Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/240/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Стельмах Ю.М. - довіреність від 30.01.2019;

від відповідача: Бондаренко Д.М. - ордер КВ№107744 від 15.04.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю"Агроуспіх-1"

про стягнення 1 409 598,56грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроуспіх-1" 1409598,56грн з яких: 800171,39грн основного боргу, 7957,87грн 3% річних та 25872,04грн інфляційних, 95494,43грн пені, 480102,83грн штрафу.

Ухвалою суду від 18.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.04.2019 судом ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, замінено судове засідання для розгляду справи по суті на підготовче, відкладено підготовче засідання на 13.05.2019.

Ухвалою суду від 13.05.2019, для надання можливості учасникам справи, до початку розгляду справи по суті, виконати всі необхідні дії, зокрема, що випливають зі змісту ст.165, 166, 167, ч.9 ст. 80, ст. 182 ГПК України, підготовче засідання відкладено.

Ухвалою суду від 31.05.2019, підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.07.2019.

В судовому засіданні 02.07.2019 представник позивача позов підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням пояснень, викладених у відповіді на відзив та доповнення до нього (а.с. 61,73-74).

Представник відповідача позовні вимоги заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 48-49). У судовому засіданні звернув увагу, що дата специфікації передує укладенню Договору, та наголосив, що відповідач не має такої кількості посівних площ, яка необхідна для використання вказного позивачем засобу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2018 між Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю"Агроуспіх-1" (покупець, відповідач) укладено Договір поставки №100022027 (далі - Договір, а.с. 14-18), згідно п. 1.1. якого, сторони визначили, що даний Договір є змішаним договором у розумінні частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України та об`єднує договори поставки та надання послуг. Договір направлений на забезпечення продавцем покупця посівним матеріалом, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону, а також на надання послуг, пов`язаних із вирощуванням врожаю.

Відповідно до п. 1.1.1. Договору, продавець зобов`язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати вартість наступних сільськогосподарських товарів (що йменуються надалі - Товари): насіння: ячменю, кукурудзи, ріпаку, соняшника, пшениці, сої, гороху, сорго, люцерни та жита; засоби захисту рослин; мінеральні добрива; добрива для позакореневого підживлення.

У п. 1.1.2. Договору зазначено, що відповідно до умов статті 5 даного Договору, продавець може надавати покупцю інформаційно- консультаційні послуги, спрямовані на оптимізацію використання азотних добрив та отримання максимального врожаю.

Згідно п. 1.3. Договору, умови останнього встановлюють загальні правила поставки вищезазначених сільськогосподарських товарів та поширюються на усі додаткові угоди, додатки, специфікації, що встановлюють додаткові умови продажу товарів, укладені у 2018 році, незалежно від того, чи містять вони посилання на даний Договір, чи ні. При цьому, умови Договору застосовуються в об`ємі, що не суперечить вказаним додатковим угодам, додаткам чи специфікаціям. Дана норма, однак, не виключає можливості, що до інших додатків на продаж товарів не застосовуватимуться умови даного Договору, якщо про це прямо зазначено у такому додатку.

За умовами п. 3.1. Договору, поставка здійснюється автомобільним транспортом на умовах EXW (склад Продавця), якщо інше не передбачено в специфікації. Умови поставки викладаються у відповідності з вимогами ІНКОТЕРМС 2010, за виключенням тих особливостей, що притаманні зовнішньоекономічній діяльності.

Відповідно до п. 3.2. Договору, покупець зобов`язаний перевірити кількість товару при відвантаженні, його вагу, відсутність пошкоджень і, у випадку виявлення, негайно повідомити про це продавця. Товар вважається переданим за кількістю та якістю (цілісність упаковки та інші видимі дефекти) за умови підписання товарно-транспортної (залізничної) накладної чи видаткової накладної покупцем. Претензії по кількості після прийому-передачі товарів та підписання накладних не можуть бути заявлені покупцем та не приймаються продавцем. У разі виявлення претензій по кількості чи якості складається акт згідно пункту 3.4. Договору.

Будь-які претензії стосовно невідповідності якості товару повинні бути надані покупцем продавцю в письмовій формі протягом 10 (десяти) календарних днів після отримання товару покупцем, в іншому разі вони не можуть бути заявлені покупцем та не приймаються Продавцем. Жодна претензія не буде визнана або товар, що повертається, не буде прийнято, якщо товар піддавався протруєнню чи переробці у будь-який спосіб (п. 3.3.Договору).

