ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2019 Справа № 914/758/19

м. Львів

Господарський суд Львівської області, розглянувши матеріали справи

за позовом:Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень», м. Київ
до відповідача:Приватного підприємства «Тювик», м. Сколе, Львівська область
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Акціонерне товариство Українська залізниця в особі філії Енергозбут, м. Київ
про:стягнення 15214,94 грн.

Суддя Артимович В.М.

При секретарі судового засідання Струк Н.Р.

За участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства «Тювик» про стягнення 15214,94 грн.

Ухвалою суду від 23.04.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 22.05.2019 р. Даною ухвалою залучено до участі у справі Акціонерне товариство Українська залізниця» в особі філії Енергозбут в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою суду від 22.05.2019 р. в зв`язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи відкладено на 13.06.2019 р.

24.05.2019 р. від позивача на розгляд суду надійшло клопотання (вх. № 21610/19) про розгляд справи № 914/758/19 без участі представника Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень».

У зв`язку з перебуванням судді Артимовича В.М. у відрядженні судове засідання, призначене на 13.06.2019 р., не відбулось.

Ухвалою суду від 24.06.2019 р. розгляд справи відкладено на 03.07.2019 р.

03.07.2019 р. від представника Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Енергозбут надійшла заява (вх. № 27157/19), в якій просить провести судове засідання, призначене на 03.07.2019 р., без його участі.

У судове засідання 03.07.2019 р. позивач, відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача участі уповноважених представників не забезпечили.

Враховуючи, що позивач, відповідач та третя особа були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, беручи до уваги клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та третьої особи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

1.Описова частина рішення.

1.1.Позиція позивача.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що 04.10.2017 р. між Публічним акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень» (гарант) та Приватним підприємством «Тювик» (принципал) було укладено договір про надання банківської гарантії № 12620/17-ТГ (надалі - договір), на підставі якого, позивач (гарант) надав банківську гарантію від 04.10.2017 р. № 12620/17-ТГ на користь бенефіціара - Філії Енергозбут ПАТ Українська залізниця, з метою забезпечення тендерної пропозиції, наданої принципалом (відповідачем), на участь у відкритих торгах, оголошених бенефіціаром, на закупівлю Технічне переоснащення тягової підстанції Вовчий (заміна трансформаторів струму та напруги 110 кВ) - за кодом CPV за ДК 021:20-3 Електромонтажні роботи, згідно Тендерної документації для учасників процедури закупівлі за ДСТУ БД 1.1-1:2013, затвердженої на засіданні тендерного комітету Філії Енергозбут ПАТ Українська залізниця протокол від 19.09.2017 р. № 324.

Як зазначає позиваач на підставі вказаного договору ним видано банківську гарантію в забезпечення тендерної пропозиції № 12620/17-ТГ на суму 10 755, 00 грн.

Позивач вказує, що у зв`язку із непідписанням ПП Тювик після визнання його переможцем торгів, договору про закупівлю, бенефіціар звернувся до гаранта із листом-вимогою щодо настання гарантійного випадку та перерахування грошових коштів за банківською гарантією від 04.10.2017р. № 12620/17 ТГ.

На виконання умов наданої гарантії позивач сплатив бенефіціару гарантійну суму 10 755, 00 грн. згідно меморіального ордеру від 18.01.2018 р. № 14003 та звернувся до відповідача із вимогами від 11.01.2018 р. вих. № 05-1/2-131 та від 03.04.2019 р. вих. 05-1/2/2005 про відшкодування фактично сплаченої за гарантією суми.

Позивач стверджує, що відповідач не відшкодував позивачу гарантійної суми, чим порушив умови договору.

За порушення виконання грошового зобов`язання позивач відповідно до п. 4.2. договору нарахував відповідачеві пеню у розмірі 4 459,94 грн.

Отже, у зв`язку із тим, що відповідач на вимогу позивача коштів сплаченої гарантії не відшкодував, останній звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача 10 755, 00 грн фактично сплаченої суми гарантії та 4 459, 94 грн пені за прострочення виконання зобов`язання по гарантії.

Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь сплачений за подання позовної заяви судовий збір.

1.2. Позиція відповідача.

Відповідач відзиву чи письмових обґрунтованих пояснень суду не подав, позовні вимоги не заперечив, доказів відшкодування позивачу гарантійного платежу не представив.

1.3. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, письмових пояснень щодо предмету спору суду не подала.

2.Мотивувальна частина рішення:

2.1.Фактичні обставини, встановлені судом:

Між Публічним акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень» (гарант) та Приватним підприємством «Тювик» (принципал) 04.10.2017 р. укладено договір про надання банківської гарантії № 12620/17-ТГ (надалі - договір), відповідно до умов якого гарант надає за заявою принципала банківську гарантію забезпечення тендерної пропозиції, а саме пропозиції на участь у відкритих торгах, оголошених бенефіціаром, на закупівлю Технічне переоснащення тягової підстанції Вовчий (заміна трансформаторів струму та напруги 110 кВ) - за кодом CPV за ДК 021:20-3 Електромонтажні роботи, згідно Тендерної документації для учасників процедури закупівлі за ДСТУ БД 1.1-1:2013, затвердженої на засіданні тендерного комітету Філії Енергозбут ПАТ Українська залізниця, протокол від 19.09.2017 р. № 324, на користь Філії Енергозбут ПАТ Українська залізниця (бенефіціар) з метою участі принципала у відкритих конкурсних торгах. Гарантія видається гарантом у вигляді банківської гарантії забезпечення тендерної пропозиції № 12620/17-ТГ на суму 10755,00 грн., яка є невід`ємною частиною цього договору, права та обов`язки за якою не можуть бути передані іншій особі. Гарантія видається гарантом у формі електронного документа з електронним цифровим підписом, створеного відповідно до вимог чинного законодавства України (п.1.1).

