер» звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасизалізобетонстрой» (далі - відповідач) про стягнення 4785 грн. 3% річних, 16503 грн. 28 коп. інфляційних втрат, що разом складає 21288 грн. 28 коп., нарахованих за прострочення зобов`язання з оплати робіт за договором підряду № 04/12-17 від 05.12.2016 року, та відшкодування судових витрат.

Позов мотивовано простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання, встановленого судовим рішенням.

Ухвалою суду від 27.05.2019 року позовна заява прийнята до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/591/19, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 25.06.2019 року.

В судове засідання 25.06.2019 року сторони явку своїх представників не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, відповідач причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними для спрощеного провадження.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку зокрема з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнані поважними.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, з урахуванням строку розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, судом прийнято рішення у справі без участі представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з наступних підстав.

05.12.2016 року між позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю «Полімер», як виконавцем, та відповідачем - товариством з обмеженою відповідальністю «Черкасизалізобетонстрой», як замовником, укладено Договір підряду № 04/12-17 (а.с. 16, далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання по виконанню робіт «Реконструкція будівлі казарми №1 кінологічного навчального центру під гуртожиток європейського зразка, інвентарний №210310099, Львівська обл., Сокальський р-н., м. Великі Мости, вул. Львівська, 166 (внутрішній водопровід)», а замовник зобов`язується прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Згідно з п.2.1. Договору, договірна ціна робіт, що доручені для виконання виконавцю складає 121016 грн.

Виконавець зобов`язується виконати всі роботи до 31.12.2016 року (п. 3.2 Договору).

Відповідно п. 4.2. Договору замовник зобов`язується забезпечити виконавця технічною документацією для виконання робіт по предмету договору.

Згідно п. 4.1. Договору виконавець зобов`язується роботи по предмету укладеного договору виконати відповідно до технічних вимог та правил експлуатації.

Пунктом 5.2. Договору встановлено, що замовник проводить розрахунки за виконані роботи на підставі довідки вартості виконаних робіт (форма КБ-3) та актів виконаних робіт (форма КБ-2) не пізніше 10 днів після підписання уповноваженими представниками сторін.

Відповідно п.п. 6.1., 6.2. Договору, замовник несе відповідальність за своєчасне фінансування вищевказаних робіт, а виконавець несе відповідальність за якісне та своєчасне завершення робіт.

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений печатками юридичних осіб.

Із Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2016 року за договором №04/12-17 форми КБ-3 на суму 121016,00 грн. та Акту приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року за договором № 04/12-17 форми КБ2в на суму 121016,00 грн. вбачається, що виконавець виконав роботи за договором № 04/12-17 на суму 121016,00 грн. Довідка та Акт підписані лише представником виконавця, направлені на адресу замовника, ним не підписані та не повернені (а.с. 17-19).

Рішенням господарського суду Черкаської області від 04.09.2019 року у справі № 925/320/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер» до товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасизалізобетонстрой» про стягнення 121016 грн. у задоволені позову відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 року у справі № 925/320/19 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер» на рішення господарського суду Черкаської області від 04.09.2018 року у справі № 925/320/18 задоволено. Рішення господарського суду Черкаської області від 04.09.2018 року у справі № 925/320/18 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасизалізобетонстрой» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер» 121016 грн. заборгованості та відшкодовано судові витрати.

У зазначеній постанові суду апеляційної інстанції встановлені наступні обставини.

У матеріалах справи наявні Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2016 р. за договором №04/12-17 форми КБ-3 на суму 121016,00 грн. та Акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року за договором №04/12-17 форми КБ2в на суму 121016,00 грн.

Вказані Акт та довідка містять підпис і печатку позивача, а також в графі «М.П. Замовника» - рукописні написи: «не підписав, Без зауважень».

Позивач вказує, що 28.12.2016 р. надіслав відповідачу довідку про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року на суму 121016,00 грн та акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року на суму 121 016,00 грн., на підтвердження чого надав експрес-накладну Нова Пошта №7721, відправником у якій зазначено ПП «МП «Сантехмонтаж», а отримувачем ТОВ «Черкасизалізобетонстрой».

