РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2019Справа № 910/1670/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Ваховській К.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Черкаської міської ради (18000, м. Черкаси, вул. Б.Вишневецького, 36)

до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д)

про стягнення збитків у розмірі 63 389,49 грн

Представники сторін:

від позивача: Власенко А.В.,

від відповідача: Каракоця О.Р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Черкаської міської ради до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про стягнення збитків у розмірі 63 389,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач проігнорував звернення позивача щодо укладення договору оренди земельної ділянки та договору про відшкодування збитків за час фактичного користування земельною ділянкою, у зв`язку з чим відповідач має сплатити збитки, що виникли у зв`язку з користуванням земельною ділянкою без оформлення права користування нею.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 відкрито провадження у справі № 910/1670/19, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам строк на подання документів.

29.03.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на недоведеність позивачем складу цивільного правопорушення у даному випадку, адже відсутні протиправна поведінка та вина банку. Окрім того, відповідач вказує на необґрунтованість застосованого позивачем відсотку нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірах 6% та 12% у 2016, 2017 та 2018 роках, а також неподання позивачем витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2016 рік.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2019 справу №910/1670/19 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначено на 22.05.2019.

В підготовче засідання 22.05.2019 з`явилися представники сторін.

Без виходу до нарадчої кімнати Судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 05.06.2019.

03.06.2019 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про доручення документів до матеріалів справи та додаткові пояснення.

В підготовче засідання 05.06.2019 з`явилися представники сторін.

Без виходу до нарадчої кімнати Судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 24.06.2019.

В підготовче засідання 24.06.2019 з`явилися представники сторін.

У підготовчому засіданні 24.06.2019 Судом вчинено всі дії, визначені частиною другою статті 182 Господарського процесуального кодексу України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Частиною 6 статті 183 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

За результатами підготовчого засідання Судом постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 24.06.2019 Судом розпочато розгляд справи по суті.

Без виходу до нарадчої кімнати Судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 01.07.2019.

В судовому засіданні 01.07.2019 представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 01.07.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

02.08.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «АССАГАЙ» на об`єкти нерухомого майна (автозаправна станція) загальною площею 126,2 кв.м., по пров. Котовського, 2/5, в м. Черкаси, що підтверджується відомостями з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15.01.2018 № 110554442.

Як підтверджується відомостями з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 17.01.2018 № 110554442, Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", набуло права власності на нерухоме майно по пров. Котовського, 2/5, в м. Черкаси на підставі договору іпотеки від 03.08.2016 № 653, яке зареєстровано в реєстрі 20.08.2016 (номер запису про право власності № 16009920).

Розпорядженням Голови Черкаської обласної державної адміністрації від 28.04.2016 № 195 «Про перейменування об`єктів топоніміки міста Черкаси», провулок Котовського було перейменовано на вулицю Івана Гонти.

