ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

09.07.2019 року м. Дніпро Справа № 7/74

Центральний апеляційний господарський суд у складі:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Кузнецов В.О., Чус О.В.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Транселектромонтаж", м. Київ

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 року

у справі № 7/74 (суддя - Коваль Л.А.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Укрстальконструкція", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Санворд-Україна", м. Дніпро

про спонукання до виконання дій

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 року затверджено мирову угоду, укладену 09.02.2006 року між Відкритим акціонерним товариством "Укрстальконструкція" та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Санворд-Україна" в редакції, яка узгоджена сторонами. Провадження у справі припинено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Приватне акціонерне товариство "Транселектромонтаж" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 року у даній справі повністю і відмовити в затвердженні мирової угоди від 09.02.2006 року.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.02.2019 року відмовлено Приватному акціонерному товариству "Транселектромонтаж" у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 року.

Постановою Верховного Суду від 20.05.2019 року задоволено касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Транселектромонтаж", ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 18.02.2019 року скасовано, справу передано до Центрального апеляційного господарського суду для продовження розгляду матеріалів апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Транселектромонтаж".

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.06.2019 року відкладено питання продовження розгляду матеріалів апеляційної скарги до надходження на адресу Центрального апеляційного господарського суду матеріалів апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Транселектромонтаж" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 року у справі № 7/74.

10.06.2019 року на адресу Центрального апеляційного господарського суду від ПрАТ "Транселектромонтаж" надійшло клопотання про виконання вимог ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 03.06.2019 року, до якого додано матеріали апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.06.2019 року (суддя Вечірко І.О.) залишено апеляційну скаргу без руху. Надано скаржнику строку для надання суду заяви із зазначенням інших підстав та доказів на їх підтвердження для поновлення строку на апеляційне оскарження.

04.07.2019 року, тобто в межах строку, встановленого для усунення недоліків апеляційної скарги, скаржником подано до апеляційного господарського суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та відкриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на оскарження в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, ПрАТ "Транселектромонтаж" зазначив, що ЗАТ "Транселектромонтаж" належав на праві власності майновий комплекс площею 3654,8 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 Зрошувальна, 17, та складався з літер А, Б, В, Г, Д, Ж, Л та М, відповідно до свідоцтва про право власності на майновий комплекс від 10.08.2001 року. Товариство було створене шляхом реорганізації підрозділу ЗАТ "Електромонтаж" - Дочірнього підприємства "Транселектромонтаж" та відповідно було правонаступником щодо закріпленого за ним майна. 26.03.2010 року ЗАТ "Транселектромонтаж" (в подальшому ПрАТ "Транселектромонтаж") продано ТОВ "Транселектромонтажбуд" майновий комплекс, що складався з літер А, Б, В, Г, Д, Ж, Л та М, загальною площею 3654,8 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Після продажу майнового комплексу ПрАТ "Транселектромонтаж" як попередній власник нерухомості не повинен був та не відслідковував реєстрацію будь-яких прав на рухоме та нерухоме майно за вказаною адресою. ПрАТ "Транселектромонтаж" не було відомо про розгляд справи № 7/74 та про винесення ухвали від 21.02.2006 року Господарським судом Дніпропетровської області у справі № 7/74. При цьому, зі змістом даної ухвали неможливо було ознайомитися, оскільки вона не опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень та не пред`являлась ПрАТ "Транспелектромонтаж". Ухвала була винесена 21.02.2006 року, проте була пред`явлена до виконання тільки в 2016 році, внаслідок чого здійснено запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. ПрАТ "Транселектромонтаж" стало відомо про вказані обставини лише 22.01.2019 року коли апелянтом було отримано претензію від ТОВ "Транселектромонтажбуд" про те, що останній в 2018 році дізнався про те. що на території майнового комплексу було зареєстровано право власності на склад-ангар та гараж за іншою юридичною особою - ТОВ "Санворд Україна" на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 року у справі № 7/74, що була винесена до укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.03.2010 року. ТОВ "Транселектромонтажбуд" до листа було надано копію ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 року у справі № 7/74, на підставі якої було зареєстровано право власності за ТОВ "Санворд Україна" на склад-ангар та гараж із збірно-розбірних металоконструкцій, розміщених за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, 17. ПрАТ "Транселектромонтаж" отримано претензію від ТОВ "Транселектромонтажбуд" 22.01.2019 року, апеляційну скаргу подано 01.02.2019 року, тобто у строки, зазначені в оскаржуваній ухвалі та відповідно до вимог статті 93 Господарського процесуального кодексу України в редакції, що діяла до 15.12.2017 року. В зв`язку з чим, на думку скаржника, строк на подання апеляційної скарги був пропущений з поважних причин. Оскільки ПрАТ "Транселектромонтаж" не було та не могло бути обізнано про зміст оскаржуваної ухвали, апеляційну скаргу було подано протягом 10 днів з моменту, коли воно довідалося про винесення ухвали, то вважає, що строки пропущені з поважних причин. Крім того, факт того, що ТОВ "Санворд Україна" передано склад-ангар та гараж ТОВ "Санворд Київ" може свідчити про наміри приховування підстави реєстрації права власності.

