ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2019 р. Справа №921/290/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Галушко Н.А.

Скрипчук О.С.

за участю секретаря судового засідання Мокрої А.В.

розглянув матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства (далі КП) Тернопільводоканал № 633/19 від 26.02.2019 (вх. № 01-05/1133/19 від 25.03.2019) та заяви про усунення недоліків від 09.04.2019 (вх. № 01-04/2429/19 від 11.04.2019)

на додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.02.2019 (суддя Ю.О. Чопко, повний текст складено 22.02.2019)

у справі № 921/290/18

за позовом: Відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) Тернопільобленерго, м. Тернопіль в особі Тернопільського міського району електричних мереж, м. Тернопіль,

до відповідача: КП Тернопільводоканал, м. Тернопіль,

про стягнення 8 637 720,21 грн.

за участю представників:

від позивача: Балда-Денисюк Л.М. - адвокат (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: Повстюк О.А. адвокат (довіреність в матеріалах справи).

1.Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

Судове засідання фіксувалось технічними засобами згідно ст. 222 ГПК України.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

До початку судового засіданні представником позивача подано клопотання №2820/29 від 16.06.2019 (вх. №01-04/3785/19 від 12.06.2019 року) у якому зазначає, що 11.06.2019 року позивачем отримано відповідь на відзив б/н від 07.06.2019 року (вх. №01-04/3719/19 від 10.06.2019 року) КП Тернопільводоканал, однак не мала можливості підготувати заперечення на отриману відповідь на відзив, а тому просить з метою підготування заперечень відкласти судове засідання.

Колегія суддів порадившись на місці, ухвалила відхилити подане клопотання та продовжити розгляд справи з врахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Наведені доводи представника позивача не є підставою для відкладення розгляду справи згідно ч. 2 ст. 202 ГПК України, а представник позивача не позбавлений права у судовому засіданні навести свої доводи та міркування. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 279 ГПК України щодо шістдесятиденного строку розгляду справи, відкладення розгляду справи призведе до порушення строку розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3. Короткий зміст позовних вимог.

3.1. ВАТ Тернопільобленерго в особі Тернопільського міського району електричних мереж звернулося до Господарського суду Тернопільської суду з позовною заявою (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог №5316/25 від 18.09.2018) до КП Тернопільводоканал про стягнення 9 132 124,48 грн, з яких: 7 825 143,30 грн. заборгованості за активну електроенергію; 1 149 565,30 грн пені; 81 169,97 грн 3% річних та 76 245,91 грн інфляційних нарахувань (а.с. 5-7, 112-113, т.1).

3.3. В обґрунтування заявлених вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між ними договору про постачання електричної енергії №934 від 07.09.2007 в частині оплати вартості активної електроенергії, переданої відповідачу в березні-червені 2018 року, у зв`язку з чим просить суд стягнути наявну заборгованість за активну електроенергію, а також нараховані пеню; 3% річних та інфляційні нарахування.

4.Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

4.1. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 03.12.2018 року позов ВАТ Тернопільобленерго в особі Тернопільського міського району електричних мереж задоволено частково та стягнуто з КП Тернопільводоканал 35 951,12 грн. 3% річних. В задоволенні позову в частині стягнення основної суми боргу відмовлено (а.с. 175-180, т.1).

4.2. Додатковим рішенням Господарського суду Тернопільської області від 13.02.2019 позов задоволено (п. 1), зменшено розмір належної пені на 50 відсотків (п. 2) та стягнуто з КП Тернопільводоканал на користь ВАТ Тернопільобленерго 53262,11 грн інфляційних втрат, 276377,85 грн. пені і 52707,36 грн. судового збору. (а.с. 216-221, т.1).

4.3. Додаткове рішення мотивоване ст.ст. 209, 546-551, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ч. 1 ст. 216, ч. 6 ст. 232, ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України (далі ГК України), і зроблено висновок, що з огляду на встановлений судом та не заперечений відповідачем факт неналежного виконання останнім взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати наданих послуг з постачання електроенергії згідно договору №934 від 07.09.2007, вимоги позивача в частині стягнення 53 262,11 грн інфляційних нарахувань нараховані за період березень червень 2018 року є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Також суд прийшов до висновку, що нарахування 552 755,70 грн пені є правомірним, однак з врахуванням того, що заборгованість з оплати наданих послуг постачання електричної енергії згідно договору №934 від 07.09.2007 виникла через відсутність обігових коштів, а з звіту про фінансовий стан та звіту про фінансові результати за 2018 випливає, що останнє є збитковим підприємством, судом, розглянувши клопотанням відповідача, зменшено розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій (пені) до 50 %.

