УХВАЛА

м. Київ

26.06.2019Справа № 910/17995/16

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" на постанову приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича про арешт майна боржника від 03.06.2019 у виконавчому провадженні № 59253362

у справі № 910/17995/16

за первісним позовом Приватного Підприємства "Автосервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн"

про розірвання договору та стягнення 2 140 417,00 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн"

до Приватного Підприємства "Автосервіс"

про стягнення 35 227,50 грн.

Представники сторін:

приватний виконавець: Телявський А.М.

від ТОВ "Фарм Лайн" (скаржник) : Клименко Е.Н. - представник

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/17995/16 за позовом Приватного підприємства "Автосервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" про розірвання договору та стягнення 2 140 417 грн. 00 коп. та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" до приватного підприємства "Автосервіс" про стягнення 35 227,50 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 первісний позов Приватного підприємства "Автосервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" задоволено частково в розмірі 2 079 517,20 грн. збитків, 32 570,76 грн. витрат зі сплати судового збору, 23 011,34 грн. витрат на проведення експертизи. Розірвано договір № 90173 на виконання робіт від 07.10.2013, укладений між Приватним підприємством "Автосервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн". У задоволенні іншої частини первісного позову відмовлено. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" до Приватного підприємства "Автосервіс" задоволено частково в розмірі 20 000,00 грн. основного боргу, 1 505,75 грн. 3% річних, 13 720,10 грн. інфляційних втрат та 1 599,93 грн. витрат по сплаті судового збору. У задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовлено. Здійснено зарахування первісних та зустрічних позовних вимог. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" на користь Приватного підприємства "Автосервіс" 2 044 291,35 грн. збитків, 30 970,83 грн. судового збору, 23 011,34 грн. витрат на проведення експертизи.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 залишено без змін.

10.06.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" на постанову приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича про арешт майна боржника від 03.06.2019 у виконавчому провадженні № 59253362.

Розпорядженням керівника апарату Кривенко О.М. № 05-23/1289 від 10.06.2019 відповідно до п. 4.3. Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду міста Києва, затверджених рішенням зборів суддів від 14.09.2015 № 17, призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів судової справи № 910/17995/16 зареєстрованої за вхідним № 01-20/5243/19.

За наслідками проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 910/17995/16, визначено суддю Баранова Д.О. для розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" на постанову приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича про арешт майна боржника від 03.06.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2019 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" на постанову приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича про арешт майна боржника від 03.06.2019 прийнято до розгляду суддею Барановим Д.О. Також даною ухвалою повідомлено приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича про надходження до Господарського суду міста Києва скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" на постанову приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича про арешт майна боржника від 03.06.2019. Розгляд скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" призначено на 19.06.2019.

18.06.2019 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення Приватного Підприємства "Автосервіс" на скаргу, в яких товариство просить суд відмовити у задоволенні скарги.

18.06.2019 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення приватного виконавця, в яких останній просить суд відмовити у її задоволенні.

19.06.2019 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання представника скаржника про відкладення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2019 судове засідання щодо розгляду скарги відкладено на 26.06.2019.

У судовому засіданні 26.06.2019 розглядалась скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" на постанову приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича про арешт майна боржника від 03.06.2019 у виконавчому провадженні № 59253362.

Представник скаржника підтримав подану ним скаргу та просив суд її задовольнити.

Приватний виконавець заперечував щодо задоволення даної скарги.

Представник Приватного Підприємства "Автосервіс" у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся ухвалою суду про місце, дату та час розгляду справи.

Так, ч. 1 та 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відтак, з огляду на наведену норму процесуального закону, суд вважає за можливе розглянути скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" на постанову приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича про арешт майна боржника від 03.06.2019 у виконавчому провадженні № 59253362.

Обґрунтовуючи подану скаргу скаржник вказує, що приватний виконавець, виносячи постанову про арешт майна боржника від 03.06.2019 у виконавчому провадженні № 59253362, порушив норми п. 7 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яку затверджено наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.

Скаржник у своїй скарзі зазначає, що у відповідності до п. 5 ч. 4 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги.

У відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

Також, скаржник вказує, що в матеріалах виконавчого провадження відсутній звіт про оцінку майна, проте, постанова про арешт майна винесена.

Крім того, у відповідності до п. 6 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до п.п. 7 п. 7 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень постанова як окремий документ містить такий обов`язковий реквізит як мотивувальну частину, в якій зазначаються мотиви, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків).

Проте, скаржник наголошує, що всупереч викладеному вище постанова про арешт майна боржника від 03.06.2019 у виконавчому провадженні № 59253362 не містить мотивів, з яких приватний виконавець прийняв відповідне рішення, а у постанові зазначено лише посилання на норму закону що на думку боржника є порушенням.

Також, у відповідності до п.п. 10 п. 7 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: строк і порядок оскарження постанови.

Однак, скаржник стверджує, що постанова про арешт майна боржника від 03.06.2019 року у виконавчому провадженні № 59253362 не містить строку та порядку оскарження, а в останній зазначено лише посилання на закон, що на думку боржника є порушенням. Вказана вимога також дублюється і в п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Зважаючи на викладене вище, враховуючи порушення з боку приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича, які на думку боржника (скаржника) варто характеризувати як неналежне виконання обов`язків, що призвели до винесення постанови, яка суперечить нормам чинного законодавства і не має юридичної сили, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" звернулось до суду зі даною скаргою про захист своїх порушених прав та інтересів, в якій просить суд її задовольнити та скасувати постанову про арешт майна боржника від 03.06.2019 у виконавчому провадженні № 59253362.

Водночас, приватний виконавець у своїх письмових поясненнях вказує, що постанова про арешт майна боржника від 03.06.2019 у виконавчому провадженні № 59253362 винесена у відповідності до норм та порядку, визначеному чинним законодавством України.