У п. 3.5. Договору сторони визначили, що під час поставки продавець зобов`язаний передати покупцю всю документацію на товар згідно з законодавством. Покупець повинен повідомити про відсутність усіх необхідних товаросупровідних документів завчасно, до прийняття поставки. Претензії про відсутність документів після поставки не беруться до уваги. При поставці продавцем надаються наступні документи: видаткова накладна, товарно-транспортна накладна. Рахунок-фактура надається при передоплаті, якщо інше не зазначено в Договорі. Свідоцтво на насіння/сертифікат якості надається на вимогу Покупця

Як зазначив позивач, ним було здійснено поставку відповідачу засобів захисту рослин на загальну суму 800171,39грн, що підтверджується видатковою накладною № від 02.05.2018. Натомість, відповідач вчасно оплату поставленого товару не провів.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою стягнути з відповідача 800171,39грн основного боргу, 7957,87грн 3% річних та 95494,43грн пені за період з 01.11.2018 по 01.03.2019, 25872,04грн інфляційних за листопад 2018 - січень 2019 та 480102,83грн штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зсилається на ст. 509, 526, 610, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України та ст. 173,193, 265 Господарського кодексу України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с. 48-49) та його представник у судовому засіданні заявили, що поставка зазначеного позивачем товару фактично не відбулась, тому обов`язку його оплати у відповідача не виникло.

Зокрема, як вказує відповідач, після підписання вказаної накладної, товар на адресу відповідача не надійшов, про що свідчить відсутність товарно-транспортних накладних, довіреностей на отримання ТМЦ, які б засвідчували фактичне відвантаження товару відповідачу. Крім того, як вказує відповідач, у ЄДРПН відсутня зареєстрована податкова накладна з ПДВ щодо вказаної поставки, яка б відобразила факт проведення зазначеної операції.

При цьому звертає увагу суду, що в специфікації № вказано умову поставки - "DAP" поставка в місце призначення. Термін DAP може позначати перевезення товару будь-яким видом транспорту, в тому числі і змішане транспортування. Умови такої поставки наступні: продавець зобов`язаний доставити товар в обумовлене місце, поки вантаж туди не прибув, продавець несе всі ризики. Приймаючи до уваги вказану умову, а також фактичне місцезнаходження постачальника та покупця, поставка товару мала відбутися з використанням транспорту позивача, натомість документів (товарно- транспортних накладних, подорожніх листі тощо) на підтвердження такої поставки позивачем не надано.

Одночасно, відповідач просить суд звернути увагу на той факт, що видаткову накладну № складено 02.05.2018 року, в той час як специфікацію № складено 10.05.2018 року, тобто пізніше на вісім днів, що суперечить вимогам Договору та звичаям ділового обороту.

Також, відповідач зазначає, що ТОВ "Агроуспіх-1" має в своєму розпорядженні 336 га посівних площ (копія звіту додається), тому, враховуючи норми використання вказаного позивачем засобу захисту рослин, у вказаній кількості (1 800, 00) цього засобу відповідач за будь-яких умов не потребує і використати не має можливості.

Крім того, відповідач зазначає, що вказані документи (видаткова накладна, специфікація) були підписані уповноваженої особою ТОВ "Агроуспіх-1" помилково, з розрахунку на добросовісну поведінку позивача та на його прохання, проте всупереч досягнутим домовленостям поставку фактично здійснено не було.

У відповіді на відзив (а.с. 61) позивач доводи відповідача не визнає та вказує, що 14.05.2018 за № позивач зареєстрував у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №241 від 02.05.2018 на поставку засобу захисту рослин ОСОБА_1 на суму 800171,39грн. Також позивач повідомив суд, що між сторонами було підписано акт звірки розрахунків станом на 01.06.2016, згідно якого відповідач зафіксував борг в сумі 800171,39грн.

Додатково, у доповненні до відповіді на відзив (а.с. 73-74), позивач подав Товарно-транспортну накладну від 02.05.2008 та зазначив, що видаткова накладна № від 02.05.2018 відповідає вимогам закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, є первинним бухгалтерським документом, та в сукупності з іншими доказами, такими як акт звірки, ТТН та податкова накладна, свідчить про здійснення такої господарської операції як поставка засобів захисту рослин. Вважає, що відповідач намагається безпідставно уникнути оплати отриманого товару.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №100022027 від 01.01.2018 (далі - Договір, а.с. 14-18).

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З видаткової накладної № від 02.05.2018 (а.с. 20) вбачається, що згідно Договору поставки №, позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 800171,39грн. Вищевказаний товар прийнято відповідачем, про що свідчить печатка останнього на видатковій накладній (а.с. 20).

Враховуючи, що відповідач та його представник в судовому засіданні запечували отримання товару за вищевказаною накладною, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як встановлено судом, видаткова накладна № від 02.05.2018 (а.с. 20) містить всі необхідні реквізити, а також підписана представником ТОВ "Агроуспіх" та скріплена печаткою останнього. За вказаного, суд вважає, що остання відповідає приписам Закону України " Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Крім того, матеріали справи містять подану позивачем товарно-транспортну накладну № від 02.05.2008.

Згідно Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансом України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Також позивачем, в якості підтвердження здійснення ним вищевказаної господарської операції, було надано податкову накладну та докази реєстрації останньої в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 64).

Статтею 201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п.п.2,3 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1307 від 31.12.2015р, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 січня 2016 року за №137/28267 "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної", податкова накладна та додатки до неї складаються в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи. Усі податкові накладні, у тому числі накладні, особливості заповнення яких викладені в пунктах 9-15 та 19 цього Порядку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та за формою, чинною на день такої реєстрації.

