ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 липня 2019 р. Справа № 903/356/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Гримайла Олександра Петровича

за відсутності представників сторін у зв`язку з їх неявкою в судове засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Бучка Олександра Олександровича, м. Луцьк

до відповідача: Державного підприємства "Горохівське лісомисливське господарство", м. Горохів

про стягнення 147 677,00 грн.

Встановив: 13 травня 2019 року Фізична особа-підприємець Бучко Олександр Олександрович звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Державного підприємства "Горохівське лісомисливське господарство" 147 677,00 грн. заборгованості по оплаті наданих згідно укладеного між сторонами договору №07/01/18р. від 15.01.2018р. транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на укладення між сторонами договору №07/01/18р. від 15.01.2018р. про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, надання позивачем відповідних послуг, прийняття послуг відповідачем та існування заборгованості по їх оплаті.

Ухвалою суду від 20.05.2019р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 20.06.2019р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

18.06.2019р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання від 18.06.2019р. про долучення до матеріалів справи копій платіжних доручень №762 від 31.05.2019р. на суму 20 000,00грн. та №800 від 07.06.2019р. на суму 20 000,00грн. в підтвердження здійснення відповідачем часткової оплати за надані позивачем послуги перевезення згідно договору №07/01/18 від 15.01.2018р. після звернення позивача з позовом до суду.

Водночас, 18.06.2019р. на адресу суду від позивача надійшла заява від 18.06.2019р. з обгрунтовуючими заяву документами та доказами в підтвердження направлення вказаної заяви на адресу відповідача у справі (фіскальний чек від 18.06.2019р. та опис вкладення в цінний лист від 18.06.2019р.), в котрій позивач просить суд стягнути з відповідача 7 610,40грн. витрат по оплаті професійної правничої допомоги.

19.06.2019р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання №06-05/142-19 від 19.06.2019р. про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що відповідачем після звернення позивача з позовом до суду було здійснено часткову проплату на загальну суму 40 000,00грн. та вживаються заходи щодо мирного врегулювання судового спору.

При цьому, відповідач до матеріалів справи долучив копії платіжних доручень №762 від 31.05.2019р. на суму 20 000,00грн. та №800 від 07.06.2019р. на суму 20 000,00грн.

В судовому засіданні 20.06.2019р. судом, не приступаючи до розгляду справи по суті, було постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 01.07.2019р., при цьому судом долучено до матеріалів справи заяву підприємця Бучка О.О. про приєднання до матеріалів справи доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу (договір про надання правничої допомоги від 18.03.2019р. з додатковою угодою №1 від 19.03.2019р. до договору, акт приймання-передачі надання послуг від 28.05.2019р., рахунок-фактуру від 19.03.2019р. №19/03/19-01, рахунок-фактуру від 03.06.2019р. №03/06/19-1, платіжне доручення № 706 від 22.03.2019р. на суму 3000,00 грн., платіжну квитанцію №0.0..1 від 18.06.2019р. на суму 4610,40 грн.), документи в підтвердження направлення відповідних матеріалів на адресу відповідача, продовжено відповідачу строк для подання письмових пояснень, заперечень (за наявності) стосовно клопотання підприємця Бучка О.О. про долучення до матеріалів судової справи доказів понесення та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу до 01.07.2019р.

Крім того, ухвалою суду від 20.06.2019р. було повідомлено відповідача про відкладення розгляду справи на 01.07.2019р. та продовження відповідачу строку для подання письмових пояснень, заперечень (за наявності) стосовно клопотання підприємця Бучка О.О.

Про дату, час та місце проведення наступного судового засідання представника позивача, адвоката Давидюка В.Г. (ордер серія ВЛ №000064675 від 18.06.2019р., Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ВЛ №1046 від 28.08.2018р.) було повідомлено під розписку безпосередньо в судовому засіданні.

27.06.2019р. на адресу суду від представника позивача, адвоката Давидюка В.Г. (ордер серія ВЛ №000064675 від 18.06.2019р., Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ВЛ №1046 від 28.08.2018р.) надійшла заява про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача.

