СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2019 р. Справа № 922/1563/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,

представників учасників провадження у справі про банкрутство:

апелянта - ОСОБА_2 (особисто), паспорт №001917845,

боржника - не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 (вх.№1830 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 03.06.2019, постановлену у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Яризько В.О., час проголошення ухвали - не зазначено, дата складання повного тексту ухвали - 03.06.2019, у справі №922/1563/19

за заявою ОСОБА_2 , м. Харків,

до фізичної особи-підприємця Корнач Олени Іларіонівни , м. Харків,

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до місцевого господарського суду з заявою про порушення справи про банкрутство фізичної особи-підприємця Корнач О.І., посилаючись на те, що боржник має заборгованість перед кредитором на суму 12 451 250, 00грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.06.2019 відмовлено ОСОБА_2 у прийнятті заяви про порушення справи про банкрутство з тієї підстави, що вимоги, які заявлені в обґрунтування заяви про порушення справи про банкрутство, не є безспірними у розумінні статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон про банкрутство).

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, заявник звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду суду першої інстанції зі стадії прийняття заяви до розгляду.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що стаття 10 Закону про банкрутство не вимагає підтвердження безспірності вимог, а власне підтвердження самих вимог. Як вказує апелянт, його грошові вимоги підтверджуються виконавчим написом нотаріуса №1-569 від 13.09.2018, постановою ВДВС №57221426 від 14.09.2018, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.03.2018 у справі №643/12589/17, ухвалою Дзержинського районного суду від 28.12.2018 у справі №638/14808/18; на думку апелянта, у даному випадку безспірні вимоги існують і законодавство не передбачає обов`язкового ухвалення судового рішення стосовно виконавчого напису нотаріуса.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 03.06.2019 у справі №922/1563/19; встановлено боржнику строк до 27.06.2019 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзиву апелянту; призначено справу до розгляду на 09.07.2019 о 15:15год.

У встановлений судом строк від боржника не надійшло відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 09.07.2019 апелянт оголосив доводи апеляційної скарги; просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду суду першої інстанції зі стадії прийняття заяви до розгляду.

Боржник своїм правом на участь у судовому засіданні не скористалась, представник боржника в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча боржник була належним чином завчасно повідомлена про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги (а.с.50).

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, боржник належним чином повідомлена про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, а неявка у судове засідання її представника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заслухавши його у судовому засіданні, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, у заяві про порушення справи про банкрутство ОСОБА_2 зазначає, що його вимоги як ініціюючого кредитора до ФОП Корнач О.І. є безспірними, оскільки підтверджуються копіями договору поручительства від 31.08.2015, розписок від 02.10.2007 та від 05.10.2007, копіями договорів позики грошових коштів від 05.10.2007 та від 02.10.2007 з додатковими угодами до нього, копією угоди про дотримання боргового правонаступництва від 23.10.2018, копією виконавчого напису №1-569 від 13.09.2018 державного нотаріуса Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори, копією постанови про відкриття виконавчого провадження №57221426 від 14.09.2018. Крім того, заявник зазначає, що безспірність цього зобов`язання обумовлена приписами статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат".

Також заявник вказує, що відповідно до укладеного 20.04.2018 договору про переведення боргу, Корнач О.І. є боржником із зобов`язання по сплаті на користь заявника суми основного боргу по простому процентному векселю №3666, по якому строк виконання зобов`язання настав 08.09.2017, що підтверджується виконавчим написом державного нотаріуса №2-916. 11.09.2018 виконавчий напис було передано на примусове виконання, яке перебуває на виконанні в Міжрайонному ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області.

На підтвердження безспірності заборгованості по векселю за №3666 ОСОБА_2 посилається на рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.03.2018 у справі №643/12589/17, яким відмовлено гр. ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про визнання простого процентного векселю №3666 недійсним з підстав невідповідності форми.

Апеляційним господарським судом встановлено, що згідно наданих заявником документів, 02.10.2007 між громадянами ОСОБА_2 і ОСОБА_5 був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 400 000, 00 доларів США, а ОСОБА_5 зобов`язався повернути їх до 01.02.2015.

Згідно наданої заявником копії розписки від 02.10.2007, грошові кошти в сумі 400 000, 00 доларів США були передані ОСОБА_5

05.10.2007 між громадянами ОСОБА_5 і ФОП Корнач О.І. був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передав ФОП Корнач О.І. грошові кошти в сумі 350 000, 00 доларів США, а ФОП Корнач О.І. зобов`язалась повернути їх до 28.01.2015.

