СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2019 р. Справа № 922/3257/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі судового засідання Казакової О.В.

за участю представників:

позивача - Танчак Н.В., довіреність №38-2072/470 від 10.05.12;

відповідача - Венгер В.Л., ордер Серія ХВ №75215 від 22.01.2018; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №702 від 13.03.03;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Бєляковської Галини Іванівни (вх. №1619 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2019 (суддя Лаврова Л.С.; повний текст підписано 22.04.2019) у справі

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків,

до Фізичної особи - підприємця Бєляковської Галини Іванівни, м. Харків,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (далі - КП "ХТМ") звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Бєляковської Галини Іванівни (далі - ФОП Бєляковська Г.І.), в якій просило стягнути з відповідача на свою користь вартість безпідставно спожитої енергії у розмірі 40 986,04 грн., що утворилась за період з жовтня 2011 року по січень 2017 року включно. Судові витрати просило покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначило, що відповідач протягом 2011-2017 років безпідставно отримував теплову енергію на потреби опалення, постачання якої здійснювало КП "ХТМ". В якості правових підстав посилається на положення ст.ст. 530, 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.04.2019 у справі №922/3257/17 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ФОП Бєляковської Г.І. на користь КП "ХТМ" вартість спожитої теплової енергії в розмірі 22 966,85 грн. та 896,57 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ФОП Бєляковська Г.І. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2019 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема наголошує на такому:

- не укладення між сторонами договору на постачання теплової енергії та відсутність обставин споживання відповідачем теплової енергії виключає можливість задоволення позовних вимог;

- судом не враховано, що спірні нежитлові приміщення з часу їх прийняття користування не були обладнані системою опалення;

- суд не дав вмотивованої оцінки аргументам відповідача щодо невиконання обов`язків позивача, встановлених зазначеними у відзиві нормативними актами, та не застосував норми права, на які посилався відповідач, і не вказав мотиви їх незастосування.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2019 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №922/3257/17 за апеляційною скаргою ФОП Бєляковської Г.І. на рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2019 та встановлено строк для подання відзиву до 07.06.2019.

У встановлений ухвалою суду від 27.05.2019 строк від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій КП "ХТМ" проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а вимоги апелянта - безпідставними, хибними та такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2019 - без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.06.2019 справу №922/3257/17 призначено до розгляду на 02.07.2019. явку сторін визнано необов`язковою.

Системою повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями 01.07.2019 для розгляду даної справи визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Барбашова С.В., суддя Білецька А.М., суддя Медуниця О.Є.

Присутній в судовому засіданні уповноважені представники сторін та ФОП Бєляковська Г.І. (особисто) свої позиції, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, підтримують в повному обсязі.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши в судовому засіданні уповноважених представників сторін та відповідача (особисто), перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП Бєляковська Г.І . займає нежитлові приміщення в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 94,8 кв.м на підставі договору оренди з Управлінням комунального майна та приватизації ХМР №1896 від 28.09.2011, що підтверджується листом Управління комунального майна та приватизації ХМР від 24.02.2015 за №2085, в якому зазначено, що на підставі договору оренди №1896 від 28.09.2011 нежитлові приміщення №9-1-:-9-10 було передано в оренду ФОП Бєляковській Г.І. та у відповідності з технічним паспортом від 30.09.2010 площа приміщення складає 94,8 кв.м.

В опалювальні періоди 2011-2017 років КП "ХТМ" надавало за вказаною адресою послуги з постачання теплової енергії на потреби опалення.

ФОП Бєляковська Г.І. договір на постачання теплової енергії с теплопостачальною організацію не уклала, надані послуги не оплачувала.

В зв`язку з тим, що споживач не здійснював оплату за надані послуги, КП "ХТМ" 24.03.2017 звернулось до ФОП Бєляковської Г.І. з листом-вимогою №171 щодо сплати вартості безпідставно придбаної теплової енергії в розмірі 40 986,04 грн.

ФОП Бєляковська Г.І. вимогу теплопостачальної організації проігнорувала, відповіді не надала, суму заборгованості в добровільному порядку не сплатила.

