ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2019 р. Справа№ 910/14278/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.,

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 18.06.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 31.01.2019 (повний текст складено 08.02.2019)

у справі № 910/14278/18 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Брокінвест Груп"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша"

про стягнення 373 559, 09 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Брокінвест Груп" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" про стягнення 373559,09 грн., з яких: 352204,87 грн. страхове відшкодування, 7266,03 грн. 3% річних та 14088,19 грн. збитки від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на відмову відповідача здійснити виплату страхового відшкодування позивачу за договором страхування внаслідок страхової події.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.01.2019 у справі №910/14278/18 позов задоволено: за рішенням суду присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 352204,87 грн. основного боргу, 7266, 03 грн. 3% річних, 14088, 19 грн. збитків від інфляції, 5603,39 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не надано докази підстав для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування за договором страхування №12-01.00.17.00189 від 19.07.2017.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення не відповідає фактичним обставинам справи, прийнятим на підставі неповністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт зазначає, що у п.2.2 та 2.7.1 договору добровільного страхування відповідальності перевізника наземним транспортом № 12-01.00.17.00189 від 19 липня 2017 року містяться положення, які встановлюють додаткові підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування. А саме, дорожньо-транспортна пригода не визнається страховим випадком, якщо її причиною стало неправильне розміщення вантажу у кузові на платформі транспортного засобу, неправильне кріплення вантажу, перевантаження або недовантаження транспортного засобу, що призвело до його перекидання, випадіння або деформації вантажу. Також, відповідно до п.п 2.7.1 Договору страхування відповідальність страховика за вантаж не наступає, якщо документально доведено відсутність кріплення вантажу або його невідповідність вимогам, прийнятим у країни відправника, нормам заводу-виробника продукції, вимогам замовника-перевезення. Крім того, відповідно до п.п.6.2.9 Договору страхування добровільного страхування відповідальності перевізника наземним транспортом № 12-01.00.17.00189 передбачено, що для встановлення обставин перевезення страховикові надається, зокрема, висновок про відповідність розміщення та кріплення вантажу у кузові транспортного засобу.

Отримавши заяву про виплату страхового відшкодування від позивача, відповідач відповідно до вимог законодавства та положень Договору страхування розглянув вимогу та самостійно провів експертне дослідження події та на основі результатів проведеного експертного дослідження прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її вимог, повністю підтримує рішення суду першої інстанції та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

19 липня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Брокінвест Груп" (страхувальником) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Перша" (страховиком) був укладений договір добровільного страхування відповідальності перевізника наземним транспортом № 12-01.00.17.00189.

Відповідно до умов вказаного договору відповідач здійснює страхування відповідальності перевізника та зобов`язався сплатити страхове відшкодування у разі настання страхового випадку.

Предметом договору є майнові інтереси, пов`язані з виникненням обов`язку страхувальника відшкодувати шкоду, що виникла по міжнародним перевезенням.

12.09.2017 між позивачем (перевізником) та Товариством з обмеженою відповідальністю " ДФК Логістик " (експедитором) був укладений договір №ТІ/12/09/2017 на перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, відповідно до умов якого перевізник зобов`язався доставити ввірений йому вантаж до пункту призначення в установлений договором і доповненнями до нього термін і видати уповноважений на одержання вантажу особі.

13.09.2017 на підставі заявки експедитора позивач завантажив у Польщі вантаж - сталевий лист в рулонах, масою 22 тони, що підтверджується накладною FAE/14/09/2017/KRE від 13.09.2017.

Вказаний вантаж позивач зобов`язаний був поставити 15.09.2017 вантажоодержувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Сталекс Профі" у м. Києві.

Як підтверджено матеріалами справи 15.09.2017 внаслідок ДТП, під час транспортування вказаний вантаж був пошкоджений, тобто настав страховий випадок.

18.09.2017 був здійснений огляд та приймання вантажу комісією вантажоодержувача за участю представників позивача та відповідача.