При цьому, представник повідомив, що заявлені позовні вимоги позивач підтримує.

У визначений судом день та час позивач в судове засідання не з`явився, свого уповноваженого представника в судове засідання не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином під розписку від 20.06.2019р.

Суд засвідчує, що у статті 42 ГПК України закріплені права та обов`язки учасників справи, в тому числі обов`язок учасника справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. Ці права та обов`язки виникають з моменту набуття учасником відповідного процесуального статусу. При цьому права позивача виникають з моменту подання позову до господарського суду. Тому з моменту подання позову до суду позивач зобов`язаний вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи.

У визначений судом день та час відповідач уповноваженого представника в судове засідання не направив, своїм процесуальним правом на подання суду відзиву на позовну заяву, пояснень (заперечень) стосовно розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу не скористався, відзиву, пояснень (заперечень) суду не подав, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянуті впродовж розумного строку.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ст.3 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Критерій розумності строку розгляду справи також наведений в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003р. №01-8/1427 (зі змінами та доповненнями, внесеними в останнє інформаційним листом ВГСУ від 24.07.2008р. №01-8/451). У цьому листі зазначено: "Критеріями оцінки розгляду справи упродовж розумного строку є складність справи, поведінка учасників процесу і поведінка державних органів (суду), важливість справи для заявника".

Визначаючи ці критерії, ВГСУ посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України" № 23786/02 від 30.11.2006 р. (§ 51).

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника.

Водночас суд зауважує, що сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальним правами у господарському судочинстві").

В даному аспекті судом також береться до уваги й та обставина згідно котрої відповідач, будучи повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, не скористався наданим йому законом правом та не надав до суду відзиву (заперечень) на позовну заяву, заперечень стосовно розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також те, що протокольною ухвалою суду від 20.06.2019р. явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, беручи до уваги те, що сторони належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду даної справи по суті, зважаючи на розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, господарський суд вважає за можливе в даному судовому засіданні розглянути справу по суті, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред`явлений до відповідача позов підлягає до часткового задоволення.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 15 січня 2018 року між Державним підприємством "Горохівське лісомисливське господарство" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Бучко Олександром Олександровичем (перевізник) було укладено договір №07/01/18р. про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, у відповідності до умов п. 1 котрого предметом даного договору є взаємовідносини сторін, які виникають при транспортно-експедиційному обслуговуванні вантажів, що надаються замовником для перевезення автомобільним транспортом перевізника (або його субпідрядників) в міському та міжміському сполученні.

В п.п. 2.1.-2.4. цього договору сторони погодили умови перевезень, згідно котрих сторони виступають від свого імені або за дорученням організацій, з якими вони мають прямі договори. Конкретні умови перевезення обумовлюються в заявці на кожне перевезення, яке є невід`ємною частиною даного договору. Умови перевезень та транспортно-експедиційного обслуговування регулюються Статутом автомобільного транспорту, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, та іншими діючими нормативними актами України. Оформлені подорожній лист, завірений перевізником, чисті бланки товарно-транспортних накладних, заявка замовника та пред`явлений водієм документ, що посвідчує його особу, є підставою для одержання вантажу до перевезення з матеріальною відповідальністю перевізника.

Згідно п.п. 4.1.-.4.2. вказаного договору ціни, що відповідають конкретному перевезенню (групі однотипних перевезень) узгоджуються додатково перед кожним перевезенням (групою перевезень) і обумовлюються в разовій заявці, передбаченій в п. 2.2. даного договору. Ціни є договірними і визначаються виключно виходячи з конкретної ситуації на ринку ПММ та транспортному ринку України.