На підтвердження того, що за вказаною накладною ПП «МП «Сантехмонтаж» за дорученням ТОВ «Полімер» направило відповідачу проектну документацію та акти виконаних робіт ТОВ «Черкасизалізобетонстрой2 позивач надав укладений з ПП «МП «Сантехмонтаж», як комісіонером Договір комісії № 01/09-16вд від 01.09.2016 року, предметом якого були послуги пересилання відправлень, в т.ч. письмової кореспонденції та Додаткову угоду № 23 від 28.12.2016 р., відповідно до якої ПП "МП «Сантехмонтаж» зобов`язалося за дорученням ТОВ «Полімер» відправити проектну документацію та акти виконаних робіт ТОВ «Черкасизалізобетонстрой» до 29.12.2016 року.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Крім того, ТОВ «Полімер» 12.12.2017 року повторно направило відповідачу вказані довідку та акт на суму 121016,00 грн., на підтвердження чого надало поштовий чек 944 ПАТ «Укрпошта», а також опис вкладення у цінний лист 944, на якому міститься відбиток поштового штемпеля та у якому вказано повну назву та адресу відповідача, яка відповідає визначеній у ЄДРПОУ адресі.

На підтвердження одержання відповідачем вказаного листа позивач надав роздруківку з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» щодо відстеження поштового відправлення за ідентифікатором 944, у якій відображено статус « 09.01.2018 вручено».

Враховуючи викладене позивач належним чином виконав свою частину зобов`язання та надав відповідачу Акт на підпис, однак відповідач ухилився від його підписання, а відповідно і від прийняття визначених у ньому робіт, зауважень чи заперечень щодо вказаного Акту та довідки у встановленому законом порядку не надав.

При цьому ані умовами договору, ані чинного законодавства конкретно не встановлено послідовності проставлення підписів на відповідних актах виконаних робіт (та їх кількості), а лише визначено, що підрядник скріплює своїм підписом відповідний акт разом із зазначенням про відмову замовника від його підписання, у випадку ухилення замовника від підписання цього документу.

Враховуючи викладене, у зв`язку з тим, що Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2016 р. за договором №04/12-17 форми КБ-3 та Акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року за договором №04/12-17 форми КБ2в на суму 121016,00 грн., фіксують здійснення господарської операції, найменування та перелік наданих послуг (виконаних робіт), їх вартість колегія суддів зазначає про те, що цей Акт є первинним обліковим документом, який свідчать про надання позивачем відповідачу обумовлених договором послуг (робіт) та прийняття вказаних послуг (робіт) замовником, а також містить обов`язкові реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Доказів невиконання позивачем визначених у Довідці та Акті робіт, або виконання їх відповідачем власними силами, чи шляхом залучення іншого підрядника - відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду зазначила про те, що позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про відсутність підстав для їх задоволення.

Постанова Північного апеляційного господарського суду набрала законної сили, на її примусове виконання були видані накази.

Згідно з платіжним дорученням № 619 від 07.05.2019 року відповідач 07.05.2019 року сплатив на рахунок позивача стягнену постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 року у справі № 925/320/19 заборгованість в повному обсязі у розмірі 125555 грн. 65 коп. (основний борг та судові витрати).

Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача до відповідача про стягнення інфляційних втрат і 3% річних у зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання, що виникло із укладеного сторонами договору підряду № 04/12-17 від 05.12.2016 року, встановленого постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 року у справі № 925/320/19, а саме: 4785 грн. 3% річних, 16503 грн. 28 коп. інфляційних втрат за період прострочення з 10.01.2019 року по 06.05.2019 року.

