Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/326/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н. Ф.,

за участі секретаря судового засідання Оліфер С. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про стягнення пені в сумі 95 823, 47 грн

у засіданні приймали участь:

від позивача - Єфіменко О. М.;

від відповідача - Кушнір О.С.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про стягнення пені в сумі 95 823 грн 47 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди споруд від 28.10.2013 року та договору оренди будівель, котелень, теплопунктів від 29.10.2009 року в частині прострочення сплати орендної плати, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за вказаними договорами в сумі 95 823, 47 грн.

Ухвалою суду від 15.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 05.06.2019 року.

05 червня 2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно з яким останній зазначає, що станом на 01.05.2019 року заборгованість з орендної плати перед позивачем відсутня, у зв`язку чим просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, відповідач вказує про наявність підстав для зменшення розміру пені на підставі ст. ст. 551 ЦК України та 233 ГК України.

Ухвалою суду від 05.06.2019 року розгляд справи відкладено на 19.06.2019 року.

18 червня 2019 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якого останній просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 96 402, 55 грн.

За приписами ч. 2 ст. 46 ГПК України, до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, позивач вправі збільшити розмір позовних вимог.

Як було вказано, ухвалою суду від 15.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 05.06.2019 року. Тобто, позивач мав строк на вчинення процесуальної дії - подання до суду заяви про збільшення розміру позовних вимог до початку першого судового засідання - 05.06.2019 року. Втім, вказану заяву про збільшення розміру позовних вимог позивачем подано 18.06.2019 року, тобто поза межами строку, встановленого законом.

Відповідно до приписів ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, а саме подання позивачем заяви про збільшення розміру позовних вимог з пропуском строку, встановленого законом, суд залишає без розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог.

У зв`язку із перебуванням судді Церковної Н. Ф. у відряджені, розгляд справи призначений на 19.06.2019 року не відбувся, про що в матеріалах справи наявна відповідна довідка. Ухвалою суду від 24.06.2019 року розгляд справи призначено на 09.07.2019 року.

09 липня 2019 року відповідачем подано додаткові пояснення по суті спору, відповідно до яких останній зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" вживало всі можливі заходи для своєчасного проведення розрахунків з позивачем щодо сплати орендної плати, у зв`язку з чим просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

В судовому засіданні, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

28 жовтня 2013 року між позивачем (Орендодавець), Комунальним підприємством "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради (Балансоутримувач) та відповідачем (Орендар) укладено договір оренди споруд та індивідуально визначеного майна (із змінами) (далі Договір 1), за умовами якого в орендне користування відповідачу передано споруди (передавальні пристрої) для розміщення підприємства житлово-комунальної галузі, що надає комунальні послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання.

Крім того, 29.10.2019 року між позивачем (Орендодавець) та відповідачем (Орендар) укладено договір оренди будівель, котелень, теплопунктів (із змінами) (далі Договір 2), за умовами якого в орендне користування відповідачу передано будівлі котелень, теплопунктів для розміщення підприємства житлово-комунальної галузі, що надає комунальні послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання.

За умовами п. 3.1. Договору 1, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (із змінами), Методики розрахунку і оренду майна, що є власністю територіальної громади міста Рівного, затвердженої рішенням Рівненської міської ради від 06.10.2009 №2884, рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10.03.2009 №35 "Про Затвердження орендних ставок за використання нерухомого майна, що є власністю територіальної громади м. Рівного" та за результатами конкурсу становить за базовий місяць розрахунку - серпень 2013 року 68 494 грн. 76 коп. на місяць (без ПДВ).

Пунктом 3.1. Договору 2 передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (із змінами), Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є власністю територіальної громади міста Рівного, і затвердженої рішенням Рівненської міської ради від 06.10.2009 №2884, рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10.03.2009 №35 "Про затвердження орендних ставок за використання нерухомого майна, що є власністю територіальної громади м.Рівного" та за результатами конкурсу і становить за базовий місяць розрахунку - жовтень 2009 року в сумі 43768 грн.96 коп. на місяць (без ПДВ).

За умовами п. 3.3 Договору 1, 2 Орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату до двадцятого числа поточного місяця на підставі виставлених орендодавцем відповідних рахунків.

Орендар зобов`язується вносити орендну плату своєчасно та в повному обсязі (п. 6.4 Договору 1, 2).

За змістом п. 3.4. Договору 1, 2 орендна плата щомісячно підлягає коригуванню на індекс інфляції, який визначається Міністерством статистики України.

На виконання умов Договору 1, 2 Орендодавцем щомісячно надавалися Орендарю відповідні рахунки, що не заперечується відповідачем.