Вказані обставини стали підставою для звернення КП "ХТМ" до господарського суду Харківської області з позовом до ФОП Бєляковської Г.І. про стягнення вартості безпідставно спожитої енергії у розмірі 40 986,04 грн., що утворилась за період з жовтня 2011 року по січень 2017 року включно.

Позовні вимоги ґрунтуються, зокрема на тому, що оскільки договір на поставку теплової енергії відповідачем не підписаний, то відповідно до вимог ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (дата) виконання боржником зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами протягом жовтня 2011 - січня 2017 року склалися фактичні договірні відносини щодо постачання та споживання теплової енергії, підприємство належними доказами підтвердило факт подачі теплової енергії у нежитлові приміщення відповідача, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , якими користувався відповідач у зазначений період, докази відключення приміщення від мереж централізованого опалення у встановленому законодавством порядку відсутні. Відмова суду в задоволенні частини вимог пов`язана із застосуванням наслідків спливу строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи, пов`язаних з предметом доказування у даній справі, а висновки, викладені в рішенні узгоджуються з приписами норм чинного законодавства, які в даному випадку регулюють спірні правовідносини, що призвело до прийняття правомірного рішення.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога щодо стягнення з відповідача вартості безпідставно спожитої теплової енергії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Пунктом 28 частини 1 статті 1 Закону України "Про теплопостачання", який кореспондується з п.п. 9 п. 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198 (далі - Правила), визначено, що споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу (ч. 4 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання").

Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання (п. 4 Правил).

У відповідності до пункту 14 Правил споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що 28.09.2011 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (орендодавець) та ФОП Бєляковською Г.І. (орендар) було укладено договір оренди №1896 нежитлового приміщення цокольного поверху №№9-1-:-9-10 загальною площею 94,8 кв.м в житловому будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, літ. А, під майстерню з ремонту одягу (т. 1 а.с. 80-82).

Факт приймання-передачі орендованого майна зафіксований в акті від 28.09.2011 із зазначенням короткої технічної характеристики - освітлення, опалення, водопровід та каналізація є (т. 1 а.с. 83).

Пунктом 4.10. вказаного договору орендар, зокрема зобов`язаний здійснити укладання договорів на отримання комунальних послуг (газо-, водо-, теплопостачання, послуги водовідведення та електрифікації).

В порушення умов договору орендарем не було укладено договір із теплопостачальною організацією.

Вказаний договір оренди було розірвано, у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу №4819-В-С від 05.04.2012 (т. 1 а.с. 79).

Відповідно до актів обстеження системи теплоспоживання об`єкта - нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1: № 174/1959 від 19.01.2015, №174/5839 від 13.11.2017, система опалення єдина із системою опалення житлового дому, підключається та відключається разом із житловим будинком (т. 1 а.с. 16, 90).

Позивачем протягом 2011-2017 років здійснювалось постачання теплової енергії до будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актами підключення споживача до джерела теплової енергії та актами відключення споживача від джерела теплової енергії, а саме: №174/15561 від 09.04.2012, №174/17133 від 17.10.2011, №174/18526 від 21.10.2012, №174/1816 від 14.04.2013, №174/1532 від 04.10.2013, №174/1039 від 14.04.2014, №174/3403 від 23.10.2014, №174/6747 від 14.04.2015, №174/8164 від 21.10.2015, №174/10471 від 05.04.2016, №174/12688 від 16.10.2016. Зазначені акти підписані та скріплені печатками представниками позивача та представниками житлової організації (т. 1 а.с. 20-30).

Згідно додатків до вказаних актів до переліку споживачів, розташованих в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, та підключених до єдиної системи опалювання житлового будинку включено відповідача.

Крім того, в дослідницькій частині висновку судової будівельно-технічної експертизи №7684 від 22.12.2018, призначеної господарським судом Харківської області в ході розгляду даної справи, зафіксовано, що при обстеженні нежитлових приміщень цокольного поверху №9-1-:-9-10 в житловому АДРЕСА_1 встановлено, що в досліджуваних приміщеннях проходять трубопроводи опалення. Трубопроводи опалення в нежитлових приміщеннях цокольного поверху №9-1-:-9-10 виконані із полімерних труб. Відповідно до вимог ДБН, труби утеплені, що забезпечує захист від тепловтрат. Трубопроводи виконують функцію подачі теплової енергії до приладів опалення, тобто функцію транзиту теплоносія.