За результатами огляду складені акти приймання продукції по якості № 1 та № 2. Вказаними актами було зафіксовано наступні пошкодження: краї рулону з обох боків пошкоджені, хлопок металу на рулоні через всю бухту ( весь рулон ), що призвела до поперечного складання металу, перші п`ять витків рулону пошкоджені до цинку.

Також в актах викладений наступний висновок: рулон випав з кузова автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Для виготовлення продукції даний рулон не призначений, так як можливі приховані пошкодження ( дефекти ) металу в бухті, які неможливо визначити.

В подальшому вантажоодержувач замовив експертне дослідження вантажу.

Так, згідно експертного висновку від 25.09.2017 № І-1622 було встановлено, що два рулони з маркуванням /00026 масою 4,765 тони та з маркуванням /00012 масою 4,795 тони мають дефекти механічного характеру.

Після вказаних подій позивач отримав претензію (вих. № 77 від 20.09.2017) від еспедитора - ТОВ "ДФК Логістик" про відшкодування збитків в розмірі 381564,88 грн.

27.09.2017 позивач направив відповідачу повідомлення про настання страхового випадку.

29.01.2018 позивачем подана заява про виплату страхового відшкодування за вказаним страховим випадком.

Натомість, відповідач у виплаті страхового відшкодування відмовив (лист від 07.02.2018 вих. № 177/с).

У зв`язку із відмовою відповідача здійснити виплату страхового відшкодування позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з останнього суму страхового відшкодування в розмірі 352204,87 грн., а також 3% річних в розмірі 7266,03 грн. та збитки від інфляції в розмірі 14088,19 грн.

Обґрунтовуючи суму страхового відшкодування позивач посилається на те, що п. 3 основної частини договору страхування № 12-01.00.17.00189 від 19.07.2017 встановлено ліміт відповідальності по випадках, відповідно до яких за одним страховим випадком визначено ліміт в розмірі 50000 евро. Також встановлено франшизу у розмірі 500 евро.

Крім того п. 7.5.1 договору страхування № 12-01.00.17.00189 від 19.07.2017 передбачено, що ліміт відповідальності за 1 кг. брутто втраченого, пошкодженого, або зіпсованого вантажу, відповідно до ст. 23 Конвенції КДПВ складає 8.33 SDR. 1 SDR станом на момент подання позову за курсом НБУ становить 39.02 грн.

Згідно п. 6.4.2. вказаного договору страхування, для визначення обсягу пошкодженою вантажу до уваги приймаються рекламаційні акти (висновки експертів, інші документи) у тій частині таких документів, що відображає відомості, зазначені у п. 5.3. стандартних умов.

Для визначення розміру прямих збитків до уваги приймаються експертні оцінки, калькуляції відновлювальною ремонту ремонтних підприємств або рахунки виробника товару по заміні складових частин (п. 6.4.3 договору).

Оцінка розміру збитків проводиться виходячи з характеристики вантажу на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків в межах відповідного ліміту відповідальності (п. 7.5.2 договору).

Згідно виставленої ТОВ "ДФК Логістик" претензії, пошкоджено рулон сталі тонколистої оцинкованої вартістю 4884,13 євро та рулон сталі тонколистої оцинкованої вартістю 4914,88 євро, всього на суму 9799,01 євро.

Сума збитків у гривневому еквіваленті станом на 19.09.2017 виходячи з курсу євро на вказану дату становить 368364,87 грн.

Згідно п. 3 основної частини договору страхування № 12-01.00.17.00189 від 19.07.2017 ліміт відповідальності по сплаті страхового відшкодування становить 50000,00 євро., а франшиза 500 євро.

В гривневому еквіваленті на день подання позову ліміт відповідальності по сплаті страхового відшкодування становить 1616000,00 грн. (50000,00 євро х 32,32 грн.), а франшиза становить 16160,00 грн. (500 євро х 32,32 грн.).