Так, з податкової накладної №241 від 02.05.2018, поданої позивачем та зареєстрованої у Єдиному реєстрі податкових накладних, позивачем було відображено номенклатуру товару, його кількість ціну та обсяги постачання та сума придбаного товару, що відповідає даним та сумі вартості товару зазначеній у видатковій накладній № від 02.05.2018.

Враховуючи наведене, суд вважає, що надані позивачем первинні документи є належними та достатніми доказами у розумінні ст. 76, 77, 79 ГПК України, факту поставки позивачем та отримання відповідачем товару за видатковою накладною № від 02.05.2018 на загальну суму 800171,39грн.

Як встановлено судом, у п. 4.3. Договору сторони погодили, що якщо інші умови оплати не будуть погоджені сторонами, покупець зобов`язується оплатити вартість товару не пізніше 31 жовтня 2018 року. Якщо в додатках до договору буде вказана дата із зазначенням лише дати та місяця, вважатиметься, що мова йде про 2018 рік.

У разі поставки товару продавцем без отримання погодженої попередньої оплати від покупця, кінцевою датою розрахунків (в т.ч. для цілей обчислення штрафних санкцій) сторони домовилися рахувати день підписання видаткової накладної (4.4. Договору).

Враховуючи відсутність погодження сторонами здійснення попередньої оплати, при визначенні дати розрахунків, слід керуватися п. 4.3. Договору, згідно якого сторони визначили, що покупець зобов`язується оплатити вартість товару не пізніше 31 жовтня 2018 року.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки відповідач свої зобов`язання з оплати товару у повному обсязі в обумовлений Договором строк не виконав, на дату звернення з позовом до суду та на час розгляду справи в суді, має місце заборгованість в сумі 800171,39грн.

Слід зазначити, що на вказану суму боргу сторонами підписано Акт звірки взаємних розрахунків (а.с. 63). Надаючи правову оцінку вказаному акту суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.19. у справі № 910/1389/18, яка полягає в наступному. Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Як вбачається Акту звіряння розрахунків (а.с. 63), у ньому сторонами визначено суму заборгованості у розмірі 800171,39грн, останній підписано від ТОВ "Суфле Агро Україна" головним бухгалтером, зі сторони ТОВ "Агроуспіх-1" - Директором. Вказаний акт звірки скріплений печатками сторін.

За вказаних обставин, суд вважає, що в сукупності з такими первинними документами як видаткова накладна, товарно-транспортна та податкова накладні, підписаний сторонами Акт звірки розрахунків є не лише додатковим доказом існування заборгованості, а й свідчить про визнання боржником боргу у зазначеній у цьому акті сумі.

З огляду на викладене, решта заперечень відповідача не впливають на оцінку доказів щодо факту існування основної заборгованості за Договором у заявленій позивачем сумі.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.1. Договору сторони погодили, що в разі несвоєчасної оплати вартості товарів покупцем відповідно до Договору, покупець сплачує продавцю пеню розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 статті 232 Господарського Кодексу України. Аналогічна відповідальність покладається на Покупця/Замовника у разі несвоєчасної оплати наданих послуг на підставі статті 5 Договору.

Крім того, у п. 8.2. Договору, сторони визначили, що покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від суми прострочення за кожен 1 (один) повний місяць прострочення. Аналогічна відповідальність покладається на Покупця/Замовника у разі несвоєчасної оплати наданих послуг на підставі статті 5 Договору.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с. 12-13), пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань нараховано у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 01.11.2018 по 01.03.2019.

Перевіривши вказаний розрахунок пені, суд дійшов висновку, що її нарахування в сумі 95494,43грн проведено вірно, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Наданий позивачем розрахунок штрафу на суму 480102,83грн (а.с. 6), є арифметично вірним, відповідає приписам законодавства та умовам Договору, а тому вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснені позивачем розрахунки 3% річних у сумі 7957,87грн та інфляційні у розмірі 25872,04грн (а.с. 11-12) є обґрунтованими та арифметично вірними, тому вимога позивача у вказаній частині також підлягає задоволенню.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статтей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав суду доказів, які б спростовували доводи позивача, натомість позивач обґрунтував свої позовні вимоги належними та достатніми доказами.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню у повному обсязі на суму 409598,56грн з яких: 800171,39грн основного боргу, 7957,87грн 3% річних та 25872,04грн інфляційних, 95494,43грн пені, 480102,83грн штрафу.

Судові витрати у справі, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроуспіх-1" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроуспіх-1" (11040, Житомирська обл., Олевський р-н., с. Кишин, вул. Леніна, буд. 55, ід. код 39320297) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (30068, Хмельницька обл., Славутський р-н., с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, ід код 34863309):

- 800171,39 грн основного боргу;

- 7957,87 грн 3% річних;

- 25872,04 грн інфляційних;

- 95494,43 грн пені;

- 480102,83 грн штрафу;

- 21143,98 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 04.07.19

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек.).