УХВАЛА

м. Київ

03.07.2019Справа № 910/6642/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Анмейд Груп"

до 1. Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"

2. Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонтіївни

3. Державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстратор" Нікітіної

Юлії Володимирівни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Приватне акціонерне товариство «Київ-Одяг»

про визнання протиправними та скасування рішень,

Суддя Ломака В.С.

Без виклику представників учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Анмейд Груп" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - відповідач-1), Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонтіївни (далі - відповідач-2), Державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстратор" Нікітіної Юлії Володимирівни (далі - відповідач-3) про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача-2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності: 30143829, дата та час державної реєстрації: 04.02.2019 16:42:05, індексний номер: 45365429 від 05.02.2019 10:56:45;

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача-2 про державну реєстрацію змін до відомостей про нерухоме майно, дата та час державної реєстрації: 05.02.2019 14:32:47, індексний номер: 45373078 від 05.02.2019 14:42:20;

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача-3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності: 30745646, дата та час державної реєстрації: 18.03.2019 18:24:45, індексний номер: 46012152 від 18.03.2019 18:41:41.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує на те, що 01.10.2008 та 25.02.2009 між відповідачем-1 та ВАТ "Київ-Одяг" було укладено кредитні договори (№ 82 та № 3 відповідно). В забезпечення зобов`язань позичальника за вказаними договорами між зазначеними сторонами було укладено договір іпотеки від 27.10.2008 без оформлення заставної та договір наступної іпотеки без оформлення заставної від 27.02.2009, за умовами яких з урахуванням подальших змін позичальником в іпотеку було передано нерухоме майно - адміністративно-виробничий комплекс загальною площею 20 732, 5 кв.м., розташований за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 2Б. 01.04.2009 між відповідачем-1 та Компанією "Джупітер Сервіс Ел Ел Сі" (Jupiter Service LLC) щодо зазначених кредитних договорів було укладено договір уступки прав вимоги до ВАТ "Київ-Одяг". В подальшому, як зазначає позивач, позичальник повністю виконав грошові зобов`язання перед новим кредитором - Компанією "Джупітер Сервіс Ел Ел Сі", внаслідок чого іпотека щодо зазначеного майна припинилась, про що в тому числі були внесені відповідні записи до державних реєстрів. Вказані обставини за твердженням позивача встановлені рішеннями господарського суду міста Києва від 09.06.2011 у справах № 6/711 та № 6/712, залишеними в силі судами апеляційної та касаційної інстанцій. 01.04.2016 між ПАТ "Київ-Одяг" та позивачем було укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким позивач придбав адміністративно-виробничий комплекс загальною площею 20 732, 5 кв.м., розташований за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 2Б. Разом з тим, як зазначає позивач, в подальшому ігноруючи відступлення прав за кредитними договорами, а також припинення відповідних зобов`язань, в тому числі іпотеки, відповідач-1 звернувся до відповідачів 2 та 3, які за його заявами прийняли рішення про реєстрацію права власності на колишній предмет іпотеки за відповідачем-1, а також про зміну відомостей про його площу. Такі рішення були прийняті, за твердженням позивача, в тому числі всупереч наявним арештам нерухомого майна, накладеними на підставі ухвали господарського суду міста Києва від 05.04.2016 у справі № 910/3257/16 та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 28.03.2016 у справі № 11-сс/796/912/2016. При цьому, як стверджує позивач, відповідач-1 надав реєстраторам постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2016 у справі № 826/1709/16 про визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів від 28.05.2013 та 29.05.2013 щодо припинення обтяжень та заборони на нерухоме майно, проте як вказана постанова була скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.03.2017 й під час нового розгляду справи Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 04.02.2019 відмовив у задоволенні вказаного позову. Крім того, позивач вказує на порушення порядку вчинення реєстраційних дій.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.05.2019 вищевказану позовну заяву залишено без руху на підставі статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

29.05.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.06.2019 відкрито провадження у справі № 910/6642/19, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, на підставі статті 50 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Приватне акціонерне товариство «Київ-Одяг», в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України витребувані додаткові докази у справі, підготовче засідання призначено на 02.07.2019 року.