Згідно наданої заявником копії розписки від 05.10.2007, грошові кошти в сумі 350 000, 00 доларів США були передані ФОП Корнач О.І.

02.10.2014 між громадянами ОСОБА_2 і ОСОБА_5 була укладена додаткова угода до договору позики грошових коштів від 02.10.2007, відповідно до умов якої позичальник ( ОСОБА_5 ) зобов`язався забезпечити укладенням договору застави нерухомості (іпотеки) - нежитлових приміщень, що належать позичальнику або його поручителям чи майновим поручителям; відомостей щодо укладення договору застави на виконання цієї угоди заявником суду не надано.

31.08.2015 між громадянами ОСОБА_2 і Корнач О.І. був укладений договір поруки, відповідно до умов якого Корнач О.І. поручилась у випадку невиконання або неналежного виконання грошових зобов`язань ОСОБА_5 за договором позики від 02.10.2014 нести майнову відповідальність перед ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_5 в сумі, що дорівнює 400 000, 00 доларів США.

23.06.2016 між громадянами ОСОБА_2 і ОСОБА_5 була укладена додаткова угода до договору позики грошових коштів від 02.10.2007, за умовами якої сторони відстрочили строк виплати боргу із загальною сумою 10 064 000, 00грн у строк до 01.08.2017; додаткову угоду позичальник зобов`язався забезпечити укладенням договору поруки з громадянином ОСОБА_4 ; відомостей щодо укладення договору поруки з ОСОБА_4 на виконання цієї угоди заявником суду не надано.

23.10.2018 між громадянами ОСОБА_5 і ФОП Корнач О.І. була укладена угода про дотримання боргового майнового правонаступництва, відповідно до умов якої ФОП Корнач О.І. визнала в якості фізичної особи-підприємця борги фізичної особи Корнач О.І. і фізичної особи-підприємця Корнач О.І. попередньої державної реєстрації (2003), кредитором (стягувачем) за яким є ОСОБА_2 і які знаходяться на примусовому стягнення в державній виконавчій службі і у приватних виконавців. ФОП Корнач О.І. визнані майнові борги на суму 6 200 000, 00грн, на суму 6 251 250, 00грн і інші борги перед ОСОБА_2 , спори з яких станом на момент укладення цієї угоди не завершені. ФОП Корнач О.І. визнала майновий характер боргу перед ОСОБА_6 , який виник внаслідок отримання боржником коштів, що належать кредитору.

У разі неможливості сплатити борг коштами ФОП Корнач О.І. зобов`язалась передати майнові права на майно, вартість якого перевищує заставну вартість нерухомого майна, - 14 583 573, 50грн, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

06.12.2018 між громадянами ОСОБА_2 і ОСОБА_5 був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_5 відступив, а ОСОБА_2 прийняв на себе право вимоги з ФОП Корнач О.І. грошового боргу, який виник із зобов`язань ФОП Корнач О.І. перед ОСОБА_5 по договору позики грошових коштів від 05.10.2007, укладеного між ОСОБА_5 і ФОП Корнач О.І .

Згідно умов договору від 06.12.2018, відступлена вимога є існуючою, строк сплати по якій настав 28.01.2015; сум відступлення складає еквівалент 200 000, 00 доларів США.

Відповідно до наданого заявником виконавчого напису державного нотаріуса Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори №1-569 від 13.09.2018, нотаріусом Зімніцькою В.П. запропоновано стягнути на підставі Протесту у неплатежі за простим векселем, вчиненого ОСОБА_7 , державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області 22.08.2018 за реєстровим №1-931, з аваліста - фізичної особи Корнач О.І. , що є авалістом простого векселя серія АА №2820421 зі строком, за яким провадиться стягнення "за пред`явленням" на користь ОСОБА_2 , який є векселедержателем зазначеного векселя, суму основного боргу у розмірі 6 200 000, 00грн.

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП №57221426) від 24.09.2018, державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу ДВС ГТУ юстиції у Київській області Марченко Я.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №1-569 від 13.09.2018.

Тобто, згідно наданих заявником документів, заборгованість Корнач О.І. у розмірі 6 200 000, 00грн перед ОСОБА_2 підтверджується виконавчим написом державного нотаріуса Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори №1-569 від 13.09.2018 і постановою про відкриття виконавчого провадження (ВП №57221426) від 24.09.2018.

