ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2019 р. Справа№ 911/312/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Пономаренка Є.Ю.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Мета»

на рішення Господарського суду Київської області

від 03.04.2019 (повний текст складено 12.04.2019)

у справі №911/312/19 (суддя Грабець С.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Мета»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп»

про стягнення заборгованості 36 324, 33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Мета» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» про стягнення заборгованості в сумі 36 324,33 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач послався на порушення відповідачем умов договору №1І033607 від 25.04.2016 року в частині своєчасної оплати за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.04.2019, (з урахуванням ухвали від 15.04.2019 про виправлення описки), у справі №911/312/19 позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Мета» 6 864,48 грн. основного боргу, 54,16 грн. трьох процентів річних, 219,66 грн. суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, 786,06 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 377,51 грн. витрат на сплату судового збору.

Рішення мотивоване тим, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність боргу та прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, однак у нарахуванні трьох процентів річних та інфляційних втрат нарахованих на суму прострочення за видатковими накладними №№ 183, 186, 197 та 231 суд відмовив, оскільки вказані накладні не були надані до матеріалів справи.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач (Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Мета») звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 03.04.2019 у справі №911/312/19 в частині відмови в задоволенні позову, та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а саме: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Мета» 3% річних у розмірі 3 719,93 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 25 533, 97 грн., а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення.

За твердженням апелянта, факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання в сумі 431 039, 10 грн. встановлено рішенням у справі № 911/2041/18, яке було повністю виконано лише 26.12.2018, а тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних нарахованих на вказану суму є правомірними.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2019, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Мета» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №911/312/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Мета» на рішення Господарського суду Київської області від 03.04.2019. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено відповідачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу протягом семи днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відповідно, але не пізніше 11.06.2019. Встановлено строк для подання пояснень, клопотань, заперечень - до 21.06.2019.

Представник відповідача у строк наданий судом відзиву на апеляційну скаргу не надав.

У зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Пономаренко Є.Ю., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2019 прийнято справу №911/312/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Мета" на рішення Господарського суду Київської області від 03.04.2019 у визначеному складі колегії суддів. Розгляд даної справи вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

25 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд Мета» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» був укладений договір №1І033607 (надалі - Договір №1), згідно з умовами якого позивач зобов`язувався поставити відповідачу товар, а відповідач зобов`язувався його прийняти і оплатити.

Згідно з п. 3.1 Договору №1 товар поставляється позивачем у відповідності з замовленням відповідача по асортименту, кількості та цінам в строк, зазначений в замовленні.

Відповідно до п. 3.6 Договору №1 позивач при поставці відповідної партії товару передає відповідачу наступну супровідну документацію: - накладні, в яких повинно бути чітко зазначена кількість відвантаженого товару, ціна за одиницю товару без ПДВ, вартість без ПДВ, сума ПДВ, загальна вартість з ПДВ, а також номер податкової накладної, сформованої під дану поставку. Одиницею виміру кількості товару вважається одиниця виміру товару для продажу його кінцевому споживачеві в магазинах відповідача («шт.» для штучного товару, «кг» для вагового). Позивач несе відповідальність за арифметичні помилки в накладних; - товарно-транспорті накладні; - належним чином завірені копії посвідчення якості, ветеринарних свідоцтв чи довідок (для товарів тваринного походження), сертифікатів відповідності, в разі необхідності сертифікат про визнання іноземного сертифікату, гігієнічні висновки (для товарів, що не підлягають обов`язковій сертифікації), інструкції з використання, гарантійні сертифікати, технічні паспорти тощо, що вимагається відповідно до законодавства України для оптової чи роздрібної торгівлі; - погоджений з відповідачем примірник замовлення. Податкова накладна повинна бути зареєстрована в ЕРПН протягом 15 календарних днів. Зазначені документи мають бути складені українською мовою та надані в оригіналах чи належним чином посвідчених копіях.

Пунктом 5.1 Договору №1 встановлено, що перехід права власності на товар від позивача до відповідача здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця.

Положеннями п. 7.1 Договору №1 сторони погодили, що відповідач оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних. Ціна на товар в специфікації вказується в гривнях. Ціна повинна відповідати законодавству України та включати не більше 2-х знаків після коми (Ціна без ПДВ та з ПДВ).

Відповідно до п. 7.8 Договору №1 загальна сума цього договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка товару.

Згідно з п. 7.9 Договору №1, оплата за товар здійснюється щосереди в українській національній валюті - гривні в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позивача через 120 (сто двадцять) дні(ів) з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару. У випадку, якщо день оплати (середа) випадає на вихідний чи святковий день, то оплати здійснюються найближчої середи, яка є робочим днем. При цьому сторони домовились про те, що відповідач здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500,00 (п`ятсот) грн. з кожного магазину.

У відповідності до п. 7.13 Договору №1 не рідше ніж кожні три місяці, з моменту укладення цього договору, сторони зобов`язані підписувати акти звірки взаєморозрахунків. Акти звірки розрахунків по цьому договору підписуються не пізніше кожного 30 числа першого місяця наступного кварталу.

Згідно з п. 10.1 Договору №1 він набирає силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2021 року.