Таким чином, встановлено наявність трубопроводів опалення в нежитлових приміщеннях цокольного поверху №9-1-:-9-10, до яких не підключено радіатори (прилади) опалення.

Відповідно до частини 4 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Статтею 25 Закону України "Про теплопостачання" передбачено обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно з частиною 2 статті 275 Господарського кодексу України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Матеріали справи свідчать та не заперечується сторонами, що з моменту прийняття ФОП Бєляковською Г.І. у користування та подальшою купівлею нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, до моменту звернення КП "ХТМ" до місцевого господарського суду з позовом, між сторонами договори купівлі-продажу теплової енергії на потреби опалення нежитлових приміщень не укладались.

Правилами користування тепловою енергією встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, в силу пунктів 1-2, 4 зазначених Правил, останні визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії і в тому випадку, коли такий договір відсутній, оскільки вони є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії. Крім того, такі договори укладаються відповідно до типових договорів, а форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Крім того, згідно з частиною 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач зобов`язаний сплатити за фактично спожиту електроенергію.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що укладення договору з теплопостачання відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. Разом з тим, сам факт неукладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період.

Надаючи оцінку доводам відповідача щодо відсутності в нежитлових приміщеннях приладів опалення суд першої інстанції правомірно послався на положення встановленого законодавством порядку відключення будинку (приміщень) від системи централізованого опалення, якими передбачено наступне.

Так, згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, споживач може відмовитися від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Згідно з пунктом 26 Правил № 630 відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09.12.2005 за №1478/11758 (з подальшими змінами) затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого теплопостачання, який згідно з п. 1.1 визначає процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Вказаним Порядком передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не у квартирах чи нежитлових приміщеннях багатоквартирних будинків з ініціативи споживача, а відключення багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів. Пунктом 2.5 Порядку визначено, що відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконуються у міжопалювальний період.

Відповідно до пункту 2.6 Порядку по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

З огляду на викладене, законодавством України встановлено чіткий порядок відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, який передбачає виконання низки проектно-технічних дій та погоджень їх результатів з уповноваженими органами, що фіксується складанням відповідних документів, які можуть слугувати доказом дотримання встановленого законом порядку відключення від централізованого опалення.

Відповідачем таких документів до суду не надано.

При цьому, судом встановлено, що 29.10.2015, ФОП Бєляковська Г.І. звернулась до КП "ХТМ" із заявою, в якій просила відключити належні їй цокольні приміщення від загальної системи обліку споживання теплової енергії будинку, у зв`язку з відсутністю в них опалювальних приладів (т. 1 а.с. 91).

У відповіді на звернення КП "ХТМ" листом №17-4044 від 06.11.2015 повідомило про відсутність правових підстав для задоволення заяви, оскільки зазначені приміщення є вбудованими в багатоквартирний житловий будинок, система опалення відноситься до санітарно-технічного обладнання, власник приміщень не має права самовільно змінювати систему опалення та здійснювати відключення від мереж централізованого опалення, опалення є системою, що гідравлічно та теплотехнічно об`єднує всі приміщення (т. 1 а.с. 92).

Враховуючи зазначене, порушуючи вимоги чинного законодавства щодо укладення зазначеного договору, споживач, який фактично споживає теплову енергію, не вчинивши дій з відключення від послуг теплопостачання відповідно до Правил користування тепловою енергією, не може бути звільнений від оплати вартості спожитої теплової енергії, як особа, що допустила господарське правопорушення у відносинах теплопостачання. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №904/2238/17, від 16.10.2018 у справі №904/7377/17.

Колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду, який зазначив, що положення статтей 1212, 1213 ЦК України, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на таке.

