ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

25.06.2019 м.Дніпро

Справа № 908/2118/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів Білецької Л.М., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання Дон О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2019 (ухвалене суддею Мірошніченко М.В., повне рішення складено 12.03.2019) у справі № 908/2118/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПКК "Спецбудналадка"

до

відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп"

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю ТД "Трианон"

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПКК "Спецбудналадка" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" (відповідача-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю ТД "Трианон" (відповідача-2) про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу від 25.05.2018 р., укладеного між ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" та ТОВ ТД "Трианон", посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу за реєстровим № 613.

Позовні вимоги (з урахуванням уточнень до позовної заяви, яка за своєю суттю є заявою про зміну предмету позову) мотивовані тим, що 03.10.2018 позивачу з Єдиного державного реєстру судових рішень випадково стало відомо про укладення між відповідачем-1 та відповідачем-2 25.05.2018 попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 613. Так, відповідач-2 до підписання попереднього договору передав відповідачу-1 авансовий платіж (першу гарантійну суму) у розмірі 200 000,00 грн. Таким чином, позивач дізнався про порушення своїх прав, оскільки він є законним співвласником об`єктів нерухомості, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 . Оскільки предметом попереднього договору купівлі-продажу, укладеного між відповідачами, є об`єкти, які належать на праві власності позивачу, то такий договір порушує, на думку позивача, його право власності. Позивач посилається на те, що він не надавав будь-якій особі, у т.ч. відповідачу-1 права розпоряджатися своєю власністю. У червні 2018 позивачу стало відомо, що за відповідачем-1 зареєстровано право приватної власності на 981/1000 часток пансіонату відпочинку (бази відпочинку) батьків та дітей "Аквамарін" за адресою: АДРЕСА_2. У зв`язку з незаконністю проведення такої державної реєстрації права власності за відповідачем-1, законні співвласники об`єктів звернулися до Міністерства юстиції України зі скаргою на дії і рішення державних реєстраторів. За результатами розгляду такої скарги Міністерством юстиції України прийнято наказ № 2423/5 від 23.07.2018 р. "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень". Отже, Міністерством юстиції України підтверджено те, що відповідач-1 не має права власності на об`єкти, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , і відповідно не має права здійснювати розпорядження такими об`єктами, у т.ч. шляхом укладення договорів на відчуження таких об`єктів. Від імені ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" та від імені ТОВ ТД "Трианон" діють одні й ті самі особи. Представництво ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" у судових органах, установах, організаціях, підприємствах здійснює адвокат Огородник Т.Л., який є і співзасновником та директором ТОВ ТД "Трианон". Підставою недійсності правочину позивач визначає ч. 1 ст. 215, ст. 203 ЦК України.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2019 у справі № 908/2118/18 в позові відмовлено повністю.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт порушення прав та законних інтересів позивача оспорюваним попереднім договором. Суд першої інстанції, також зазначив, що враховує, що попередній договір не може вважатися самостійною підставою для переходу права власності на майно (об`єкт нерухомості). Зокрема, позивачем не доведено суду порушення визначеними ним відповідачами та оспорюваним попереднім договором права власності останнього на належні йому об`єкти нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Стосовно твердження позивача, що від імені ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" та від ТОВ ТД "Трианон" діють одні й ті самі особи суд зазначив, що попередній договір від 25.05.2018, від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" укладений та підписаний ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності від 12.04.2018, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Н.І., за реєстровим № 442, а від імені Товариства з обмеженою відповідальністю ТД "Трианон" договір укладений та підписаний директором Огородник Тарасом Леонідовичем, який діяв на підставі статуту, протоколу № 1 загальних зборів засновників (учасників) ТОВ ТД "Трианон" від 16.05.2018, наказу № 1 "Про призначення директора ТОВ ТД "Трианон" від 17.05.2018. Також, у договорі приватним нотаріусом, який посвідчив договір, зазначено про перевірку нотаріусом осіб громадян, які підписали договір, встановлення їх дієздатності, а також правоздатності та дієздатності ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" та ТОВ ТД "Трианон" і повноважень їх представників. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що належних, допустимих та достовірних доказів у підтвердження того, що оспорюваний правочин укладений одними й тими ж особами позивачем не надано. Стосовно посилання позивача на той факт, що представництво ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" у судових органах, установах, організаціях, підприємствах здійснює ОСОБА_3, який є співзасновником та директором ТОВ ТД "Трианон", місцевий господарський суд до уваги не прийняв з огляду на предмет спору, що розглядається судом.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції відмовив позивачу в задоволенні позову з підстав його необгрунтованості.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу про скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2019 у справі № 908/2118/18 та прийняття нового рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПКК "Спецбудналадка" задовольнити у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції його не було допущено до участі у справі в якості третьої особи, проте судом розглядались питання, які безпосереднім чином стосуються його прав та інтересів. За твердженнями апелянта судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; висновки суду не відповідають обставинам справи; судом неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

За доводами апелянта ним подано клопотання про залучення до участі у справі № 908/2118/18 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача, на підставі ст. 50 ГПК України. Необхідність свого залучення до участі у справі ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що він є власником певних об`єктів, що розташовані в пансіонаті відпочинку (бази відпочинку) батьків та дітей "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_2, а саме:

- 9/10 часток котеджу літ. С, загальною площею 404,5 кв.м;

- котедж літ. Р, загальною площею 221,1 кв.м;

- 87/100 часток літ. Н, загальною площею 774,4 кв.м;

- котедж літ. О-2, загальною площею 310,2 кв.м;

Вказане підтверджується роздруківкою Інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.09.2018.