Таким чином, сума страхового відшкодування становить 352204,87 грн., з розрахунку (сума претензії 368364,87 грн. за мінусом франшизи 16160,00 грн.).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором страхування одна сторона ( страховик ) зобов`язується у разі настання певної події ( страхового випадку ) виплатити другій стороні ( страхувальнику ) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму ( страхову виплату ), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. ( ст. 979 ЦК України )

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України " Про страхування " страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання ). ( ст. 610 ЦК України ).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). ( ст. 530 ЦК України )

Згідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. ( ст. 525 ЦК України ).

Статтею 26 Закону України "Про страхування" передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є:

- навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України;

- вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

- подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;

- отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

- несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

- інші випадки, передбачені законом.

Також вказаною статтею передбачено, що умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Так, п.2.2 та 2.7.1 договору добровільного страхування відповідальності перевізника наземним транспортом № 12-01.00.17.00189 від 19.07.2017 встановлюють додаткові підстави відмови здійснення страхового відшкодування. А саме, дорожньо-транспортна пригода не визнається страховим випадком, якщо її причиною стало неправильне розміщення вантажу у кузові (на платформі) транспортного засобу, неправильне кріплення вантажу, перевантаження або недовантаження транспортного засобу, що призвело до його перекидання, випадіння або деформації вантажу (п. 2.2. договору). Також, відповідно до п.п 2.7.1 договору відповідальність страховика за вантаж не наступає, якщо документально доведено відсутність кріплення вантажу або його невідповідність вимогам, прийнятим у країни відправника, нормам заводу-виробника продукції, вимогам замовника-перевезення.

Відповідно до п.п.6.2.9 договору страхування сторони домовились в якості доказів (не-)відповідності розміщення та кріплення вантажу приймати висновки спеціалістів, які пройшли навчання з розміщення та кріплення вантажу при міжнародній академії IRU (AcMAП).

Сторони домовились при дорожньо-транспортній пригоді вважати невідповідність кріплення та невірне розміщення вантажу причиною (однією з причин) пошкодження вантажу.

В обґрунтування відмови у виплаті страхового відшкодування, яку було надано листом вих.. 177/с від 07.02.2018 (а.с. 53-54, відповідач посилається на експертний висновок від 15.11.2017 (а.с. 71-82).

Експертний висновок складено та підписано експертом з кріплення вантажів на автомобільному транспорті Колусенком Володимиром Васильовичем.

Однак даний експертний висновок та матеріали справи не містять інформації щодо кваліфікації ОСОБА_1 як експерта з розміщення та кріплення вантажу та не додано жодного документу на підтвердження його статусу експерта.

Крім того, договором (п. 6.2.9.) сторони домовились приймати висновки спеціалістів, які пройшли навчання з розміщення та кріплення вантажу при міжнародній академії IRU (AcMAП).

Згідно довідок, поданих на підтвердження кваліфікації ОСОБА_1 . як спеціаліста з розміщення та кріплення вантажу, що пройшов навчання при міжнародній академії IRU (AcMAП), надано довідки вих.. №12/12 від 15.02.2012 та вих.. №26/18 від 19.11.2018 про те, що ОСОБА_1 дійсно пройшов навчання (та перепідготовку) з курсу підвищення кваліфікації для фахівців за програмою «Безпечне кріплення вантажу».

Водночас не подано сертифікатів/дипломів на підтвердження статусу спеціаліста/експерта у сфері розміщення та кріплення вантажу.

Отже, експертний висновок від 15.11.2017 не може бути прийнято як належний доказ того, що пошкодження вантажу при транспортуванні відбулось через його неналежне кріплення.

Таким чином, відповідачем не надані докази підстав для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування за договором страхування № 12-01.00.17.00189 від 19.07.2017.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2019 у справі №910/14278/18 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2019 у справі №910/14278/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2019 у справі №910/14278/18 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/14278/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст складено: 05.07.2019.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б.Михальська