Рішенням Черкаської міської ради від 23.11.2017 № 2-2699 вирішено: 1) скасувати рішення Черкаської міської ради від 24.06.2016 № 2-789 «Про надання ТОВ «АССАГАЙ» земельної ділянки в оренду по вул. Івана Гонти (пров.Котовського), 2/5 (у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно)»; 2) земельну ділянку площею 0,2367 га (кадастровий номер :04:053:0001) по вул.Івана Гонти, 2/5 віднести до земель Черкаської міської ради не наданих у власність чи користування; 3) зобов`язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" укласти з Черкаською міською радою договір про відшкодування збитків (неодержаного доходу) за час фактичного користування земельною ділянкою по вул. Івана Гонти, 2/5, з моменту набуття права власності на нежитлові приміщення у порядку, вставленому чинним законодавством.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 145871090 від 19.11.2018, земельна ділянка площею 0,2367 га, кадастровий номер :04:053:0001, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Івана Гонти, 2/5, перебуває у комунальній власності, власником значиться Черкаська міська рада.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1206 від 14.12.2018 вирішено: 1) затвердити акт про визначення збитків власнику землі від 10.10.2018 № 24-2018, складений комісією для визначення збитків власникам землі та землекористувачам і втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва в м. Черкаси. Підставою для визначення і відшкодування збитків є неодержання територіальною громадою доходів за час фактичного користування ПАТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» земельною ділянкою, на якій розташоване майно за адресою: м. Черкаси, вул. Івана Гонти, 2/5 без документів, що посвідчують право на землю; 2) Боржнику відшкодувати визначені збитки в повному обсязі не пізніше одного місяця з дня прийняття цього рішення; 3) Рекомендувати зазначеному в акті боржнику оформити право користування земельною ділянкою відповідно до норм чинного законодавства; 4) У разі несплати коштів, згідно з актом про визначення збитків власнику землі, ПАТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у встановлені терміни, доручити відділу юридичного забезпечення департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради спільно з відділом судового супроводу юридичного управління департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради в порядку встановленому регламентом виконавчого комітету Черкаської міської ради, забезпечити проведення претензійно-позовної роботи з боржником згідно з чинним законодавством у місячний термін після закінчення строку на добровільне відшкодування збитків за затвердженим цим рішенням актом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на вказаній земельній ділянці знаходиться вказане вище нерухоме майно, яке перебуває у власності відповідача. Однак, станом на момент звернення позивача до суду відповідачем не було укладено а ні договору оренди відповідної земельної ділянки, а ні договору про відшкодування збитків за час фактичного користування земельною ділянкою. Як вказує позивач, протиправність поведінки відповідача полягає в ухиленні від укладання договору про відшкодування збитків (неодержаного доходу) та сплати за таким договором, що позбавляє позивача, як власника землі, права отримувати від цієї земельної ділянки дохід у вигляді орендної плати; збитками позивача є ненадходження до міського бюджету орендної плати за фактичне користування відповідачем земельною ділянкою без належного оформлення права користування нею; причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача і завданими ним збитками позивачу полягає у тому, що саме внаслідок вказаної вище протиправної поведінки останнього позивач не одержав дохід, який міг би отримати у разі своєчасного укладання відповідачем договору оренди землі та договору про відшкодування збитків (неодержаного доходу) за фактичне користування земельною ділянкою без належного оформлення права користування нею. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача суму збитків у розмірі 61 389,49 грн за фактичне користування земельною ділянкою без належного оформлення права користування нею.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає про відсутність складу цивільного правопорушення у даному випадку, адже відсутні протиправна поведінка та вина банку. Окрім того, відповідач вказує на необґрунтованість застосованого позивачем відсотку нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірах 6% та 12% у 2016, 2017 та 2018 роках, тобто сума збитків є необґрунтованою.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких відносяться такі: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до приписів ст. 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Як встановлено Судом, з 20.08.2016 Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" являється власником нерухомого майна по вул. Івана Гонти (до перейменування провулок Котовського), 2/5, в м. Черкаси, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,2367 га, кадастровий номер :04:053:0001, що перебуває у комунальній власності. Станом на даний час право користування на цю земельну ділянку відповідачем не оформлено.

Вказані обставини відповідачем не заперечуються та не спростовуються.

Як вбачається з матеріалів справи, спір у справі виник у зв`язку з користуванням відповідачем спірною земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та без сплати орендної плати, у зв`язку з чим, посилаючись на ст. 22 Цивільного кодексу України, ст. 224 Господарського кодексу України, статті 152, 156, 157 Земельного кодексу України, Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 (далі також - Порядок № 284), позивач вказує на необхідність відшкодування відповідачем збитків у розмірі 61 389,49 грн., які являють собою суму неотриманого доходу міським бюджетом - орендної плати за користування землею.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (аналогічний висновок сформульований Верховним Судом України у постанові від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс15).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (аналогічний висновок сформульований Верховним Судом України у постанові від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13).

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Як встановлено Судом, відповідач є власником нерухомого майна, яке розміщене на земельній ділянці, право користування якою фактично припинене рішенням Черкаської міської ради від 23.11.2017 для ТОВ «АССАГАЙ», а саме, скасовано рішення Черкаської міської ради від 24.06.2016 № 2-789 «Про надання ТОВ «АССАГАЙ» земельної ділянки в оренду по вул. Івана Гонти (пров.Котовського), 2/5», зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно відповідачеві.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 ЗК України).

За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

З огляду на викладене Суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства про відшкодування шкоди (збитків), оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.