Водночас, судом встановлено, що відповідачем орендна плата за користування спорудами (передавальними пристроями) упродовж 01.08.2018 - 28.02.2019 сплачувалася з порушенням встановлених Договором 1 строків, що підтверджується відповідними виписками по рахунку та актом звірки взаєморозрахунків (а.с. 22-49).

Крім того, відповідачем орендна плата за користування будівлями котелень, теплопунктів сплачувалася з порушенням встановлених Договором 2 строків упродовж 01.09.2018 - 28.02.2019, що підтверджується відповідними виписками по рахунку та актом звірки взаєморозрахунків (а.с. 88-93).

Згідно з п. 10.4 Договору 1, 2 зобов`язання за даним договором повинні виконуватися належним чином відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, крім випадків, передбачених законом. Аналогічний припис містять п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки за Договорами 1, 2 в оренду передано майно комунальної власності, при вирішенні спору судом застосовуються приписи Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Частинами 1, 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно з ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків від господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 ГП України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Судом встановлено, що відповідачем сплачено заборгованість з орендної плати за Договорами 1, 2 в повному обсязі, однак із порушення строків визначених Договорами.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договорів 1, 2 в частині прострочення сплати орендної плати, позивачем нараховано відповідачу пеню за вказаними договорами в сумі 95 823, 47 грн, в тому числі за Договором 1 в сумі 58 126, 60 грн та за Договором 2 в сумі 37 696, 87 грн.

Відповідно до п. 10.1 договору 1, 2, за недотримання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством

Пунктом 10.5 Договору 1, 2 сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної сплати орендних платежів Орендар спланує на користь Орендодавця пеню у розмірі подвійної Облікової ставки НБУ від суми прострочення за кожен день прострочки. Не своєчасною сплатою є непроведення оплати з боку Орендаря з першого числа (включно) місяця, наступного за звітним.

Пеня нараховується за весь період прострочення виконання зобов`язань орендарем щодо здійснення орендної плати (п.10.6 Договору 1, 2).

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд, здійснивши перерахунок заявленої позивачем до стягнення з відповідача суми пені, встановив, що її розмір становить 93 040, 98 грн (при заявленій 95 823, 47 грн).

За змістом ст. 13 ГПК України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписами ст. 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи в сукупності, проаналізувавши чинне законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Водночас, як вже зазначалось вище, відповідач у відзиві на позовну заяву, зазначав про наявність підстав відповідно до ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України для зменшення розміру нарахованої позивачем пені.

Частина 3 ст. 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положеннями п. 1 ст. 233 ГК України також встановлено право суду на зменшення розміру санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Поряд із цим, зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки також в залежність і від співвідношення її розміру і збитків.

Правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" також визначено, що: "вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо".

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що заборгованість з орендної плати згідно Договорів 1, 2 виникла через систематичні неплатежі з боку споживачів за надану теплову енергію, що призвело до неефективного використання паливно-енергетичних ресурсів. У зв`язку з цим, відповідач не може належним чином виконувати свої зобов`язання.

Відповідач, надаючи послуги теплопостачання, виконує функції держави по забезпеченню життєво необхідних прав і свобод людини, які гарантовані ст. 48 Конституції України, ст. 293 Цивільного кодексу України, згідно яких кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, належні, безпечні і здорові умови проживання.

На даний час відповідач перебуває у важкому фінансово-економічному стані, який зумовлений, зокрема, значною заборгованістю споживачів усіх рівнів.

Зокрема, станом на 01.09.2018 року заборгованість населення, бюджетних установ, організацій та інших споживачів за послуги теплопостачання, згідно інформації про стан розрахунків за використану у 2018 році теплову енергію споживачами м. Рівне з ТОВ "Рівнетеплоенерго", становила 116 882,6 тис. грн.

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання вирішується судом оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Беручи до уваги наведене, враховуючи специфічний вид діяльності відповідача, який є комунальним підприємством, а також те, що основне зобов`язання погашено відповідачем у повному обсязі, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, оцінивши надані сторонами докази, зважаючи на те, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, суд дійшов висновку про винятковість даного випадку та вважає за доцільне скористатися повноваженнями, наданими йому чинним законодавством, а саме: ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, та зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій (пені) до 50 % від правомірно нарахованої (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду №911/3165/16 від 25.01.2018 року).

Крім того, за приписами п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що під час розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати, на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 932, 61 коп.

Керуючись ст. ст. 129, 237-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м. Рівне, вул. Д. Галицького, 27, ) на користь Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради (33000, м. Рівне, вул. Шевченка, 45, ) 46 520, 49 грн пені та 932, 61 грн судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення 49 302, 98 грн пені відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 09 липня 2019 року.

Суддя Церковна Н. Ф.