Відповідно до п.п. 5.1.-5.3. цього договору платежі за надані послуги згідно даного договору здійснюються шляхом банківського переказу на підставі рахунку, виставленого перевізником. Порядок та термін оплати обумовлюються в разовій заявці, направленій експедитору перед конкретним перевезенням (групою перевезень). Обов`язковою умовою оплати є надання замовнику перевізником оригіналів ТТН, рахунку, акту виконаних робіт, оформлених згідно нормативних документів.

Договір укладається на термін до 31.12.2018р., вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і вважається продовженим на наступний період, якщо за 30 днів до закінчення терміну дії договору ні одна із сторін не заявить в письмовій формі про свої наміри припинити договір (п. 9.4. договору).

Даний договір підписано сторонами та скріплено відтисками круглих печаток господарюючих суб`єктів (а.с. 12-13).

На виконання умов договору позивачем було надано, а Державним підприємством "Горохівське лісомисливське господарство", прийнято, послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, на загальну суму 236 266,00грн., що стверджується заявками-договорами на виконання вантажоперевезення автомобільним транспортом №138 від 03.08.2018р. на суму 8 094,00грн., №139 від 07.08.2018р. на суму 8 094,00грн., №140 від 10.08.2018р. на суму 7 723,50грн., №142 від 17.08.2018р. на суму 7 780,50грн., №143 від 17.08.2018р. на суму 9 975,00грн., №144 від 20.08.2018р. на суму 8 037,00грн., №145 від 21.08.2018р. на суму 9 975,00грн., №146 від 22.08.2018р. на суму 6 526,50грн., №147 від 22.08.2018р. на суму 6 982,50грн., №148 від 27.08.2018р. на суму 8 550,00грн., №149 від 27.08.2018р. на суму 8 949,00грн., №150 від 27.08.2018р. на суму 6 840,00грн., №151 від 29.08.2018р. на суму 6 840,00грн., №152 від 30.08.2018р. на суму 8 550,00грн., №153 від 31.08.2018р. на суму 7 837,50грн., № 154 від 31.08.2018р. на суму 8 664,00грн., №155 від 31.08.2018р. на суму 8 550,00грн., №156 від 31.08.2018р. на суму 8 550,00грн., №157 від 31.08.2018р. на суму 7 524,00грн., №158 від 31.08.2018р. на суму 8 094,00грн., №159 від 31.08.2018р. на суму 6 840,00грн., №160 від 31.08.2018р. на суму 6 697,50грн., №161 від 07.09.2018р. на суму 5 073,00грн., №162 від 07.09.2018р. на суму 5 073,00грн., №163 від 07.09.2018р. на суму 4 047,00грн., №165 від 11.09.2018р. на суму 8 436,00грн., №166 від 11.09.2018р. на суму 7 324,50грн., №167 від 12.09.2018р. на суму 8 379,00грн., №168 від 13.09.2018р. на суму 5 130,00грн., №173 від 18.09.2018р. на суму 9 547,50грн., №174 від 19.09.2018р. на суму 7 182,00грн., актами здачі-прийняття виконаних робіт №138 від 03.08.2018р. на суму 8 094,00грн., №139 від 07.08.2018р. на суму 8 094,00грн., №140 від 10.08.2018р. на суму 7 723,50грн., №142 від 17.08.2018р. на суму 7 780,50грн., №143 від 20.08.2018р. на суму 10 375,00грн. (в т.ч. простій в сумі 400,00грн.), №144 від 20.08.2018р. на суму 8 037,00грн., №145 від 21.08.2018р. на суму 9 975,00грн., №146 від 22.08.2018р. на суму 6 526,50грн., №147 від 22.08.2018р. на суму 6 982,50грн., №148 від 27.08.2018р. на суму 8 550,00грн., №149 від 27.08.2018р. на суму 8 949,00грн., №150 від 27.08.2018р. на суму 6 840,00грн., №151 від 29.08.2018р. на суму 6 840,00грн., №152 від 30.08.2018р. на суму 8 550,00грн., №153 від 31.08.2018р. на суму 7 837,50грн., № 154 від 31.08.2018р. на суму 8 664,00грн., №155 від 31.08.2018р. на суму 8 550,00грн., №156 від 31.08.2018р. на суму 8 550,00грн., №157 від 31.08.2018р. на суму 7 524,00грн., №158 від 31.08.2018р. на суму 8 094,00грн., №159 від 31.08.2018р. на суму 6 840,00грн., №160 від 31.08.2018р. на суму 6 697,50грн., №161 від 07.09.2018р. на суму 5 073,00грн., №162 від 07.09.2018р. на суму 5 073,00грн., №163 від 07.09.2018р. на суму 4 047,00грн., №165 від 11.09.2018р. на суму 8 436,00грн., №166 від 11.09.2018р. на суму 7 324,50грн., №167 від 12.09.2018р. на суму 8 379,00грн., №168 від 13.09.2018р. на суму 5 130,00грн., №173 від 18.09.2018р. на суму 9 547,50грн., №174 від 19.09.2018р. на суму 7 182,00грн. (а.с. 14-74), які були підписані сторонами та скріплені відтисками круглих печаток господарюючих суб`єктів без зауважень, а також підписаними сторонами товарно-транспортними накладними від 03.08.2018р., від 07.08.2018р., від 10.08.2018р., від 17.08.2018р., від 20.08.2018р., від 20.08.2018р., від 21.08.2018р., від 22.08.2018р., від 22.08.2018р., від 27.08.2018р., від 27.08.2018р., від 28.08.2018р., від 29.08.2018р., від 30.08.2018р., від 31.08.2018р., від 31.08.2018р., від 31.08.2018р., від 31.08.2018р., від 31.08.2018р., від 31.08.2018р., від 31.08.2018р., від 31.08.2018р., від 07.09.2018р., від 07.09.2018р., від 07.09.2018р., від 11.09.2018р., від 11.09.2018р., від 12.09.2018р., від 12.09.2018р., від 13.09.2018р., від 18.09.2018р., від 19.09.2018р. (а.с. 15-75).