У постанові від 30.03.2018 у справі №910/12510/17 Верховний Суд зазначив, що постачання теплової енергії є послугою, а збитки, завдані постачальнику, не можуть стягуватися відповідно до статей 1212, 1213 ЦК України, оскільки є інше, спеціальне законодавство, яке визначає процедуру стягнення зазначених збитків (Закони України "Про теплопостачання", "Про житлово-комунальні послуги", "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", Правила користування тепловою енергією). Також, касаційним судом зазначено, що відповідно до частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач зобов`язаний щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. З огляду на зазначене, касаційний суд дійшов висновку про неправильне застосування до спірних правовідносин положень статей 1212 та 1213 ЦК України, оскільки є спеціальне законодавство, яке визначає процедуру стягнення зазначених збитків (Закони України "Про теплопостачання", "Про житлово-комунальні послуги"), про що також зроблено висновок у Постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №203/7644/13-ц.

Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що між сторонами протягом жовтня 2011-січня 2017 року склалися фактичні договірні відносини щодо постачання та споживання теплової енергії, підприємство належними доказами підтвердило факт подачі теплової енергії у нежитлові приміщення відповідача, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , якими користувався відповідач у зазначений період, докази відключення приміщення від мереж централізованого опалення у встановленому законодавством порядку відсутні, колегія суддів вважає, що господарський суд Харківської області дійшов правомірного висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог.

Стосовно застосування судом першої інстанції наслідків спливу строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом, що позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою 25.09.2017, а розрахунок спожитої теплової енергії здійснено за періоди постачання починаючи з жовтня 2011 року по січень 2017 року (а.с.31-37), таким чином строк позовної давності сплив за зобов`язаннями, що виникли до 25.09.2014 (нарахування з жовтня 2011 року по квітень 2014 року).

Таким чином, з урахуванням застосування наслідків спливу строків позовної давності відносно здійснених позивачем нарахувань за період з жовтня 2011 року по квітень 2014 року до стягнення з відповідача підлягають кошти за спожиту теплову енергію на загальну суму 22966,85 грн., яка складається з вартості спожитої теплової енергії по наступним періодам:

- з жовтня 2014 року: 383,75 грн.;

- з листопада 2014 року: 1271,95 грн.;

- з грудня 2014 року:1854,13 грн.;

- з січня 2015 року:1845,22 грн.;

- з лютого 2015 року:1373,98 грн.;

- з березня 2015 року:1602,86 грн.;

- з квітня 2015 року: 391,78 грн.;

- з жовтня 2015 року: 439,33 грн.;

- з листопада 2015 року: 1286,92 грн.;

- з грудня 2015 року:1696,04 грн.;

- з січня 2016 року: 2394,59 грн.;

- з лютого 2016 року:1378,08 грн.;

- з березня 2016 року:1251,53 грн.;

- з квітня 2016 року: 67,86 грн.;

- з жовтня 2016 року: 725,04 грн.;

- з листопада 2016 року: 1240,63 грн.;

- з грудня 2016 року: 1821,88 грн.;

- з січня 2017 року: 1941,28 грн.

З огляду на встановлені обставини, місцевий господарський суд правомірно застосував до частини позовних вимог наслідки спливу строку позовної давності, та частково задовольнив позовні вимоги КП "ХТМ".

Стосовно тверджень заявника апеляційної скарги про те, що суд не дав вмотивованої оцінки аргументам відповідача щодо невиконання обов`язків позивача, встановлених зазначеними у відзиві нормативними актами, та не застосував норми права, на які посилався відповідач, і не вказав мотиви їх незастосування, колегія суддів, керуючись рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин при розгляді даної справи зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ повноту дослідження місцевим господарським судом обставин даної справи та обґрунтування оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції погоджується з виконанням судом першої інстанції обов`язку щодо обґрунтування своїх висновків та не вбачає порушення норм матеріального та процесуального права, які могли б потягнути наслідки скасування рішення суду першої інстанції.

Апеляційні вимоги не підтверджені належними доказами, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до довільного тлумачення відповідачем норм права, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2019 у справі №922/3257/17 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Бєляковської Галини Іванівни залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2019 у справі №922/3257/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 08.07.2019.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Медуниця О.Є.