За правовою природою спірні правовідносини сторін віднесені до договірних зобов`язань підряду, загальні положення про підряд визначені параграфом 1 глави 61 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділом І і ІІ книги 5 ЦК України, главою 20 ГК України, загальні положення про правочини - главою 16 розділу IV книги 1 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 розділу I книги 5 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За змістом з ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, припинення правовідношення, відшкодування збитків та іншим способом відшкодування майнової шкоди або іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом положень ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами статей 837, 853 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Частиною 4 ст. 879 ЦК України передбачено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Наявність і розмір грошового зобов`язання відповідача перед позивачем у сумі 121016 грн. боргу, що виникло із укладеного сторонами договору № 04/12-17 від 05.12.2016 року, встановлено у постанові Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 року у справі № 925/320/18, період прострочення цього грошового зобов`язання зазначений позивачем з 10.01.2018 року по 06.05.2019 року, визначено невірно.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили (правовий висновок колегії суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду в ухвалі від 26.03.2019 року у справі № 910/13862/15).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З преамбули статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг проти України», а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» вбачається, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

У постанові Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 року у справі № 925/320/18 встановлено, що з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» щодо відстеження поштового відправлення за ідентифікатором 944, яким позивач направив відповідачу довідку та акт на суму 121016 грн., відображено статус « 09.01.2018 вручено».

Згідно з умовами п. 5.2. договору від 05.12.2016 року № 04/12-17, замовник проводить розрахунки за виконані роботи на підставі довідки вартості виконаних робіт (форма КБ-3) та актів виконаних робіт (форма КБ-2) не пізніше 10 днів після підписання уповноваженими представниками сторін.

Із зазначеного вбачається, що дата вручення відповідачу довідки вартості виконаних робіт (форма КБ-3) та актів виконаних робіт (форма КБ-2) - 09.01.2018 рік і за умова Договору, відповідач мав сплатити позивачу заборгованість, зазначену в цьому акті і довідці, а саме 121016 грн., протягом 10 днів, тобто до 19.01.2018 року.

Таким чином, враховуючи сплату відповідачем основного боргу 07.05.2019 року, період прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором із оплати заборгованості перед позивачем починається з 20.01.2018 року та закінчується 06.05.2019 року.

У зв`язку із невірним визначенням позивачем періоду прострочення заборгованості, суд не погоджується із розрахунком такої заборгованості позивача, та, провівши власний розрахунок встановив, що за період прострочення сплати заборгованості у розмірі 121016 грн. з 20.01.2018 року по 06.05.2019 року сума інфляційних втрат та трьох відсотків річних складає 14374 грн. 59 коп. та 4694 грн. 76 коп. відповідно.

Відповідно до ст. 610,ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

При вирішенні спору суд керується також роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» N 14 від 17.12.2013 року (зокрема, але не виключно п. 7.1.), правовими висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 02.03.2016 р. у справі № 6-2491цс15, від 12.04.2017 р. у справах №№ 3-1462гс16, 3-1601гс16, від 26.04.2017 р. у справі № 3-1522гс16.

З огляду на зазначене суд, встановивши, що рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто грошову суму і таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, а отже, є грошовим зобов`язанням, приходить до висновку щодо наявності між сторонами грошового зобов`язання, яке відповідач належним чином не виконував, що є підставою для стягнення на користь позивача інфляційних втрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. При цьому, вважає обґрунтованою вимогу позивача в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних із встановленим судом періодом прострочення з 20.01.2018 року по 06.05.2019 року на суму боргу 121016 грн., що становить 14374 грн. 59 коп. інфляційних втрат , 4694 грн. 76 коп. трьох відсотків річних і в такому розмірі підлягає до стягнення.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, з огляду на викладені обставини справи і приписи законодавства суд вважає, що спірна вимога позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідає приписам ч. 2 ст. 625 ЦК України, є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 1921 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасизалізобетонстрой», , місцезнаходження: 18018, м. Черкаси, пров. 20 Партз`їзду, буд. 2, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер», , місцезнаходження: 45400, Волинська обл., м. Нововолинськ, вул. Кауркова, 2Б - 14374 грн. 59 коп. інфляційних втрат , 4694 грн. 76 коп. 3% річних, 1921 грн. судових витрат.

У задоволенні решти позову в частині стягнення 90 грн. 24 коп. трьох відсотків річних, 2128 грн. 69 коп. інфляційних втрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.06.2019 року.

Суддя В.М. Грачов