За доводами апелянта, оскільки до предмету оскаржуваного укладеного між відповідачами попереднього договору купівлі-продажу від 25.05.2018 увійшло майно, власником якого є ОСОБА_1 , то рішення суду по справі № 908/2118/18 безпосереднім чином впливає на його права.

Апелянт зазначає, що він як власник вищезазначених об`єктів, ніколи не надавав відповідачу-1 як продавцю оскаржуваним договором, своєї згоди на відчуження його майна іншій особі - відповідачу-2, проте, з тексту рішення суду апелянту стало відомо про те, що ухвалою від 05.03.2019 йому відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, цією ж ухвалою відмовлено іншим особам у задоволенні клопотань про залучення їх третіми особами, що, на думку апелянта, є порушенням судом першої інстанції норм процесуального права (ст. 50 та 182 ГПК України).

Також, апелянт зазначив, що на момент відкриття провадження у справі № 908/2118/18 у суду вже була наявна інформація (витяги з державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень) про всіх співвласників об`єктів нерухомості, що були предметом оскаржуваного договору купівлі-продажу, проте суд першої інстанції в порушення статей 50, 182 ГПК України не залучив його та інших співвласників до участі у справі № 908/2118/18, позбавивши його та інших співвласників у реалізації своїх прав, передбачених статтею 42 ГПК України.

Щодо суті спору апелянт зазначає, що вже протягом тривалого часу відповідач-1 ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" та його підконтрольна особа - відповідач-2 ТОВ ТД "Трианон" намагаються шахрайськими засобами заволодіти об`єктами нерухомості, що розташовані на б/в "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_2. Так, в 2018 році вже мав місце факт незаконної перереєстрації власності ОСОБА_1 на ім`я ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп", проте, в цьому ж 2018 році Міністерством юстиції України така шахрайська спроба була скасована. На думку апелянта, укладення попереднього договору купівлі-продажу від 25.05.2018 є черговою спробою рейдерського нападу на власність 10 фізичних та юридичних осіб, при цьому, відповідачі намагаються заволодіти майном, до якого вони взагалі не мають ніякого відношення і ніяких прав, а іпотечний договір, на який посилається відповідач-1 в обгрунтування свого права на нерухоме майно, жодним чином не стосується об`єктів, які належать ОСОБА_1 на праві власності, оскільки котедж літ. С, загальною площею 404,5 кв.м, котедж літ. Р, загальною площею 221,1 КВ.М, об`єкт літ. Н, загальною площею 774,4 кв.м, котедж літ. Ок-2, загальною площею 310,2 кв.м ніколи не перебували в іпотеці у будь-якої фінансової установи та не обтяжені будь-якими правами третіх осіб.

Апелянт вважає, що укладенням попереднього договору купівлі-продажу від 25.05.2018 відповідачі здійснили суттєве порушення не лише прав позивача, а й всіх інших співвласників об`єктів нерухомості, які розташовані на б/в "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_2.

На думку апелянта, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд припустився порушення його прав, оскільки фактично легалізував включення до тексту спірного договору належної ОСОБА_1 власності, всупереч його волі.

Крім того, за доводами апелянта, судом першої інстанції не враховано того, що між відповідачами укладений не звичайний договір на простому папері, а нотаріально посвідчений договір, тобто спірний договір посвідчений особою (нотаріусом), на яку в силу ст.1 Закону України "Про нотаріат" покладений обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції також проігнорована та обставина, що на час укладення попереднього договору купівлі-продажу від 25.05.2018 в Державному реєстрі обтяжень вчинені записи про арешти нерухомого майна, оскільки це вбачається з Інформаційних довідок про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ці арешти існують з теперішнього часу, а тому, у нотаріуса, як особи яка посвідчує права, не було жодних законних підстав для нотаріального посвідчення такого договору.

Апелянт зазначає, що з метою усунення порушення своїх прав він звернувся до суду за захистом свого права власності шляхом подання відповідного клопотання, проте, суд не допустив його до участі у справі з формальних підстав, а також суд першої інстанції в порушення ст.182 ГПК України у підготовчому засіданні не вирішив питання про залучення апелянта та інших співвласників об`єктів нерухомості щодо яких був укладений спірний договір, до участі у справі, а внаслідок порушень, які допустив сам суд, були порушені права апелянта. Крім того, апелянт зазначив, що заявити клопотання про його залучення до участі у справі раніше він не мав об`єктивної можливості, оскільки не був обізнаний про існування судової справи № 908/2118/18, а відповідне клопотання було заявлено одразу після того, як йому стало відомо про судовий розгляд справи.