Відповідно до ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Судом встановлено, що зазначені вище товарно-транспортні накладні та акти здачі-прийняття виконаних робіт підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень, містять в собі всі визначені законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображають зміст та обсяг здійснених сторонами на їх підставі, згідно умов підписаного договору №07/01/18р. про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 15.01.2018р. господарських операцій.

Відповідно до п. 3.1.6. договору №07/01/18р. від 15.01.2018р. замовник зобов`язувався оплатити рахунки перевізника у терміни, обумовлені в разовій заявці, передбаченій п. 2.2. даного договору.

В пунктах 4 вищевказаних заявок-договорів визначено, що замовник сплачує суму фрахту на протязі 10-ти календарних днів після розвантаження.

Проте, ДП "Горохівське лісомисливське господарство" взяті на себе згідно договору №07/01/18р. про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 15.01.2018р. зобов`язання в частині проведення з ФОП Бучко Олександром Олександровичем розрахунків по оплаті отриманих послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів (у порядку, строки та розмірах, визначених угодою та заявками-договорами) не виконало, їх вартість в повному об`ємі не оплатило у зв`язку з чим на момент звернення кредитора до суду з відповідним позовом та на час розгляду справи судом заборгувало перевізнику 147 677,00 грн.

Судом досліджено, що сума заборгованості 147 677,00грн. включала в себе загальну вартість послуг, наданих згідно вищевказаних актів здачі-прийняття виконаних робіт в розмірі 236 266,00грн. та часткову оплату відповідачем товару на суму 100 000,00грн., 11 411,00грн. з яких були зараховані позивачем в рахунок оплати заборгованості попередніх періодів (а.с. 11, 76-80).

З метою досудового врегулювання спору позивач неодноразово направляв на адресу відповідача претензії вих.№1 від 13.09.2018р., вих.№2 від 24.10.2018р. та вих.№1 від 05.02.2019р. з вимогами оплатити заборгованість. Однак, вказані претензії були залишені відповідачем без задоволення.