03.06.2019 року на адресу апеляційного господарського суду від представника відповідача - ТОВ з ІІ "Санворд-Україна" надійшли заперечення проти відкриття апеляційного провадження, в яких останній посилається на те, що поновлення скаржнику пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 року, очевидно, матиме наслідком необґрунтоване втручання суду у принцип правової визначеності та порушуватиме права інших учасників провадження на справедливий судовий розгляд в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою.

Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

Обов`язок держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції і правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).

З 15.12.2017 року набув чинності Господарський процесуальний кодекс України в новій редакції.

Згідно з пунктом 13 статті 1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки ухвала Господарського суду Дніпропетровської області винесена 21.02.2006 року, тобто до набрання чинності Господарським процесуальним кодексом України в новій редакції, то вказана ухвала підлягала оскарженню в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, статтею 93 Господарського процесуального кодексу України в редакції, що діяла на час винесення оскаржуваної ухвали, було встановлено, що апеляційна скарга подається, а апеляційне подання вноситься, протягом десяти днів з прийняття рішення місцевим господарським судом, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу (частина 1). Відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги (подання) можливе протягом трьох місяців з дня прийняття рішення місцевим господарським судом (частина 2).

Відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України в редакції, що діяла до набрання чинності нової редакції Кодексу, тобто до 15.12.2017 року, апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п`яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу (частина 1). Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення. Розгляд заяви особи про поновлення строку на подання апеляційної скарги здійснюється одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений при реєстрації справи відповідно до положень частини четвертої статті 91 цього Кодексу (частина 2).

Відповідно до пункту 9 частини 1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд в постанові від 20.05.2019 року у справі № 7/74 звернув увагу, що судові рішення, які ухвалені до набрання чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, однак до розгляду таких скарг застосовуються правила, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За змістом частини 3 статті 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані неповажними. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутись до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Відновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яким суд користується виходячи із поважності причин пропуску строку скаржником і лише сам факт подання скаржником клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду відновити цей строк.

Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Колегія суддів зазначає, що суд може поновити строк на апеляційне оскарження лише у виняткових випадках, тобто причини поновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не враховувати який вважалось би несправедливим та таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення строку на апеляційне оскарження суд має встановити наявність відповідних обставин, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, що може використовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Суд може визнати поважними причинами пропуску процесуального строку лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.06.2018 року у справі № 915/1237/14.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ухвала суду першої інстанції винесена 21.02.2006 року. Учасниками провадження у справі були Відкрите акціонерне товариство "Укрстальконструкція" та Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Санворд-Україна". Вказаними особами ухвала суду не оскаржувалась.

Матеріалами справи підтверджується, що 12.04.2016 року в Єдиному державному реєстрі було зареєстровано права власності ТОВ "Санворд-Україна" на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 року. З цього моменту відомості про оскаржувану ухвалу є загальнодоступними та відомими.

Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що загальними засадами державної реєстрації прав є відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Слід звернути увагу, що необізнаність скаржника про винесення місцевим господарським судом оскаржуваного судового рішення (ухвали) не є безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Верховний Суд в постанові від 03.07.2018 року у справі № 3/9 зробив висновок, що норми статті 261 Господарського процесуального кодексу України не встановлюють безумовного обов`язку суду поновити строк на апеляційне оскарження та прийняти до розгляду апеляційну скаргу у будь-якому разі подання її особою, яка не була залучена до участі у справі. Скаржник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строку оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку і у разі, коли відповідну апеляційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі. Разом з тим неучасть у справі особи, яка звертається зі скаргою з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується її прав та інтересів, свідчить лише про те, що такій особі ймовірно не було відомо про розгляд цієї справи, однак не є безумовною підставою визнання причин пропуску строку поважними, поновлення цього строку та прийняття скарги до провадження.