01 липня 2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на адміністративно-виробничий комплекс за адресою: місто Київ, вулиця Куренівська, будинок 2-Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, загальною площею 20 907,6 кв.м., до складу якого входять 6 будівель та споруд, а саме: адміністративне приміщення (Літера А) площею 4 708,20 кв.м.; приміщення гаража цегляне (Літера Д) площею 49,80 кв.м.; склади для зберігання товарів (холодний 1, 2, 6 столова) (Літера Ж, Е) площею 716,50 кв.м.; склади для зберігання товарів (7, 12, 16, 17, 6) (Літера В) площею 2 791,20 кв.м.; склади для зберігання товарів (3, 10, 11, 5) (Літера Г) площею 4 299,50 кв.м.; склади для зберігання товарів (1, 2, 9, 15, 21, 22, 19, 4а) (Літера Б) площею 8 167,30 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки :78: 127:0003 ;

- заборони ПАТ АБ "Укргазбанк" користуватися та розпоряджатися нерухомим майном за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, буд. 2-Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, загальною площею 20 907,60 кв.м., до складу якого входять 6 будівель та споруд, а саме: адміністративне приміщення (Літера А) площею 4 708,20 кв.м.; приміщення гаража цегляне (Літера Д) площею 49,80 кв.м.; склади для зберігання товарів (холодний 1, 2, 6 столова) (Літера Ж, Е) площею 716,50 кв.м.; склади для зберігання товарів (7, 12, 16, 17, 6) (Літера В) площею 2 791, 20 кв.м.; склади для зберігання товарів (3, 10, 11, 5) (Літера Г) площею 4 299,50 кв.м.; склади для зберігання товарів (1, 2, 9, 15, 21, 22, 19, 4а) (Літера Б) площею 8 167,30 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки :78:127:0003;

- заборони будь-яким третім особам укладати правочини, предметом яких є нерухоме майно за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 2-Б, або будь-які інші дії, пов`язані з цим нерухомим майном з ПАТ АБ "Укргазбанк", сплачувати орендну або будь-яку іншу плату на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" за користування цим нерухомим майном.

Відповідно до частини 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з положеннями частини 5 статті 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Положеннями частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю "Анмейд Груп" заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить відповідачу; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Cтаттею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням зазначених принципів, які виражені також у статтях 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб`єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою.

В матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися так, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони в процесі зобов`язані у процесуальній формі довести свою правоту за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення або неможливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, без наведення відповідного обґрунтування та доказів не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

В даному випадку, обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, позивач вказує на те, що оскаржувані реєстраційні дії щодо реєстрації права власності на користь ПАТ АБ "Укргазбанк", проведені відповідачем-2 та відповідачем-3, зумовили набуття ПАТ АБ "Укргазбанк" можливості реалізувати свої правомочності власника такого майна щодо розпорядження ним, в тому числі можливість його відчуження на користь третіх осіб, передання у користування, володіння та ін.

Зазначене, на думку позивача, свідчить про існування обґрунтованих припущень про можливу подальшу реалізацію нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 2-Б, чи його обтяження.

Зокрема, позивач вказує на те, що йому стало відомо про активні дії з боку ПАТ АБ "Укргазбанк" щодо надання незаконно набутого ним у власність нерухомого майна (адміністративно-виробничого комплексу площею 20 907, 60 кв.м.), що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, буд. 2-Б, в оренду третім особам, що не зацікавлені у вирішенні спору між позивачем та відповідачами, а саме, 06.05.2019 відповідачем-1 було направлено комерційну пропозицію № 110/13914/2019 на ім`я ТОВ "ПРЕСТИЖ АРТС" щодо погодження умов подальшого користування спірним нерухомим майном. При цьому, позивач звертає увагу на те, що договір оренди приміщення ТОВ "ПРЕСТИЖ АРТС" був укладений саме з позивачем, який є єдиним та законним власником нерухомого майна.