Апеляційним господарським судом також встановлено, що згідно наданого заявником виконавчого напису державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №2-916 від 08.09.2017, нотаріусом Богуновою Н.В. запропоновано стягнути на підставі протесту векселя про неоплату, вчиненого ОСОБА_8 , державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області 07.09.2017 за реєстровим №2-912, з аваліста - фізичної особи ОСОБА_4 , що є авалістом простого процентного векселя № 3666 зі строком, за яким провадиться стягнення з 01.01.2005 по 31.08.2017 на користь ОСОБА_2 , який є векселедержателем зазначеного векселя, суму основного боргу у розмірі 1 500 000, 00грн, суму процентів 4 751 250, 00грн; загальна сума, що підлягає стягненню 6 251 250, 00грн.

Відповідно наданої заявником неповної Інформації про виконавче провадження станом на 20.03.2019 (відсутня остання сторінка), на виконані у державній виконавчій службі наявне виконавче провадження №54675556 з виконання виконавчого напису від 08.09.2017 №2-916.

Заявником надано копію рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.03.2018 у справі №643/12589/17 (провадження №2/643/1348/18) про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання простого процентного векселя №3666 недійсним. Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що єдиною підставою для визнання простого векселя недійсним є відсутність якого-небудь з реквізитів, однак з реквізитів простого векселю №3666 не вбачається невідповідності закону, крім того, заявником не надано суду оригіналу або копії цього векселя.

Згідно ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.12.2018 у справі №638/14808/18 (провадження №6/638/501/18), задоволено заяву ОСОБА_2 про заміну сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису задоволено; замінено боржника ОСОБА_4 на його правонаступника Корнач О.І. у виконавчому провадженні №54675556 Міськрайонного відділу ДВС по Харківському району та місту Люботину ГТУ юстиції у Харківській області за виконавчим написом №2-916, виданим 08.09.2017.

Таким чином, згідно наданих заявником документів, заборгованість Корнач О.І. у розмірі 6 251 250, 00грн перед ОСОБА_2 підтверджується виконавчим написом державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №2-916 від 08.09.2017 і виконавчим провадженням №54675556 з виконання виконавчого напису від 08.09.2017 №2-916.

Апеляційним господарським судом також встановлено, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься запис 7011961 від 19.12.2016 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем Корнач О.І.; 23.10.2018 здійснено номер запису 2 022626 про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця Корнач О.І. ; 25.06.2019 порушено справу про банкрутство (підстава: за судовим рішенням Господарського суду Харківської області від 12.06.2019 у справі №922/1775/19).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.06.2019 у справі №922/1775/19 прийнято заяву ФОП Корнач Олена Іларіонівна , м. Харків про відкриття провадження у справі про банкрутство до розгляду; ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.06.2019 у справі №922/1775/19 у справі про банкрутство ФОП Корнач О.І. відкладено підготовче засідання.

У матеріалах даної справи також наявна копія ухвали від 12.03.2019 у справі №922/645/19 про відмову у прийнятті заяви про порушення справи про банкрутство ФОП Корнач Олени Іларіонівни за заявою ОСОБА_2 з тих підстав, що заявником до заяви не додано рішення суду в підтвердження безспірності заявлених вимог як того вимагає частина 3 статті 10 Закону про банкрутство.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Статтею 10 Закону про банкрутство передбачено, що право на звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство мають боржник, кредитор.

Справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Отже, згідно цієї норми, у випадку звернення кредитором до суду із заявою про порушення справи про банкрутство в обґрунтування своїх вимог має надати суду докази того, що сума безспірних до боржника вимог сукупно становить не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку.

Частиною 3 статті 10 Закону про банкрутство чітко надано визначення, що є безспірними вимогами кредиторів - це грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника. До складу цих вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Судова колегія зазначає, що відповідно до положень статті 1 Закону про банкрутство боржником є суб`єкт підприємницької діяльності (юридична або фізична особа-підприємець), неспроможний виконати протягом трьох місяців свої грошові зобов`язання після настання встановленого строку їх виконання, які підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, та постановою про відкриття виконавчого провадження.

Тобто, Закон про банкрутство вимагає від кредитора при зверненні до суду із заявою про порушення справи про банкрутство на підтвердження своїх безспірних вимог надати саме судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення заборгованості з боржника, розмір якої становить не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, а також постанову про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що надані заявником рішення районних судів, які стосуються векселю №3666, про заміну сторони виконавчого провадження у Дзержинському районному суді м. Харкова (справа №638/14808/18) та про визнання векселю недійсним через дефект форми у Московському районному суді м. Харкова (справа № 643/12589/17) не є тими судовими рішеннями, яке свідчіть про безспірність вимог ОСОБА_2 до ФОП Корнач О.І. , оскільки обставини щодо правомірності стягнення заборгованості з Корнач О.І. на користь ОСОБА_2 цими судовими рішеннями не досліджувались і не встановлювались.

