ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2019 р. Справа№ 910/15559/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Чорної Л.В.

за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 05.06.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

на рішення господарського суду міста Києва

від 22.01.2019 (повний текст складено 04.02.2019)

у справі №910/15559/18 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НІК"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про стягнення 825504,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НіК" звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 825504,49 грн., з яких 749845,82 грн. заборгованість, 20153,39 грн. 3% річних, нарахованих за період з 23.12.2017 по 14.11.2018 та 55505,28 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 23.12.2017 по 14.11.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на виконання умов договору №609/54-15 про закупівлю робіт від 22.12.2015 ним було власними силами виконано роботи з встановлення та налаштування обладнання дистанційної передачі даних з вузлів обліку теплової енергії, вартість яких складає 4122242,85 грн., проте Публічним акціонерним товариством "Київенерго" належним чином не виконано своїх зобов`язань з оплати таких робіт, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 749845,82 грн. Крім того, за неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань позивачем нараховано за період з 23.12.2017 по 14.11.2018 3% річних у розмірі 20153,39 грн. та інфляційні втрати у розмірі 55505,28 грн. Також у позовній заяві позивачем викладено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, пов`язаних з розглядом даної справи, згідно якого позивач поніс витрати на оплату судового збору за звернення до господарського суду із даним позовом у розмірі 12382,57 грн. та очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн., відшкодування яких просив покласти на відповідача.

У відзиві на позов відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що строк оплати не настав, оскільки сторони домовились, що остаточні розрахунки проводяться на підставі підписаного акта приймання об`єкта в експлуатацію, в той час як такий акт в матеріалах справи відсутній. Оскільки, на думку відповідача, строк оплати за виконані роботи не настав, то відповідно Публічним акціонерним товариством "Київенерго" не прострочено свого зобов`язання з оплати виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю "Нік" робіт, а тому відсутні підстави для застосування до нього такої міри відповідальності, як нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

22.01.2019 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Нік" надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, за змістом якої позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 749845,82 грн., 3% річних у розмірі 7580,63 грн. та інфляційні втрати у розмірі 44419,50 грн.

Судом першої інстанції вказану заяву залишено без розгляду, оскільки позивачем подано заяву без долучення доказів направлення її копії та доданих до неї документів відповідачу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.01.2019 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "НіК" задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НіК" заборгованість у розмірі 749845 грн. 82 коп., 3% річних у розмірі 7580 грн. 63 коп., інфляційні втрати у розмірі 44419 грн. 50 коп., судовий збір у розмірі 12027 грн. 69 коп. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 19426 грн. 81 коп. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати судове рішення господарського суду міста Києва у справі №910/15559/18 від 22.01.2019 в частині стягнення 749845,82 грн. заборгованості, 7580,63 грн. - 3% річних, 44419,50 грн. - інфляційних витрат, 19426,81 грн. - витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "НіК" до ПАТ "Київенерго" про стягнення 825504,49 грн. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник стверджує, що зобов`язання відповідача щодо оплати виконаних робіт за договором №609/54-15 про закупівлю робіт від 22.12.2015 не настало, оскільки позивачем не доведено виконання ним у повному обсязі робіт за договором. На думку скаржника, зобов`язання з оплати виконаних робіт виникає після підписання актів приймання об`єкту в експлуатацію, що визначено в п.4.5 договору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі №910/15559/18 залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині на підставі ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України.

29.03.2019 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжне доручення №13393 від 20.03.2019 про сплату судового збору в сумі 18573,86 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі №910/15559/18; призначено справу до розгляду на 23.04.2019.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 у справі №910/15559/18 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/15559/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Чорна Л.В., Разіна Т.І.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі №910/15559/18 до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Чорної Л.В., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 розгляд справи відкладено до 13.05.2019.

06.05.2019 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження понесення ТОВ "НІК" витрат на правничу допомогу.

Згідно останнього розпорядження Північного апеляційного господарського суду у справі №910/15559/18 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/15559/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Чорна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі №910/15559/18 до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Михальської Ю.Б., Чорної Л.В.; призначено справу до розгляду на 05.06.2019.