Крім того, в матеріалах справи наявні підписані між сторонами акти звірки взаєморозрахунків (а.с. 81-82), з котрих вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 03.09.2018р. становила 291 108,44грн., а станом на 17.04.2019р. становила 182 677,00грн.

Непроведення відповідачем належних розрахунків з позивачем виступило підставою для його звернення до господарського суду з позовом про примусове стягнення суми існуючої заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 174, 181 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність, з акту управління господарською діяльністю, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З положень ст. 509 ЦК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Дослідивши умови укладеного між сторонами договору №07/01/18р. про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 15.01.2018р. суд приходить до висновку про те, що спірний договір за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування.

Крім того, укладений між ними договір №07/01/18р. про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 15.01.2018р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, договірними сторонами розірваний не був.

Стаття 929 ЦК України регулює договір транспортного експедирування.

Так, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 931 ЦК України встановлює плату за договором транспортного експедирування. Так, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно зі ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Стаття 316 ГК України також регулює договір транспортного експедирування. Зокрема, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно приписів ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Встановлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, ЦК України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише в тому разі, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 17.05.2017 р. у справі №911/151/16, постанова Вищого господарського суду України від 24.01.2017 р. у справі № 922/5651/15).

Таким чином саме особа, яка порушила зобов`язання має довести відсутність своєї вини у вказаному порушенні в силу вимог вищевказаних норм законодавства.

В той же час, відповідачем в порушення приписів ст.74 ГПК України не доведено, що ним ужито усіх заходів для недопущення господарського правопорушення (прострочення оплати заборгованості за договором №07/01/18р. про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 15.01.2018р.).

Уклавши вказаний вище договір та отримавши від позивача послуги, пов`язані з перевезенням вантажу, відповідачу було відомо про виникнення у нього обов`язку щодо оплати за надані послуги.

Невжиття відповідачем заходів, спрямованих на виконання свого зобов`язання за договором щодо оплати наданих послуг за своєю суттю є ухиленням від виконання господарського зобов`язання.

Разом з тим, в силу ст.ст. 6, 626 ЦК України, сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні (погоджені) умов договору. При цьому відносини, що виникли між сторонами засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України), що регулюються актами цивільного законодавства України.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору, надання позивачем на виконання його умов відповідачу послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу, їх отримання ДП "Горохівське лісомисливське господарство" та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку про підставність пред`явленого позивачем до відповідача позову в частині стягнення заборгованості в сумі 147 677,00 грн. Сума боргу повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами, у встановленому випадку не була спростована чи заперечена відповідачем.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, в процесі розгляду справи, відповідачем було частково сплачено заборгованість у розмірі 40 000,00 грн., що стверджується платіжними дорученнями №762 від 31.05.2019р. на суму 20 000,00грн. з призначенням платежу "за перевезення л.п. згідно актів за 2018р., не підпадає під дію закону про держзакупівлі, в т.ч. ПДВ 3 333,33грн." та №800 від 07.06.2019р. на суму 20 000,00грн. з призначенням платежу "за перевезення л.п. згідно актів за 2018р., не підпадає під дію закону про держзакупівлі, в т.ч. ПДВ 3 333,33грн.".

Пунктом 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Зважаючи на те, що відповідач після звернення позивача до суду з даним позовом-11.05.2019р. та після відкриття судом провадження у даній справі-20.05.2019р. сплатив 40 000 грн. в рахунок зменшення суми основного боргу згідно платіжних доручень №762 від 31.05.2019р. на суму 20 000,00грн. та №800 від 07.06.2019р. на суму 20 000,00грн., суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній частині позовних вимог на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

За таких обставин, такою, що підлягає задоволенню, на думку суду, є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 107 677,00 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що спір до суду було доведено з вини відповідача, а часткове погашення заборгованості було здійснено ДП "Горохівське лісомисливське господарство" лише після звернення позивача до суду з відповідним позовом та після відкриття судом провадження у справі, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України в повному обсязі за рахунок Державного підприємства "Горохівське лісомисливське господарство".