Звіт про оцінку майна, на який посилається скаржник, не складався у зв`язку із відсутністю підстав для його складання, а опис майна боржника приватним виконавцем не провадився, а відтак приватний виконавець зазначає, що ним не було порушено ч. 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження".

Що стосується тверджень скаржника щодо відсутності мотивів прийняття постанови про арешт майна, то приватний виконавець зазначає, що підставою накладення арешту на все майно боржника було - забезпечити реальне виконання рішення суду, про що також було зазначено у мотивувальній частині постанови.

Крім того, приватний виконавець у своїх письмових поясненнях зазначає, що чинним законодавством України не встановлено обмежень щодо змісту та обсягу мотивувальної частини рішення.

Щодо тверджень скаржника, з приводу того, що у постанові про накладення арешту на майно боржника від 03.06.2019 у виконавчому провадженні № 59253362 не зазначено строк та порядок її оскарження, приватний виконавець зазначає наступне.

На виконання п.п. 10 п. 7 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, приватним виконавцем в оспорюваній постанові про арешт майна боржника було зазначено, що дана постанова може бути у порядку та строки, встановлені Законом України Про виконавче провадження".

Окрім того, приватний виконавець зазначає, що його процесуальні документи вносяться за допомогою Автоматизованої системи виконавчих проваджень і зазначені дані система видає автоматично.

Відтак, підсумовуючи викладене, приватний виконавець вважає, що обставини, які зазначаються скаржником та докази, які ним наводяться суду в обґрунтування своєї позиції не є підставою для скасування постанови про арешт майна боржника від 03.06.2019.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Судом встановлено, що 03.06.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Телявським Анатолієм Миколайовичем на підставі ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59253362 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/17995/16 від 31.05.2019 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" на користь Приватного підприємства "Автосервіс" 2 044 291,35 грн. збитків, 30 970,83 грн. судового збору, 23 011,34 грн. витрат на проведення експертизи.

Разом з тим, 03.06.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Телявським Анатолієм Миколайовичем на підставі ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" було винесено постанову про арешт майна боржника, якою відповідно накладено арешт на все майно боржника, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Рибальська, 13 у межах звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 2 308 100,87 грн.

Положеннями п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 326 ГПК України закріплено принцип обов`язковості рішень суду, згідно із яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Частинами 1 та 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Статтею 57 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано питання визначення вартості майна боржника та оцінки майна боржника та передбачено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Статтею 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що майном, яке може оцінюватися, вважаються об`єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід`ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об`єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін.

Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: створення підприємств (господарських товариств) на базі державного майна або майна, що є у комунальній власності; реорганізації, банкрутства, ліквідації державних, комунальних підприємств та підприємств (господарських товариств) з державною часткою майна (часткою комунального майна); виділення або визначення частки майна у спільному майні, в якому є державна частка (частка комунального майна); визначення вартості внесків учасників та засновників господарського товариства, якщо до зазначеного товариства вноситься майно господарських товариств з державною часткою (часткою комунального майна), а також у разі виходу (виключення) учасника або засновника із складу такого товариства; приватизації та іншого відчуження у випадках, встановлених законом, оренди, обміну, страхування державного майна, майна, що є у комунальній власності, а також повернення цього майна на підставі рішення суду; переоцінки основних фондів для цілей бухгалтерського обліку; оподаткування майна згідно з законом, крім випадків визначення розміру податку при спадкуванні власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою; визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом; в інших випадках за рішенням суду або у зв`язку з необхідністю захисту суспільних інтересів.

Проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках застави державного та комунального майна, внесення державними науковими (науково-дослідними, науково-технологічними, науково-технічними, науково-практичними) установами та державними університетами, академіями, інститутами майнових прав інтелектуальної власності як внеску до статутного капіталу господарських товариств, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами приватного виконавця щодо відсутності підстав для проведення оцінки майна боржника та складання відповідного оціночного звіту, а відтак, доводи скаржника в цій частині не беруться судом до уваги у зв`яжу з їх необґрунтованістю та недоведеністю необхідності (обов`язковості) складання такого звіту.

Крім того, пунктом 7 розділу І Інструкції визначено, що постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови. До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами. Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

Судом встановлено, що постанова про арешт майна боржника від 03.06.2019 у виконавчому провадженні № 59253362 містить мотивувальну частину, в якій зазначено наступну підставу для винесення постанови, а саме: "з метою забезпечення реального виконання рішення суду накласти арешт на все майно боржника".

За таких підстав, твердження скаржника, про те, що в оскаржуваній постанові взагалі відсутня мотивувальна частина - не відповідають дійсності, оскільки, спростовуються викладеним вище.

Судом також встановлено, що приватним виконавцем з дотриманням положень п. 7 Розділу І Інструкції, у п. 3 постанови про арешт майна боржника від 03.06.2019 зазначено: "Постанова бути оскаржена у порядку та строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження".

Зважаючи на наведене, твердження скаржника у скарзі про те, що оскаржувана постанова не містить строку та порядку судом є безпідставними та необґрунтованими.

Приписами частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ч. 1, 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про арешт майна боржника від 03.06.2019 у виконавчому провадженні № 59253362 прийнята приватним виконавцем відповідно до закону, в межах повноважень приватного виконавця і право скаржника (боржника) не було порушено.

Водночас, суд вважає за доцільне зазначити, що скаржником не доведено незаконність дій приватного виконавця при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.06.2019 у виконавчому провадженні № 59253362.

Керуючись ст. 234, 342 та 343 Господарського процесуального кодексу України, Закону України "Про виконавче провадження", суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам-Лайн" на постанову приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича про арешт майна боржника від 03.06.2019 у виконавчому провадженні № 59253362 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 08.07.2019.

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.О. Баранов