Так само, відповідачем-1 було направлено щонайменше п`ять листів з однаковим вхідним номером та датою на ім`я різних суб`єктів господарювання з пропозицією укласти з ними прямі договори оренди.

На переконання позивача, в разі укладення відповідачем-1 прямих договорів оренди, при поверненні позивачу у власність незаконно вибутого нерухомого майна, до нього перейдуть всі права та обов`язки за цими новими договорами оренди з умовами, щодо яких позивач не надавав свого погодження, проте зобов`язаний буде виконувати їх.

Одночасно позивач наголошує, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, отриманої 21.05.2019, лише за період з 04.02.2019 по 11.03.2019 було проведено 5 змін права власності стосовно об`єкта за реєстраційним номером 00 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк". При цьому, звертає увагу, що означені зміни проводились не з його ініціативи, оскільки вони вчинені на користь ПАТ АБ "Укргазбанк". Така кількість змін в реєстрі за невеликий проміжок часу (один місяць) свідчить про спроби заволодіти майном ТОВ "Анмейд Груп" незаконним шляхом, в тому числі можливість відчуження даного нерухомого майна третім особам.

На переконання позивача, відчуження чи обтяження відповідачем-1 спірного нерухомого майна ускладнить реалізацію позивачем своїх законних прав, інтересів та обов`язків, з метою захисту яких подано позов, а також зумовить необхідність звертатись до суду з новими позовами.

Оцінюючи обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, суд зазначає наступне.

Позивачем всупереч приписів частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б у своїй сукупності беззаперечно свідчили про те, що відповідачем-1 вчиняються дії по відчуженню, реалізації майна, чи підготовчих дій до його реалізації. Будь-яких відомостей стосовно наміру відповідача-1 відчужити нерухоме майно (пошук покупців нерухомості, укладення договорів стосовно відчуження нерухомого майна тощо) - матеріали справи не містять і позивачем до заяви про забезпечення позову додано не було.

При зверненні з заявою про забезпечення позову, позивач лише формально припускає існування загрози відчуження відповідачем-1 нерухомого майна, і не наводить жодного достатнього обґрунтування наявності правових підстав (з посиланням на відповідні докази) для застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, а також шляхом заборони відповідачу-1 та іншим особам вчиняти певні дії стосовно нерухомого майна.

Більш того, суд зауважує, що як вбачається зі змісту матеріалів позовної заяви, спірне майно вже перебуває під арештом на підставі ухвали Апеляційного суду міста Києва від 28.03.2016 у справі № 11-сc/796/912/2016 (№ 761/6864/16-к).

Зокрема, як слідує з вказаної ухвали, слідчим управлінням ГУ НП в м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002570 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2013 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205 КК України.

В межах зазначеного кримінального провадження старший слідчий СУ ГУ НП в м. Києві Хорий К.Ю. звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно - адміністративно - виробничий комплекс загальною площею 20732,50 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 2Б, посилаючись на те, що з метою забезпечення можливої конфіскації майна, упередження приховування слідів злочину та реалізації предмету злочинного посягання органи досудового розслідування вважають за необхідне накласти арешт на вказане майно.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28.03.2016 у справі № 11-сc/796/912/2016 (№ 761/6864/16-к) вирішено зазначене клопотання старшого слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві Хорого К.Ю., погоджене із прокурором відділу прокуратури м. Києва Ігнатюк І.В., про накладення арешту на нерухоме майно - адміністративно - виробничий комплекс загальною площею 20732,50 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 2Б задовольнити.

Крім того, як вбачається з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, слідчим відділом Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000054 від 26.02.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 та ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Литвинової І.В. від 26.03.2019 у справі № 757/15609/19-к на підставі клопотання прокурора було вирішено накласти арешт на адміністративно-виробничий комплекс, розташований за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 2Б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00), який перебуває у власності Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "УКРГАЗБАНК" () та заборонити службовим особам ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" або особам, які будуть діяти від їх імені або за їх дорученням (довіреністю), відчужувати та розпоряджатися вищевказаним об`єктом нерухомості.

З наведеного слідує, що станом на сьогодні спірне майно вже перебуває під арештом та забороною розпоряджатися таким майном та зокрема й відчужувати його на користь третіх осіб.