Згідно ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно п. 6.3 Постанови Пленуму ВГС України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п`ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

У заяві від 18.06.2019р. (а.с. 99-100) ФОП Бучко О.О. просить суд вирішити питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, понесених позивачем згідно рахунків, акту приймання-передачі отриманих послуг та платіжних доручень в загальному розмірі 7 610,40грн.

Судом встановлено, що 18.03.2019 року між Адвокатським об`єднанням "Преміум Сервіс" та ФОП Бучко О.О. було укладено договір про надання правничої допомоги №18/03/19-01 з додатковою угодою № 1 від 19.03.2019р. до нього (а.с. 101-103), згідно умов котрого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу у справі про стягнення заборгованості з ДП "Горохівське лісомисливське господарство", в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 4.1. договору про надання правової допомоги від 18.03.2019р. (з врахуванням умов додаткової угоди № 1 від 19.03.2019р. до нього) визначено, що за правничу допомогу, що надається Адвокатським об`єднанням, клієнт сплачує авансовий платіж у розмірі 3 000,00грн. За правничу допомогу, крім допомоги за представництво інтересів клієнта в суді, клієнт оплачує винагороду в розмірі вказаному в актах виконаних робіт/наданих послуг з розрахунку 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб за 1 годину роботи/надання послуг. При представництві інтересів клієнта, якщо був досягнутий фінансовий чи інший практичний ефект для клієнта в результаті представницької діяльності Адвокатського об`єднання, останньому сплачується винагорода в розмірі: 5% від суми, що підлягає поверненню клієнту, на стадії досудового врегулювання спору; 10% від суми, що підлягає поверненню клієнту, на стадії судового розгляду.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 28.05.2019р. згідно договору про надання правничої допомоги №18/03/19-1 від 18.03.2019р. адвокатським об`єднанням було виконано, а ФОП Бучко О.О. прийнято робіт на суму 4 610,40грн. (а.с. 104)

Крім того, згідно рахунків-фактур №19/03/19-01 від 19.03.2019р. на суму 3000,00грн. та № 03/06/19-1 від 03.06.2019р. на суму 4 610,40грн. загальна вартість виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги від 18.03.2019р. №18/03/19-01 складає 7 610 грн. 40 коп. (а.с. 105, 106).

Як вбачається з платіжного доручення №706 від 22.03.2019р. на суму 3 000,00грн. з призначенням платежу "надання правничої допомоги згідно договору від 18.03.2019р." та банківської квитанції №0.0..1 від 18.06.2019р. на суму 4 610,40грн. з призначенням платежу "оплата за надання правничої інформації згідно рахунку-фактури № 03/06/19-1 від 03.06.2019р." ФОП Бучко О.О. перерахував на рахунок АО "Преміум Сервіс" кошти в сумі 7 610,40грн. (а.с. 107-108)

Згідно ордеру серії ВЛ№000,064675 адвокат Давидюк В`ячеслав Григорович (Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ВЛ №1046 від 28.08.2018р.) є адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність в Адвокатському бюро "Преміум Сервіс" (а.с. 115-116).

Таким чином, вартість адвокатських послуг по справі №903/356/19 складає 7 610,40грн., перевірена судом, підтверджена матеріалами справи та підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок Державного підприємства "Горохівське лісомисливське господарство" на підставі ст. 129 ГПК України в сумі 7 610,40грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 126, 129, п.2 ч. 1 ст. 231, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Горохівське лісомисливське господарство" (Волинська область, місто Горохів, вулиця Берестецька, будинок 2, ) на користь Фізичної особи-підприємця Бучка Олександра Олександровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 107 677,00грн. заборгованості, 2 215,16 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору та 7 610,40грн. витрат по оплаті професійної правничої допомоги.

3. Провадження у справі в частині стягнення 40 000грн. заборгованості закрити.

4. Наказ на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду, протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 02.07.2019р.

Суддя В. А. Войціховський