Крім того, 25 квітня 2016 року між сторонами був укладений договір про надання логістичних послуг №Л1І033607 (надалі - договір №2), згідно з умовами якого позивач доручав відповідачу, а відповідач зобов`язувався надати позивачу за плату логістичні послуги, вказані в п. 1.2 даного договору, стосовно товарів, поставлених позивачем згідно з договором поставки №1І033607 від 25.04.2016 року до розподільчого центру відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №1 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на суму 6 864,48 грн., про що сторонами підписана видаткова накладна №493 від 25 червня 2018 року, копія якої долучена до матеріалів справи.

Відповідно до п. 1 ст. 264 Господарського кодексу України, матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 3 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з ч. 1 ст. 189 Господарського кодексу України, ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Відповідно до ч. 2 ст. 189 Господарського кодексу України, ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 266 Господарського кодексу України, предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 Господарського кодексу України, загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 ст. 267 Господарського кодексу України встановлено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З матеріалів справи вбачається, що поставлений позивачем товар на суму 6 864,48 грн., згідно з видатковою накладною № 493 від 25.06.2018, не оплатив, що не спростовано відповідачем та відображено в акті перевірки розрахунків від 13.07.2018 року, копія якої долучена до матеріалів справи.

Сторонами було погоджено, що відповідачем товар оплачується щосереди через 120 днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладних.

Так, товар, поставлений позивачем відповідачу, повинен був бути оплачений не пізніше, ніж 23 жовтня 2018 року.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Господарського процесуального кодексу України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Пунктом 11.2 Договору №1 встановлено, що сторони домовились про обов`язкове застосування заходів досудового врегулювання господарських спорів. Пред`явлення претензій, їх розгляд та надання відповіді здійснюються в порядку та строки, зазначені в розділі ІІ «Досудове врегулювання господарських спорів» Господарського процесуального кодексу України.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив на адресу відповідача претензію №1/114 від 14.01.2019 з вимогою оплатити заборгованість.

Відповідач відповіді на претензію №1/114 від 14.01.2019 не надав, заборгованість не оплатив.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 6 864,48 грн. основного боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Мала проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що рівність сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом.

Колегія суддів враховує, що у відзиві на позов відповідач заперечував проти задоволення позову в частині стягнення боргу посилаючись на те, що видаткові накладні, які підтверджують поставку товару позивачем відповідачу, оформлені з порушенням встановлених законодавством вимог, а акт звірки, на який послався представник позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог, не може підтверджувати обов`язок відповідача щодо сплати боргу перед позивачем в сумі 6 864,48 грн.

Водночас, матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо самого факту поставки товару, а також щодо кількості та якості поставленого товару, а тому суд першої інстанції правомірно прийняв видаткову накладну як належний та допустимий доказ у справі, у свою чергу відповідач доказів погашення заборгованості не надав.

Враховуючи викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 6 864,48 грн. є такою, що підлягає задоволенню.

Крім стягнення основного боргу, позивач просив суд стягнути з відповідача за період з 25.10.2018 року до 28.01.2019 року три проценти річних у розмірі 54,16 грн. та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 7 016,27 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, сплата трьох процентів річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом апеляційної інстанції перевірено, що три проценти річних за видатковою накладною №493 від 25 червня 2018 року, враховуючи період заборгованості з 25.10.2018 до 28.01.2019, складає 96 днів, тому суд першої інстанції вірно встановив, що три проценти річних від суми 6 864,48 грн. становлять 54,16 грн.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без враховування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Колегія суддів також перевірила суму розраховану судом першої інстанції, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, за видатковою накладною №493 від 25 червня 2018 року: за листопад 2018 року - 101,4% (УК №235 від 12.12.2018 року); за грудень 2018 року - 100,8% (УК №6 від 11.01.2019 року); за січень 2019 року - 101,0% (УК №28 від 12.12.2019 року), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 219,66 грн. втрат від інфляці.

Крім цього, позивач просив стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 3 719,93 грн. за період з 13.09.2018 року до 26.12.2018 року та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 25 533,97 грн., за період з 22.08.2018 року до 26.12.2018 року.

Вищевказані суми позивач просив стягнути з відповідача на підставі видаткових накладних №183 від 28.03.2018 року, №186 від 28.03.2018 року, №197 від 04.04.2018 року та №231 від 18.04.2018 року, які були предметом дослідження в іншій судовій справі, а саме №911/2041/18, рішенням по якій із відповідача стягнуто на користь позивача 431 039,10 грн. основного боргу та 1 375,27 грн. трьох процентів річних.

Дослідивши вказані вимоги та доводи апелянта, колегія суддів зазначає, що підставою позову є не рішення суду, копія якого долучена до матеріалів справи, а саме видаткові накладні №183 від 28.03.2018 року, №186 від 28.03.2018 року, №197 від 04.04.2018 року та №231 від 18.04.2018 року, однак вказані видаткові накладі до матеріалів справи надані не були, а тому суд першої інстанції, за відсутності доказів якими позивач обґрунтовує позов, правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та пені нарахованих на суму прострочення оплати за вказаними видатковими накладними.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись ст. ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Мета» на рішення Господарського суду Київської області від 03.04.2019 у справі №911/312/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 03.04.2019 у справі №911/312/19 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд Мета».

4. Матеріали справи №911/312/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 11.07.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Є.Ю. Пономаренко