Верховний Суд в постанові від 16.05.2019 року у справі № 5023/1668/11 звернув увагу, що з приписів частини 2 статті 261 Господарського процесуального кодексу України не вбачається безумовного обов`язку суду відкрити апеляційне провадження у випадку подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки. Натомість, як вбачається із системного аналізу положень даної статті, суд у такому випадку надає оцінку наведеним апелянтом причинам пропуску строку апеляційного оскарження на предмет їх поважності. Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку. При вирішенні питання про поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження рішення має значення лише з`ясування обставин, чи була в змозі юридична особа своєчасно довідатися про існування такого рішення та оскаржити його протягом розумного строку.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (рішення у справі "Брумареску проти Румунії"). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії", параграфи 51 і 52).

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 року у справі № 7/74 набрала законної сили у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 91 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали судом першої інстанції) сторони у справі мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне подання на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Прийняття і розгляд апеляційної скарги на рішення, яке набрало законної сили, є можливим лише з дотриманням приписів частини другої статті 93 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року) щодо поновлення строку подання скарги.

Матеріали справи свідчать, що у даній справі на ухвалу суду від 21.02.2006 року була подана апеляційна скарга ТОВ "Транселектромонтажбуд", яким придбано майновий комплекс загальною площею 3 654,80 кв. м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, 17 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.03.2010 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.08.2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 15.01.2019 року, закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Транселектромонтажбуд" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 року.

Приватне акціонерне товариство "Транселектромонтаж" звернулось до апеляційного господарського суду з даною апеляційною скаргою лише після касаційного оскарження ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.08.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Транселектромонтажбуд".

Апеляційний господарський суд враховує, що строк апеляційного оскарження, який просив поновити скаржник, сплив майже 13 років тому, що є значним періодом часу. Дії суду із відновлення строку апеляційного оскарження після спливу значного періоду часу можуть порушити принцип правової визначеності та принцип остаточності судового рішення.

За наведених обставин, колегія суддів визнає зазначені скаржником підстави для поновлення пропущеного процесуального строку не поважними.

Слід звернути увагу, що як вбачається із листа Господарського суду Дніпропетровської області № 01-07/922/18 від 27.06.2018 року (т. 1, а. с. 23), справа № 7/74 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Укрстальконструкція" до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Санворд-Україна" про спонукання до виконання дій, знищена згідно з актом № 1 від 20.12.2012 року "Про виділення для знищення документів за 2009-2010 роки, справ за 2005 рік, справ закінчених провадженням у 2005 році, які не підлягають зберіганню".

Зазначене вище створює перешкоди для розгляду апеляційної скарги ПрАТ "Транселектромонтаж" та з`ясування обставин, пов`язаних з укладанням сторонами мирової угоди у даній справі.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що скаржник є особою, яка не була залучена до участі у справі та вважає судове рішення у даній справі таким, що прийнято щодо її прав та обов`язків, звернувся з апеляційною скаргою на судове рішення зі спливом майже 13 років з набрання оскаржуваним судовим рішенням законної сили, а наведені скаржником підстави для поновлення строку визнані судом не поважними, у апеляційного господарського суду відсутні підстави для поновлення цього строку та прийняття до провадження апеляційної скарги.

Відповідно до приписів пункту 4 статті 260 Господарського процесуального кодексу України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Беручи до уваги, що наведені скаржником підстави для поновлення встановленого законом строку для подання апеляційної скарги є неповажними, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження не підлягає задоволенню, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 234, 235, 260, пунктом 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Транселектромонтаж" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 року у справі № 7/74.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Транселектромонтаж" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2006 року у справі № 7/74.

Направити скаржнику копію даної ухвали разом з матеріалами апеляційної скарги, в тому числі квитанцію № 47 від 31.01.2019 року про сплату судового збору, всього на 60 аркушах.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя О.В. Чус