В судове засідання апеляційної інстанції представник відповідача не з`явився.

Оскільки явка представників учасників справи у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення учасників справи про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

22.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго", як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "НіК", як підрядиком, укладено договір №609/54-15 про закупівлю робіт (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого підрядник зобов`язується за завданням замовника виконати на свій ризик та своїми силами роботи, зазначені в п. 1.2 договору, поставити обладнання, а замовник прийняти і оплатити виконані роботи та поставлене обладнання.

Пунктом 1.2 Договору визначено найменування робіт, а саме: встановлення та налаштування обладнання дистанційної передачі даних з вузлів обліку теплової енергії за об`єктами, наведеними у Додатку №1.

Пунктом 4.4 Договору визначено, що проміжні платежі за виконані будівельно-монтажні роботи та змонтоване обладнання у відповідному місяці проводяться замовником після підписання сторонами актів виконаних робіт за формою КБ-2в, актів приймання-передачі змонтованого обладнання, Довідки КБ-3 у розмірі 80% від суми, зазначеної у довідці КБ-3, з відтермінуванням платежу на 30 календарних днів від дня підписання замовником таких актів.

Остаточний розрахунок за Договором проводиться замовником після завершення всього комплексу робіт, надання актів виконаних робіт та повного комплекту технічної документації для введення об`єкта в експлуатацію, а також усунення усіх недоробок в процесі приймання виконаних робіт (у разі необхідності) з відтермінуванням платежу на 30 календарних дні з моменту підписання акта приймання об`єкта в експлуатацію. При невиконанні однієї з перерахованих умов остаточний розрахунок не проводиться до усунення підрядником зауважень замовника (п. 4.5 Договору).

Згідно п. 5.12 Договору здавання-приймання робіт здійснюється відповідно до чинних норм і оформлюється актом КБ-2в.

Відповідно до п. 6.1.1 Договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконанні роботи, поставлене та змонтоване обладнання.

Як стверджує позивач, ним на виконання Договору було виконано роботи загальною вартістю 4122242,85 грн., тоді як Публічним акціонерним товариством "Київенерго" оплачено такі роботи частково, а саме у розмірі 3372397,03 грн.

Виходячи зі змісту ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом та правовою природою договір №609/54-15 про закупівлю робіт є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Колегією суддів встановлено, що ані у відзиві на позовну заяву, ані в апеляційній скарзі відповідачем не заперечувались доводи позивача щодо виконання ним робіт за Договором загальною вартістю 4122242,85 грн. та прийняття Публічним акціонерним товариством "Київенерго" таких робіт.

Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього (частина 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для сумніву щодо достовірності цих обставин. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що між сторонами відсутній спір щодо якості та обсягів виконаних позивачем за Договором робіт.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено вище, сторонами було погоджено, що проміжні платежі за виконані будівельно-монтажні роботи та змонтоване обладнання у відповідному місяці проводяться замовником після підписання сторонами актів виконаних робіт за формою КБ-2в, актів приймання-передачі змонтованого обладнання, Довідки КБ-3 у розмірі 80% від суми, зазначеної у довідці КБ-3, з відтермінуванням платежу на 30 календарних днів від дня підписання замовником таких актів (п. 4.4 Договору). Остаточний розрахунок за Договором проводиться замовником після завершення всього комплексу робіт, надання актів виконаних робіт та повного комплекту технічної документації для введення об`єкта в експлуатацію, а також усунення усіх недоробок в процесі приймання виконаних робіт (у разі необхідності) з відтермінуванням платежу на 30 календарних дні з моменту підписання акта приймання об`єкта в експлуатацію. При невиконанні однієї з перерахованих умов остаточний розрахунок не проводиться до усунення підрядником зауважень замовника (п. 4.5 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було частково виконано своє зобов`язання з оплати робіт, а саме: у сумі 3372397,03 грн.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, фактично спір між сторонами існує щодо визначення моменту, з якого у відповідача виник обов`язок з остаточної оплати виконаних позивачем робіт.

