ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1720/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства"Голден-Фарм", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Церій Фарм",м.Мерефа
про стягнення коштів 156 312,25 грн.
за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Голден-Фарм" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Церій Фарм" заборгованості в сумі 156 312,25 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №01/06/16-Я-71 від 01.07.2016 щодо оплати вартості поставленого позивачем товару.

Ухвалою суду від 06.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/1720/19; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено судове засідання на 02.07.2019 р. о(об) 11:00.

У призначене судове засідання 02.07.2019 представник позивача не з`явився, проте до суду надав клопотання (вх.№1515 від 20.06.2019), в якому просить розгляд справи здійснювати за його відсутністю.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, відзив на позовну заяву до суду не надав. При цьому суд зазначає, що відповідач про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення ухвали суду від 06.06.2019.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01.07.2016 між Приватним підприємством "Голден-Фарм" (надалі - Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Церій Фарм" (надалі - Покупець, відповідач) був укладений Договір поставки №01/06/16-Я-71 за умовами якого постачальник зобов`язався поставляти та передавати у власність покупцю визначений цим договором товар, а покупець зобов`язався приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату. (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору найменування,одиниця виміру, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) визначаються специфікацією, що є додатком №1 до цього Договору, яка підписується сторонами та являється невід`ємною частиною Договору. У випадку виникнення необхідності у внесенні змін до Специфікації, Сторони узгоджують нову специфікацію, яка підписується Сторонами та вступає в дію з моменту її підписання та також є невід`ємною частиною дійсного Договору.

На виконання умов договору позивачем була здійснена передача відповідачу товару на загальну суму 156 312,25 грн. що вбачається з підписаних та скріплених печатками сторін видаткових накладних (арк.22-89).

Відповідно до п.5.1 договору оплата за кожну поставлену партію товару здійснюється Покупцем в мірі реалізації, один раз в 30 днів, після реалізації Покупцем поставленого товару третім особам.

Згідно до п.5.4 договору Покупець надає Постачальнику звіт про реалізований товар кожні 30 днів з моменту здійснення першої поставки за дійсним Договором.

Граничним терміном реалізації товару являється 90 (дев`яносто) діб, після чого поставлений, але не реалізований товар підлягає поверненн за рахунок Постачальника. (п.6.1 договору).

Як зазначає позивач, відповідач станом на час звернення позивача до суду належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань, оплату товару або його повернення за вищевказаними накладними так і не здійснив, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем на суму 156 312,25 грн.

Таки чином, враховуючи те, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості, яка виникла у зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань по оплаті поставленого йому позивачем товару, суд надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та 525, 526 Цивільного кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Позивачем доведено, що ним було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 156 312,58 грн, факт отримання товару підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками сторін копіями видаткових накладних (арк.22-89).

Поряд із тим, відповідач за товар зазначений у накладних так і не розрахувався, доказів належної сплати суду не надав.

З приписами статей 13, 74 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач доказів сплати за поставлений йому позивачем товар суду не надав, - позовні вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 156 312,25 грн. підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст. 11, 254, 258, 261, 267, 526, 611, 612, 623-629, 631, 662 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193, ст. 232 Господарського кодексу України; ст.ст. 4, 20, 73, 74, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Церій Фарм" (62472, Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, вул.Дніпропетровська, буд.223, кімн.6-8, ) на користь Приватного підприємства "Голден-Фарм" (01042, м.Київ, вул.Академіка Філатова, буд.10А, оф.3/7, ) 156312 грн. 25 коп. основного боргу та 2344 грн. 68 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено "08" липня 2019 р.

Суддя С.Ч. Жельне