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

5.1. КП Тернопільводоканал частково не погоджується з ухваленим додатковим рішенням суду і вважає його незаконним та прийнятим з порушенням норм процесуального права. Стверджує, що у мотивувальній частині рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.12.2018 року з приводу наданих позивачем розрахунків пені та суми інфляційних втрат суд зазначив, що вони не коректні, посилаючись конкретно на цифри, що не дало можливості суду визначитись з точними сумами належних позивачу до стягнення з відповідача пені та інфляційних нарахувань. Зазначає, що при винесенні додаткового рішення було безпідставно враховано додаткові аргументи наведені у заяві про винесення додаткового рішення, в тому числі скориговані розрахунки пені та інфляційних нарахувань. Вважає, що при прийнятті додаткового рішення суд повинен був керуватися тими аргументами і доводами, які були наведені у позовній заяві та приймати рішення виходячи з висновків, яких суд дійшов при винесенні основного рішення, а саме щодо некоректності розрахунків і як наслідок необгрунтованості позовних вимог. Звертає увагу суду на те, що позивач у розрахунку інфляційних втрат бере для нарахування неоплачений залишок суми боргу станом на 06 квітня 2018 року (остаточний розрахунковий період п`ятий банківський день місяця, наступного за розрахунковим) 1070104,83 грн, а періодом нарахування ставить березень-червень 2018 року, в той час коли остаточний розрахунок припадає на 06.04.2018 року і те, що заборгованість, яка виникла у березні 2018 року була погашена 10.05.2018 року, тобто сума інфляційних нарахувань за березень 2018 року становить 8560,84 грн, а не 20426,16 грн. Просить оскаржуване додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.02.2019 у справі №921/290/18 частково скасувати, а саме п. 1 та п.3 додаткового рішення, в цій частині прийняти нове рішення, яким у частині стягнення пені та інфляційних втрат відмовити.

5.2. ВАТ Тернопільобленерго 17.05.2019 року до суду надіслано відзив на апеляційну скаргу №2467/29 від 17.05.2019 року (вх. №01-04/3173/19 від 20.05.2019 року), однак такий відзив подано з пропуском строку для його подання, встановленого в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 12.04.2019 року, яка була отримана позивачем 16.04.2019 року згідно повідомлення про вручення (а.с. 19, т.2).

Згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Так, в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 12.04.2019 року встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Також позивач у відзиві не звертався до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку для його подання, а тому вказаний відзив залишається судом без розгляду згідно ч. 2 ст. 118 ГПК України.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 вересня 2007р. між ВАТ Тернопільобленерго, в особі начальника Тернопільського РЕМ Сененького М.Ю. (постачальник) та КП Тернопільводоканал (споживач), що здійснював діяльність на підставі статуту, в особі директора Кузьми В.А., укладено договір №934 про постачання електричної енергії (надалі Договір), згідно умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 16577 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с .16-19, т.1).

Згідно з п. 2.2.2. Договору постачальник зобов`язався постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток №1 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу").

Відповідно до п. 2.3.3 Договору споживач зобовязався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 "Порядок розрахунків" та № 7 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

Згідно з п.3. додатку №2 "Порядок розрахунків" до Договору, з метою забезпечення своєчасної оплати зарезервованої аварійної та екологічної броні електропостачання, споживач протягом розрахункового періоду здійснює три планових платежі на поточний рахунок із спеціальним режимом використання у таких співвідношеннях:

І-ша декада розрахункового періоду 35%;

ІІ-га декада розрахункового періоду 30 %;

ІІІ-тя декада розрахункового періоду 35%

Споживач самостійно розраховує суму планового платежу шляхом множення чинного у розрахунковому періоді рівня тарифу на обсяг електричної енергії, заявленої на наступний розрахунковий період, який має бути не меншим місячного споживання аварійної броні із врахуванням відсотка планового платежу у відповідній декаді.

На величину перевищення вартості фактично спожитої електричної енергії понад суму сплачених планових платежів виписується рахунок. Днем остаточного розрахунку за використану електроенергію протягом розрахункового періоду є п`ятий банківський день місяця, наступного за розрахунковим (а.с .20, т. 1).

Відповідно до п. 12. додатку №2 "Порядок розрахунків" до Договору, у разі несвоєчасної оплати обумовлених договором платежів постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені у розмірі 0,2% розміру платежу за кожен день прострочки платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума боргу сплачується з врахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції за час прострочення.

За внесення платежів, передбачених п.п. 2.2.3-2.2.4 цього договору з порушенням термінів, визначених додатками №2 "Порядок розрахунків" та №6 " Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії" споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,2% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, інфляційну суму за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у відповідності до чинного законодавства та 3% річних з простроченої суми (п.п.4.2.1 договору).

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Між ВАТ Тернопільобленерго (постачальник) та КП Тернопільводоканал (споживач), укладено договір №934 про постачання електричної енергії, згідно умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 16577 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 03.12.2018 року у даній справі, яке набрало законної сили, позов ВАТ Тернопільобленерго в особі Тернопільського міського району електричних мереж задоволено частково та стягнуто з КП Тернопільводоканал 35 951,12 грн. 3% річних. В задоволенні позову в частині стягнення основної суми боргу відмовлено.

Зокрема цим рішенням встановлено факти неналежного виконання договірних зобов`язань відповідачем за договором №934 про постачання електричної енергії, сплати основного боргу споживачем за березень червень 2018 року, а у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання з оплати вартості електричної енергії стягнуто з відповідача 35951,12 грн 3% річних.

Позивач нарахував (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог №5316/25 від 18.09.2018) за прострочення розрахунків відповідачем 1 149 565,30 грн пені та 76 245,91 грн інфляційних нарахувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що п. 12. додатку №2 "Порядок розрахунків" до Договору та п.п.4.2.1 Договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених договором платежів споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,2% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22 листопада 1996 року №543/96-ВР розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивачем нараховано пеню в розмірі 1 149 565,30 грн за прострочення сплати вартості електроенергії за період часу з 10.03.2018 по 17.09.2018 року, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість стягнення пені в розмірі 1 149 565,30 грн.

У рішенні Господарського суду Тернопільської області від 03.12.2018 року у даній справі судом було зазначено щодо розрахунків пені позивачем, що вони некоректні, оскільки здійснено позивачем, з врахуванням збільшення позовних вимог, за період до 17.09.2018 р., в той час як, згідно з цим рішенням суду, борг був погашений значно раніше.

Позивач у заяві про ухвалення додаткового рішення №636/25 від 18.01.2019, зазначив, що судом залишилися невирішеними заявлені ВАТ "Тернопільоблненерго" позовні вимоги про стягнення пені в сумі 1 145 565,30 грн та інфляційних нарахувань в сумі 76 245,91 грн (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог №5316/25 від 18.09.2018).

З врахуванням позиції суду, викладеній в рішенні суду від 03.12.2018, та проведених КП "Тернопільводоканал" оплат викладених в запереченні від 28.11.2018, позивачем зроблено перерахунок пені, який на думку позивача становить 552 755,70 грн.

Суд першої інстанції, з огляду на встановлений судом та не заперечений відповідачем факт неналежного виконання останнім взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати наданих послуг з постачання електричної енергії згідно договору №934 від 07.09.2007, прийшов до висновку, що нарахування 552 755,70 грн пені є правомірним.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд на підставі ст.ст. 551 ЦК України, 233 ГК України зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій до 10%.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Судом першої інстанції встановлено, що заборгованість з оплати наданих послуг постачання електричної енергії згідно договору №934 від 07.09.2007 виникла через відсутність обігових коштів, а з звіту про фінансовий стан та звіту про фінансові результати за звіти про фінансові результати за 2018 випливає, що КП "Тернопільводоканал" є збитковим підприємством.

Місцевий господарський суд розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, оцінивши надані сторонами докази, зменшив розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій (пені) до 50% від правомірно нарахованої та вирішив стягнути з Комунального підприємства "Тернопільводоканал" на користь Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" в особі Тернопільського міського району електромереж 276 377,85 грн. пені (50% від 552 755,70 грн.) за неналежне виконання умов Договору про постачання електричної енергії №934 від 07.09.2007. Суд апеляційної інстанції зазначає, що апелянтом додаткове рішення суду в частині зменшення розміру пені до 50% не оскаржується.

Апелянт зазначає, що при винесенні додаткового рішення було безпідставно враховано додаткові аргументи наведені у заяві про винесення додаткового рішення, в тому числі скориговані розрахунки пені та інфляційних нарахувань. Однак суд апеляційної інстанції зазначає, що у заяві про ухвалення додаткового рішення позивач просив лише вирішити питання про стягнення пені, інфляційних нарахувань та судових витрат та в тексті заяви зазначав, що судом не вирішено заявлені позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 1 149 565,30 грн та інфляційних нарахувань в сумі 76 245,91 грн, тобто в заявлених позовних вимогах, а наведення розрахунку є правом сторони, а суд при прийнятті рішення здійснює перевірку обгрунтованості нарахованих сум заборгованості.

Таким чином з врахуванням того, що апелянтом не наведено доводів щодо необгрунтованості висновків суду після проведеного перерахунку щодо стягнення 552 755,70 грн. пені, а також того, що апелянтом рішення суду не оскаржується, так само не оскаржується додаткове рішення суду в частині зменшення розміру пені до 50%, колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість висновку суду, щодо стягнення 276 377,85 грн. пені (50% від 552 755,70 грн.) за неналежне виконання умов Договору про постачання електричної енергії №934 від 07.09.2007.

Позивачем також було заявлено до стягнення 76 245,91 грн інфляційних нарахувань.

Частиною 1 статті 216 ГК України зазначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 217 ГК України визначено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 по справі №686/21962/15-ц).

Відповідно до п. 12 додатку №2 "Порядок розрахунків" до Договору та п.п.4.2.1 Договору передбачено, що сума боргу сплачується з врахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення.

Відповідно до розрахунку позовних вимог позивачем нараховано 76 245,91 грн інфляційних за прострочення сплати вартості електроенергії за березень та квітень 2018 року.

З врахуванням п.3. додатку №2 "Порядок розрахунків" до Договору днем остаточного розрахунку за використану електроенергію протягом розрахункового періоду є п`ятий банківський день місяця, наступного за розрахунковим, то останнім днем оплати вартості активної електроенергії, переданої відповідачу в березні 2018 року є 06.04.2018 року, а правомірним є нарахування інфляційних втрат у період з 07.04.2018 року по 10.05.2018 року (дата погашення заборгованості за березень 2018 року), у сумі 8560,84 грн згідно проведеного судом апеляційної інстанції перерахунку.

Відповідно останнім днем оплати вартості активної електроенергії, переданої відповідачу в квітні 2018 року є 07.05.2018 року, а правомірним є нарахування інфляційних втрат у період з 08.05.2018 року по 27.06.2018 року (дата погашення заборгованості), однак за вказаний період індекс інфляції становив 100 %, а тому інфляційні втрати не нараховуються.

Таким чином обгрунтованими є доводи апелянта, що сума інфляційних нарахувань становить 8560,84 грн.

Суд апеляційної інстанції провівши перерахунок інфляційних втрат за Договором, встановив, що обгрунтованими є нараховані 8560,84 грн інфляційних втрат у період з 07.04.2018 року по 10.05.2018 року за заборгованість з оплати вартості активної електроенергії, переданої відповідачу в березні 2018 року. Позовні вимоги в частині стягнення 44 701, 27 грн інфляційних втрат є необгрунтованими.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1 ст. ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, беручи до уваги все вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.02.2019 у цій справі слід скасувати в частині стягнення 44 701, 27 грн інфляційних втрат і в цій частині прийняти нове рішення, яким в позові ВАТ Тернопільобленерго до відповідача: КП Тернопільводоканал про стягнення 44 701, 27 грн інфляційних втрат відмовити. В решті додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.02.2019 у цій справі залишити без змін.

Також з врахуванням рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.12.2018 року, яким позов ВАТ Тернопільобленерго в особі Тернопільського міського району електричних мереж було задоволено частково, а також того, що у мотивувальній частині додаткового рішення судом вказано про часткове задоволення позовних вимог, пункт 1 резолютивної частини додаткового рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.02.2019 у цій справі викласти у наступній редакції: «Позов задоволити частково».

8. Судові витрати.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пп. «б», «в», п. 4 ч. 1 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та часткове скасування додаткового рішення місцевого господарського суду судом здійснюється новий розподіл судових витрат у справі.

За поданий позов ВАТ Тернопільобленерго сплатило судовий збір у розмірі 139032,72 грн. (129 565,80 грн + 9466,92 грн).

Враховуючи пропорційне задоволених вимог, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 18179,32 грн судового збору.

За подання апеляційної скарги КП Тернопільводоканал сплачено 7416,90 грн судового збору.

Враховуючи пропорції задоволених вимог, з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення 1005,78 грн судового збору.

Відповідно до ч. 11 ст. 129 ГПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином суд апеляційної інстанції здійснюючи новий розподіл судових витрат у справі, вважає за необхідне застосувати приписи ч. 11 ст. 129 ГПК України та стягнути з відповідача на користь позивача 17173,54 грн судового збору (18179,32 грн 1005,78 грн).

Керуючись ст.ст. 86, 129, 252, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити частково.

2. Додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.02.2019 у цій справі скасувати в частині стягнення 44 701, 27 грн інфляційних втрат і в цій частині прийняти нове рішення, яким в позові ВАТ Тернопільобленерго до відповідача: КП Тернопільводоканал про стягнення 44 701, 27 грн інфляційних втрат відмовити.

3. Пункт 1 резолютивної частини додаткового рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.02.2019 у цій справі викласти у наступній редакції: «Позов задоволити частково».

4. В решті додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.02.2019 у цій справі залишити без змін. Стягнути з Комунального підприємства "Тернопільводоканал" (46008, м.Тернопіль, вул. Танцорова, 7, код 03353845) на користь Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго", (46010, м.Тернопіль, вул. Енергентична, 2, код 00130725) 8560,84 грн. інфляційних втрат.

5. Стягнути з Комунального підприємства "Тернопільводоканал" (46008, м.Тернопіль, вул. Танцорова, 7, код 03353845) на користь Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" (46010, м.Тернопіль, вул. Енергентична, 2, код 00130725) 17173,54 судового збору.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.07.2019р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Скрипчук О.С.