Так, позивач стверджує, що відповідач зобов`язаний був оплатити роботи через 30 календарних днів від дати прийняття всього комплексу робіт за Договором, тобто до 30.11.2016 включно. В той час як відповідач вказує, що перебіг строку здійснення остаточних розрахунків за договором не настав, оскільки позивачем не надано доказів підписання сторонами актів приймання об`єктів в експлуатацію.

В свою чергу суд звертає увагу на пункт 5.12 Договору, в якому сторони погодили, що здавання-приймання робіт здійснюється відповідно до чинних норм і оформлюється актом КБ-2в.

У пункті 4.7 Договору передбачено, що вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті, визначається в порядку, передбаченому чинними нормативними актами, із урахуванням обсягів виконаних робіт підрядником.

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Отже, сторонами досягнуто згоди щодо настання зобов`язання замовника з оплати вартості робіт саме від моменту підписання сторонами акта КБ-2в та довідки КБ-3.

При цьому, суд звертає увагу на те, що підписання сторонами акту приймання об`єкту в експлуатацію (за наявності підписаних сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт форми КБ-2в за травень, червень, липень, серпень та жовтень 2016 року) не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність акту не звільняє відповідача від обов`язку сплатити вартість фактично виконаних підрядником та (як було встановлено судом) прийнятих замовником робіт.

Відповідачем не заперечується, що за наслідками виконання робіт за Договором вартістю 4122242,85 грн. сторонами було складено акти форми КБ-2в за травень, червень, липень, серпень та жовтень 2016 року та довідку КБ-3.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, а також визначених у пунктах 4.4, 4.5 Договору умов оплати вартості виконаних позивачем робіт, зважаючи на те, що останні роботи за Договором були прийняті відповідачем за актом здачі-приймання виконаних робіт форми КБ-2в за жовтень 2016 року, колегія суддів вважає, що датою, від якої починає перебіг 30-дений строк відтермінування платежу, є 31.10.2016.

Таким чином, Публічне акціонерне товариство "Київенерго" зобов`язано було здійснити розрахунки за виконані Товариством з обмеженою відповідальністю "НіК" роботи до 30.11.2016.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідачем не надано суду доказів оплати в повному обсязі виконаних позивачем згідно Договору робіт, а тому відповідач є таким, що з 01.12.2016 прострочив виконання свого зобов`язання зі сплати за виконані позивачем згідно Договору роботи та у нього наявна заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "НіК" у розмірі 749845,82 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Крім того, в матеріалах справи наявний лист Публічного акціонерного товариства "Київенерго" №42АУ/202/2421 від 20.12.2018, в якому відповідач визнає, що станом на 01.12.2018 за ним обліковується заборгованість з оплати виконаних робіт за Договором, проте вказує, що у нього відсутні кошти на банківських рахунках, а тому пропонує Товариству з обмеженою відповідальністю "НіК" в рахунок погашення заборгованості демонтувати та забрати ВОТЕ і модеми вартістю, еквівалентною заборгованості.

Суд звертає увагу на те, що зміна порядку розрахунків за Договором може мати місце виключно за згоди обох сторін Договору, в той час як сам факт звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "НіК" до господарського суду міста Києва з даним позовом свідчить про його незгоду з запропонованим відповідачем порядком погашення заборгованості.

Водночас, відсутність у відповідача коштів не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №11/446.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "НіК" в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" суми основного боргу у розмірі 749845,82 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 20153,39 грн. та інфляційних втрат у розмірі 55505,28 грн., нарахованих за період з 23.12.2017 по 14.11.2018.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено вище, відповідач у встановлений строк свого обов`язку по оплаті вартості виконаних позивачем робіт не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Суд апеляційної інстанції погоджується зі здійсненим судом першої інстанції розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, та вважає, що з урахуванням факту порушення відповідачем грошового зобов`язання, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7580,63 грн. та інфляційних втрат у розмірі 44419,50 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В іншій частині, заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати обраховані невірно, а тому в цій частині позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "НіК" задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування, зміни чи визнання нечинним оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі №910/15559/18 - без змін.

Матеріали справи №910/15559/18 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

повний текст постанови складено 01.07.2019

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б.Михальська

Л.В. Чорна