Нормами Закону про банкрутство не передбачено надання або судового рішення, або постанови про відкриття виконавчого провадження; кредитор має надати усі передбачені Законом про банкрутство докази на підтвердження своїх безспірних кредиторських вимог.

Зазначене спростовує доводи апелянта, що стаття 10 Закону про банкрутство не вимагає підтвердження безспірності вимог, а власне підтвердження самих вимог; такі доводи апелянт ґрунтуються на вільному тлумаченні норм чинного законодавства України на свою користь.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що заявником при зверненні до місцевого господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство на підтвердження своїх вимог до ФОП Корнач О.І. не надано судового рішення, що набрало законної сили, про стягнення заборгованості з боржника, розмір якої становить не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, відповідно до якого судом встановлюється факт невиконання боржником свого грошового зобов`язання та яке підставою для відкриття (порушення) справи про банкрутство.

Щодо доводів апелянта про безспірність його вимог до ФОП Корнач О.І. , які підтверджуються виконавчими написами нотаріуса, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Векселі, опротестовані нотаріусами в установленому законом порядку, віднесено до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (надалі - Перелік).

Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт можуть бути оскаржені до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а лише підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на викладене, захист цивільного права шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. У такому спорі суд перевіряє доводи боржника і встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.04.2019 у справі №201/11696/16-ц.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що виконавчий напис нотаріуса не є документом, який може підтвердити безспірність вимог кредитора у розумінні приписів Закону про банкрутство.

До того ж, судом першої інстанції вірно враховано рекомендації, викладені в пункті 8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/606/2013 від 28.03.2013, за змістом яких виконавчий напис нотаріуса не може вважатися доказом безспірності грошових вимог.

Виходячи з наведеного, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що заявником належними та допустимими доказами не підтверджено факт безспірності вимог ініціюючого кредитора у розумінні частини 3 статті 10 Закону про банкрутство, оскільки приписами Закону про банкрутство чітко передбачено, що безспірні вимоги кредитора підтверджуються судовим рішенням, що набрало законної сили, якого заявником суду не надано, а доводи апелянта щодо безспірності його вимог з огляду на наявність виконавчих написів нотаріуса спростовуються зазначеним вище.

Відтак, судом обґрунтовано відмовлено заявнику у прийнятті заяви про порушення справи про банкрутство з посиланням на абзац 7 частини 1 статті 14 Закону про банкрутство, яким передбачено, що господарський суд відмовляє у прийнятті заяви про порушення справи про банкрутство, якщо, зокрема, до боржника заявлено вимоги, які не є безспірними.

Крім цього, судова колегія зазначає, що відповідно до частини 1 статті 90 Закону про банкрутство правила, передбачені цією статтею, застосовуються до відносин, пов`язаних з визнанням банкрутом фізичної особи за боргами, які виникли у неї у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності.

А статтею 1 Закону про банкрутство передбачено, що фізична особа-підприємець є боржником лише за зобов`язаннями, які виникли у неї у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина 2 статті 50 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 128 Господарського кодексу України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до статті 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Частиною 1 статті 3 Господарського кодексу України встановлено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Таким чином, фізична особа, яка бажає реалізувати своє право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус "фізична особа - підприємець" сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Наявність у фізичної особи суб`єкта господарювання не означає, що усі правовідносини за її участю є господарськими. Так, неодмінними ознаками господарської діяльності є сфера суспільного виробництва з метою задоволення не власних потреб виробника, а інших осіб, поєднання приватного інтересу, наприклад, в одержанні прибутку та публічних інтересів суспільства в особі широкого кола споживачів.

Тобто, наявність у Корнач О.І. статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту її державної реєстрації як фізичної особи-підприємця вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах, зокрема й при визнанні боржником за векселями.

Однак, із наданих заявником документів не вбачається, що відносини між ОСОБА_2 та ФОП Корнач О.І. та заборгованість, яка виникла у неї з цих відносин, виникли у зв`язку зі здійсненням нею саме підприємницької діяльності.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування ухвали суду, постановленої з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду від 03.06.2019 у справі №922/1563/19 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 255-256, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 03.06.2019 у справі №922/1563/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено 11.07.2019

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза