ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2019 р. Справа №909/1141/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Скрипчук О.С.

суддів Зварич О.В.

Кравчук Н.М.

Секретар судового засідання Лагутін В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Украгрохімтрейд за № 24-04/19-1 від 24.04.2019

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.04.2019 (повний текст рішення складено 15.04.2019, м. Івано-Франківськ, суддя Шкіндер П.А.)

у справі № 909/1141/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Украгрохімтрейд, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Галицька аграрна компанія, м. Івано-Франківськ

про стягнення заборгованості в сумі 288 992,63 грн., з яких: 127 022,82 грн. основний борг; 81 874,22 грн. пеня; 25 404,56 грн. штраф; 56 691,03 грн. 20% річних від суми простроченого зобов`язання

за участю представників:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Криницький В.М. - ордер серії ІФ № 063813 від 01.07.2019.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Украгрохімтрейд» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ «Галицька аграрна компанія» про стягнення 288 992,63грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 06042 від 06.04.2016 щодо здійснення оплати за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 05.04.2019 у справі № 909/1141/18 в позові ТОВ «Украгрохімтрейд» до ТОВ «Галицька аграрна компанія» про стягнення 288 992,63грн., яка складається з 127 022,82грн. основного боргу, 81 874,22 грн. пені, 25 404,56 грн. штрафу та 20 % річних у розмірі 54 691,03 грн. відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.04.2019 у справі № 909/1141/18 скасувати і ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при прийнятті оспорюваного рішення не врахував, що відповідач прострочив обов`язок зі сплати попередньої оплати в розмірі 30 % на 47 днів 01.06.2016, що стало підставою для нарахування штрафних санкцій за невиконання зобов`язання з проведення попередньої оплати. Також апелянт зазначає, що місцевим господарським судом неправомірно відмовлено в позові з посиланням на самовільне зарахування коштів в рахунок погашення штрафних санкцій, як це передбачено нормами ст. 534 Цивільного кодексу України, а не основного боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Перед початком судового засідання на адресу суду надійшло клопотання від позивача про можливість розгляду справи за відсутності його уповноваженого представника.

У судовому засіданні представник відповідача навів свої доводи та міркування, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, заслухавши в судовому засіданні представника відповідача, судова колегія дійшла висновку про відповідність рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.04.2019 у справі № 909/1141/18 нормам матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного:

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06.04.2016 між ТОВ «Украгрохімтрейд» (постачальник) та ТОВ «Галицька аграрна компанія» (покупець) укладено договір поставки № 06042 (далі - договір), відповідно до умов якого в терміни, визначені договором та/або додатками до нього, постачальник зобов`язується передати у власність покупця насіння, засоби захисту рослин, добрива, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором та додатками до нього (п.1.1. договору).

Відповідно до п. 3.2. договору сторони можуть погодити інший порядок розрахунків за поставлений товар в окремих додатках до даного договору

Між сторонами 21.04.2016 укладено специфікацію №1 (додаток №1) до договору поставки № 06042 від 06.04.2016, в якій сторони обумовили найменування, асортимент, ціну, вартість продукції та умови оплати, та передбачили наступне:

строк передачі товару покупцю не пізніше 29.04.2016;

оплата товару здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку: 30 % від загальної вартості товару до 25.04.2016, що станом на 16.02.2016 складає 435 742,01 грн. та 70 % від загальної вартості товару до 10.10.2016, що становить 1 016 731,35 грн.

Відповідно до п. 11.2 договору поставки № 06042 від 06.04.2016 вказаний договір набуває чинності з моменту підписання представниками обох сторін та діє до повних розрахунків.

На підставі договору поставки від 06.04.2016 № 06042 позивач виставив рахунок № 271 від 22.04.2016 на суму 1 452 473,35 грн.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання умов договору та специфікації №1 до нього, ТОВ «Украгрохімтрейд» поставлено, а ТОВ «Галицька аграрна компанія» прийнято товар, а саме:

30.04.2016 на виконання умов договору позивач здійснив передачу товару відповідачу (соняшник, насіння соняшника) на загальну суму 942 082,99 грн., що підтверджується видатковою накладною № 276 від 30.04.2016, яка підписана керівниками юридичних осіб сторін договору без зауважень та засвідчена печатками юридичних осіб;

17.05.2016 на виконання умов договору, позивач здійснив передачу товару відповідачу (насіння соняшника) на загальну суму 510 390,36 грн., що підтверджується видатковою накладною № 289 від 17.05.2016, яка підписана керівниками юридичних осіб сторін договору без зауважень та засвідчена печатками юридичних осіб.