Апелянт вважає, що прийнявши рішення про відмову у задоволенні позову, судом були порушені права власності, гарантовані Конституцією України та діючими законодавчими актами, та створені передумови для позбавлення його права власності.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Учасники справи своїм правом на подання відзиву не скористалися.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2019 у справі № 908/2118/18 залишено без руху для усунення недоліків - надання доказів сплати судового збору у сумі 2 643,00 грн.

04.06.2019 від ОСОБА_1 надійшла заява, до якої додано оригінал квитанції № 0.0..1 від 28.05.2019 (дата валютування 29.05.2019), відповідно до якої останнім сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2 643,00 грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2019 у справі № 908/2118/18; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 25.06.2019 о 17:00.

В судовому засіданні 25.06.2019 оголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

7. Встановлені судом обставини справи та оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

З`ясовуючи процесуальний статус особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Процесуальна діяльність суду щодо здійснення правосуддя має чітко визначені в законі мету, завдання і коло учасників - носіїв процесуальних прав і обов`язків. Реалізація своїх процесуальних прав обумовлена виключно процесуальним статусом учасника (позивач, відповідач, третя особа, а у справах про банкрутство - боржник, кредитор, інші учасники у справі).

Приписами статті 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, до яких, зокрема, віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, законність, рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 2 статті 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону . Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України, кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена на належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи.

Реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення названим законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках учасник судового процесу має право оскаржити ухвалу суду в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність у ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2019 у справі №908/2118/18, суд апеляційної інстанції враховує приписи статті 254 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Верховний Суд у постанові у справі № 911/2635/17 від 11.07.2018 наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь - якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

В рішенні Господарського суду Запорізької області від 05.03.2019 у даній справі зазначено, що 28.02.2019 до суду від ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1, ОСОБА_8 надійшли письмові клопотання (окремо від кожної особи) про залучення вказаних осіб до участі у справі № 908/2118/18 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача. Клопотання мотивовані тим, що заявники та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 є власниками певних об`єктів в пансіонаті відпочинку (базі відпочинку) батьків та дітей "Аквамарін" за адресою: АДРЕСА_2 . Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.03.2019 суд відмовив у задоволенні клопотання про залучення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до участі у справі № 908/2118/18 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача. Суд також відмовив у задоволенні клопотань ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 про залучення вказаних осіб до участі у справі № 908/2118/18 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що спір у справі № 908/2118/18 виник між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПКК "Спецбудналадка", Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" та Товариством з обмеженою відповідальністю ТД "Трианон" у зв`язку з укладенням між сторонами оспорюваного попереднього договору. ОСОБА_1 не є стороною цього договору. Договір не спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків заявника даної апеляційної скарги.

Дослідивши зміст рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що зміст його положень не стосується безпосередньо прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_1 , а зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що в мотивувальній частині рішення не міститься будь-яких висновків суду про права та обов`язки ОСОБА_1 , а в резолютивній частині рішення відсутні прямі вказівки про його права та обов`язки.

Доводи скаржника зазначеного не спростовують та ґрунтуються на власному помилковому тлумаченні приписів ст. 254 ГПК України.

Разом з тим, необхідною підставою процесуальної участі у справі його як учасника є виключно порушення прав, обов`язків або інтересів судовим рішенням, яке він оскаржує. За такої умови він розглядається не як потенційний, а як реальний учасник провадження у відповідному статусі залежно від характеру порушеного права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення Європейського суду з прав людини від 12.07.2001 року у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини").

Судом першої інстанції має бути розглянуто та вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або у мотивувальній частині оскаржуваного рішення повинні міститися висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цієї особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права учасників справи, а й їх процесуальні права, що витікають із визначеного пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, права кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав та обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2019 у справі №908/2118/18 жодним чином не порушує прав апелянта, як особи, що не була залучена до участі у справі.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він є власником майна, яке увійшло у оскаржуваний попередній договір купівлі-продажу від 25.05.2018, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки, як зазначалось вище, будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги при дослідженні питання про наявність порушеного права особи, не залученої до участі у справі при оскарженні рішення, в якому не вирішувалися питання про права, інтереси та обов`язки такої особи.

Оскільки апеляційним господарським судом з`ясовано, що оскаржуваним рішенням не вирішувалось питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 та відносно предмету спору, апеляційне провадження підлягає закриттю.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції не може бути надана оцінка доводам ОСОБА_1 щодо відповідності вимогам Закону оскаржуваного рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

9. Судові витрати.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи наведене та відсутність такого клопотання апелянта на момент розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2019 у справі № 908/2118/18, питання про розподіл судового збору, зокрема його повернення, судом апеляційної інстанції не вирішується.

Керуючись статтями 232, 234, 235, пунктом 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.03.2019 у справі № 908/2118/18 - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Повне судове рішення складено 05.07.2019

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Л.М. Білецька

Суддя А.Є. Чередко