Враховуючи зазначене, суд звертає увагу, що позивачем в тому числі не обґрунтовано необхідності додаткового накладення арешту на спірне майно господарським судом за обставин, коли воно вже перебуває під обтяженням у формі арешту та заборони відчуження та розпорядження.

З урахуванням вищевказаного, суд не вбачає існування об`єктивної необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки є недоведеною реальна загроза невиконання або утруднення виконання в подальшому судового рішення у справі, що розглядається.

При цьому, що стосується питання заборони відповідачу-1 та іншим особам користування спірним майном, то суд вважає недостатньо обґрунтованим твердження позивача про те, що такі дії можуть ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, і фактично може бути розцінено як втручання в господарську діяльність, а тому є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Так, можливість поновлення права власності позивача на спірне майно не залежить від обставин користування ним поточним власником.

Разом з тим, слід враховувати, що згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених в п. 4 постанови № 9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець, оскільки обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися майном може призвести до незворотніх наслідків.

Крім того, оцінюючи крізь призму належності та допустимості доказів надані позивачем листи ПАТ АБ «Укргазбанк», суд зазначає наступне.

Так, за твердженням самого позивача, спірне нерухоме майно передано ним в оренду ТОВ «ПРЕСТИЖ БУД».

Виходячи зі змісту листа № 110/13914/2019 від 06.05.2019, відповідач-1 у зв`язку із набуттям права власності на нерухоме майно відповідач-1 просить погодити умови подальшого користування ТОВ «ПРЕСТИЖ АРТС» приміщенням, та укласти з Банком, як новим власником, договори оренди цих приміщень.

Таким чином, відповідач-1 як новий власник адміністративно-виробничого комплексу загальною площею 20 907, 6 м.кв., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, буд. 2-Б, лише намагається врегулювати орендні правовідносини з ТОВ «ПРЕСТИЖ АРТС», яке за твердженням самого позивача є орендарем спірного нерухомого майна, у зв`язку з чим наданий позивачем лист ПАТ АБ «Укргазбанк» № 110/13914/2019 від 06.05.2019 на ім`я ТОВ «ПРЕСТИЖ АРТС» сам по собі жодним чином не свідчить про наявність достатніх правових підстав для забезпечення позову.

Аналогічно, зі змісту листів відповідача-1 до ТОВ «Керуюча компанія Катюша», ТОВ «Український папір», ТОВ «Компанія «Ліберті Україна», ТОВ «Торговий дім Промбізнес», ТОВ «Рибпродукт 97» також вбачається, що відповідач-1 лише вживає заходи для врегулювання вже існуючих орендних правовідносин як новий власник адміністративно-виробничого комплексу загальною площею 20 907, 6 м.кв., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, буд. 2-Б, а не вчиняє спроби укласти нові правочини щодо спірного нерухомого майна.

Посилання позивача на те, що відповідач-1 намагається приховати вказані дії направляючи різним суб`єктам листи з однаковим номером та датою, ґрунтуються виключно на припущеннях позивача і не приймаються судом до уваги.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що приймаючи ухвалу про заборону вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити і конкретно вказати в ухвалі, кому і які саме дії забороняється вчиняти.

Натомість, позивач просить суд заборонити будь-яким третім особам укладати правочини, предметом яких є спірне нерухоме майно, або будь-які інші дії, пов`язані з цим нерухомим майном з ПАТ АБ «Укргазбанк», сплачувати орендну або будь-яку іншу плату на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» за користування цим нерухомим майном. При цьому, позивач не зазначає, яким саме особам суд повинен заборонити вчиняти такі дії, а фактично зазначив невизначене коло осіб.

За таких обставин суд вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про реальну загрозу невиконання або утруднення виконання в подальшому судового рішення у справі, що розглядається, а також існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі, достатні дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів також не наведені, а тому підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

Разом з тим, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 136-141, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Анмейд Груп" про забезпечення позову.

2. Згідно з частиною 2 статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Суддя В.С. Ломака