Як вбачається із матеріалів справи покупець (відповідач по справі) сплатив відповідно до виставленого позивачем рахунку № 271 від 22.04.2016 кошти в сумі 435 742 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 340 від 01.06.2016 на суму 283 354,86 грн., № 341 від 03.06.2016 на суму 11 778 грн., № 342 від 10.06.2016 на суму 140 609,15грн. (а.с. 31-33).

Крім цього, з дотриманням встановленого сторонами у специфікації терміну оплати 70 % вартості товару (покупець (відповідач) сплатив 1 016 731,34 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 138 від 17.08.2016 (а.с. 34). Тобто, відповідачем на підставі вищеперерахованих платіжних доручень сплачено 1 452 473,35 грн. відповідно до виставленого рахунку № 271 від 22.04.2016, про що зазначено в платіжних дорученнях в графі «Призначення платежу».

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства та не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, на сторону, яку допустила неналежне виконання, покладаються додаткові обов`язки, в тому числі передбачені ст. ст. 611, 625 Цивільного кодексу України.

Отже, зобов`язання відповідача як сторони за договором припинились після сплати ним повної вартості отриманої продукції.

З наявних в матеріалах справи копій банківських виписок вбачається отримання позивачем від відповідача грошових коштів в розмірі 1 452 473,35 грн. як оплата товару, в яких чітко відображено, що відповідач взяті на себе договірні зобов`язання за договором поставки № 06042 від 06.04.2016 виконав у повному обсязі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідач виконав грошові зобов`язання за умовами договору поставки у встановленій специфікацією черговості, у якій визначено, що кінцевим строком до сплати грошових коштів відповідачем за наданий товар позивачем є 10.10.2016, а відповідач сплатив такі ще 17.08.2016.

Скаржник в апеляційній скарзі не погоджується з висновком місцевого господарського суду, щодо того що ним самовільно зараховано (без врахування правової позиції відповідача) грошові кошти, які були належним чином сплачені на відповідні банківські рахунки не як оплату за поставлений товар (у графі оплати чітко відповідачем зазначено призначення платежу), а як пеню, за невиконання договірних зобов`язань, оскільки відповідно до приписів ч. 1 ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: - у першу чергу відшкодовуються витрати, пов`язані з одержанням виконання; - у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; - у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Можливість застосування ст. 534 ЦК України ставиться в залежність від змісту реквізитів «призначення платежу» платіжного доручення, яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена ст. 534 Цивільного кодексу України застосовуватися не може (постанова Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №904/12527/16).

У випадку, якщо стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отриманий без реквізиту «призначення платежу» чи як загальна підстава на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості, розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу України.

Правовою підставою для даного висновку є Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (п. 3.8.), затверджена постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22 та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (п. 1.2.), затверджене наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу (постанова Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №904/12527/16).

Враховуючи вищенаведене судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач, отримавши перераховані відповідачем грошові кошти з конкретно визначеним у платіжних документах призначенням платежу, зарахував їх не як оплата за товар, а як оплату пені, чим порушив принцип ведення бухгалтерського обліку та Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджену постановою НБУ від 21.01.2004 № 22.

Відтак, враховуючи наведене, висновок суду про те, що позивач не вправі був зараховувати отриманий платіж, самовільно змінюючи його призначення, а отже, нараховувати відповідну пеню і штраф, є обґрунтованим та правомірним.

Стосовно посилань апелянта про те, що відповідач здійснив оплату в розмірі 30 % в порушення строків, передбачених специфікацією № 1 до договору поставки від 06.04.2016, а саме не провів цю оплату до 25.04.2016, що стало підставою для нарахування позивачем штрафних санкцій, судова колегія зазначає, що обов`язок позивача оплатити за товар в порядку передбаченому п. 4 специфікації кореспондується з обов`язком позивача поставити товар в кількості 549 мішків насіння та 7 пачок соняшника до 29.04.2016. Як вбачається з матеріалів справи, позивач як постачальник поставив відповідачеві товар в кількості 549 мішків насіння та 7 пачок соняшника в порушення строків поставки, визначених в п. 1 специфікації від 21.04.2016 (до 29.04.2016), що підтверджується видатковими накладними № 276 від 30.04.2016 та № 289 від 17.05.2016.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. У задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Украгрохімтрейд за № 24-04/19-1 від 24.04.2019 відмовити.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.04.2019 у справі № 909/1141/18 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за апеляційну скаргу, покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.07.2019.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Зварич О.В.

суддя Кравчук Н.М.