З огляду на наведені вище висновки суду, Суд відхиляє заперечення відповідача щодо недоведення позивачем складу цивільного правопорушення, необхідного для стягнення збитків.

Водночас, збитки за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та безпідставно набуте майно мають різну правову природу і підпадають під різне нормативно-правове регулювання. Втім на відміну від збитків, для стягнення яких підлягає доведенню наявність складу правопорушення, а саме таких складових як: шкода, протиправна поведінка її заподіювача, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вина, для висновків про наявність підстав для повернення безпідставно набутих коштів є встановлення обставин набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого) та те, що набуття або збереження цього майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Судом встановлено, що відповідач, як власник об`єкта нерухомого майна, користувався земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено, за відсутності оформленого відповідно до вимог чинного законодавства права користування цією земельною ділянкою, не сплачуючи орендну плату.

Отже, відповідач без достатньої правової підстави за рахунок позивача, який є власником земельної ділянки, зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тобто орендну плату, тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (ч. 1 ст. 21 названого Закону).

Згідно з абзацом 3 частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Отже, Суд зазначає, що основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі №920/739/17).

Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку збитків за час фактичного користування земельною ділянкою ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» по вул. Івана Гонти, 2/5, загальна сума неодержаного доходу за час фактичного користування земельною ділянкою з 20.08.2016 по 31.12.2018 склала 61 389,49, а саме: з 20.08.2016 по 31.12.2016 - 11 476,56 грн; з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 333 275,29 грн; з 01.01.2018 по 31.03.2018 - 16 637,64 грн.

При цьому, зазначені суми розраховані, виходячи з розміру очікуваної річної орендної плати, визначеної у відсотковому відношенні від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за відповідний рік.

Суд звертає увагу, що позивачем до матеріалів справи долучено витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2017 та 2018 роки, натомість відповідного витягу за 2016 рік в матеріали справи не подано.

При цьому, Суд зазначає, що неподання витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2016 рік свідчить про відсутність належного доказу правомірності та обґрунтованості нарахування суми орендної плати за 2016 рік.

Разом з тим, дослідивши здійснений позивачем розрахунок очікуваної орендної плати за 2018 рік, Суд зазначає, що наведена у ньому сума, що підлягає сплаті з 01.01.2018 по 31.03.2018, у розмірі 16 637,64 грн розрахована невірно, а правильної сумою є 16 409,73 грн. (182,33 грн/день х 90 днів).

Отже, встановивши факт набуття відповідачем права власності на нерухоме майно, а також користування земельною ділянкою без достатніх правових підстав з 01.01.2018 по 31.03.2018, за наслідками здійсненого Судом перерахунку за мінусом суми орендної плати за 2016 рік та зменшенням орендної плати за 2018 рік, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню плата за фактичне користування земельною ділянкою у загальному розмірі 49 685,02 грн. (33 275,29 грн + 16 409,73 грн).

Судове рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

При цьому рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Крім того, викладене вище узгоджується зі змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, та з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" українські суди повинні застосовувати при розгляді справ.

Так, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд зазначає, що хоча позивачем помилково застосовано до спірних правовідносин норми, які регулюють стягнення збитків у вигляді неодержаної орендної плати за земельну ділянку у вказаний період, при прийнятті рішення Суд самостійно здійснив правильну правову кваліфікацію правовідносин, застосувавши норми ст. 1212 Цивільного кодексу України, та дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача відповідної суми коштів як безпідставно отриманого майна.

Європейський Суд з прав людини у справі "Устименко проти України" констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006р. вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, процедура розгляду справи судами повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції та положенням законодавства України та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права. Ігноруючи конкретний, доречний і важливий аргумент заявника, національні суди не виконують своїх зобов`язань за пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Нечипорук і Йонкало проти України").

За наведених обставин позовні вимоги Черкаської міської ради підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код 14360570) на користь Черкаської міської ради (18000, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36, ідентифікаційний код 25212542) борг у розмірі 49 685 (сорок дев`ять тисяч шістсот вісімдесят п`ять) грн. 02 коп. та судовий збір у розмірі 1 554 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят чотири) грн. 47 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 04.07.2019

Суддя Т.Ю.Трофименко