Строк дії гарантії до 03 лютого 2018 року включно (п. 1.2. договору).

На виконання умов Договору позивач видав відповідачеві банківську гарантію забезпечення тендерної пропозиції № 12620/17-ТГ від 04.10.2017 р. (далі Гарантія). Гарантія набуває чинності з моменту підписання її гарантом і діє до 03.02.2018 р. включно.

Відповідно до банківської гарантії від 04.10.2017 гарант зобов`язався протягом 5 банківських днів сплатити бенефіціару гарантійну суму (10755,00 грн), за його першою письмовою вимогою з поясненням у чому полягає порушення принципалом (ПП Тювик) зобов`язання, забезпеченого цією гарантією, за умови одночасного письмового підтвердження бенефіціаром, що принципал відмовляється виконувати свої зобов`язання, які передбачаються його тендерною пропозицією, а саме:

- відкликання тендерної пропозиції учасником після закінчення строку її подання, але до того, як сплив строк, протягом якого тендерні пропозиції вважаються чинними;

- непідписання учасником, який став переможцем процедури торгів, договору про закупівлю;

- ненадання переможцем у строк, визначений в абзаці другому частини третьої статті 17 цього Закону, документів, що підтверджують відсутність підстав, передбачених статтею 17 цього Закону;

- ненадання переможцем процедури торгів забезпечення виконання договору про закупівлю після отримання повідомлення про намір укласти договір, якщо надання такого забезпечення передбачено тендерною документацією.

Письмова вимога бенефіціара про сплату повинна бути підписана уповноваженою особою та надіслана гаранту рекомендованим листом через банк бенефіціара, який засвідчить, що наявні підписи на даній вимозі є дійсними, мають юридичну силу та законне відношення до бенефіціара.

Пунктом 3.4.1. договору про надання банківської гарантії передбачено, що принципал зобов`язується протягом 2 (двох) банківських днів з моменту сплати гарантом грошових коштів по гарантії на вимогу бенефіціара (або на виконання рішення суду), та отримання від гаранта відповідної вимоги, відшкодувати гаранту в повному обсязі всі витрати (включаючи, але не обмежуючись наступними): а) суми, фактично сплачені гарантом бенефіціару в порядку та у випадках, передбачених гарантією; б) збитки, включаючи реальні збитки, упущену вигоду та збитки від інфляційних процесів; в) судові витрати, понесені гарантом за гарантією.

Філія Енергозбут Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, як бенефіціар, надіслала позивачу, як гаранту, лист-вимогу від 20.12.2017 щодо настання гарантійного випадку та перерахування грошових коштів за гарантією. Підставою вимоги бенефіціар вказав непідписання відповідачем договору про закупівлю. Зокрема, відповідач надіслав бенефіціару лист від 15.11.2017 р. (копія міститься в матеріалах справи), у якому зазначив про неможливість виконання ним передбачених робіт у передбачений договором на закупівлю робіт строк та просив розглянути можливість пролонгації договору. Відповідно до протоколу відхилення тендерної пропозиції № 451 від 20.11.2017 р. (копія міститься в матеріалах справи) тендерний комітет бенефіціара вирішив прийняти рішення про відхилення тендерної пропозиції відповідача у зв`язку з його відмовою від підписання договору про закупівлю.

Позивачем 11.01.2018 р. було надіслано на адресу відповідача вимогу № 05-1/2-131 про відшкодування суми фактично сплаченої гарантії в розмірі 10755,00 грн. протягом 2 банківських днів з моменту сплати гарантом грошових сум бенефіціару. У вимозі позивач зазначив, що принципал у разі несплати вказаної суми буде нести відповідальність, передбачену п. 4.2. договору про надання банківської гарантії.

Позивач перерахував третій особі (бенефіціару) 10755,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 14003 від 18.01.2018 р.

Відповідач, в порушення умов договору про надання банківської гарантії, сплачену позивачем суму гарантії не відшкодував. У зв`язку із чим позивач, з метою досудового врегулювання спору, звернувся до відповідача із повторною вимогою від 03.04.2019 вих. 05-1/2/2005 про відшкодування фактично сплаченої за гарантією суми в розмірі 10755,00 грн та нарахованої позивачем на підставі п. 4.2. договору пені в розмірі 4459,94 грн. Однак, відповідач не відшкодував суму гарантії позивачу, що і стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1921,00 грн. сплаченого судового збору.

2.2. Норми права, застосовані судом. Оцінка суду.

Суд, проаналізувавши матеріали та з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що позовні вимоги, слід задоволити частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини на підставі укладеного договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Господарського кодексу України, гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Згідно із ч. 1 ст. 560 Цивільного кодексу України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Як передбачено ст. 562 Цивільного кодексу України, зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Як встановлено судом, на виконання умов договору про надання банківської гарантії № 12620/17-ТГ, укладеного 04.10.2017 р. між Публічним акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень» (гарант) та Приватним підприємством «Тювик» (принципал), та умов банківської гарантії забезпечення тендерної пропозиції № 12620/17-ТГ від 01.10.2017 р., позивач перерахував третій особі (бенефіціару) 10755,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 14003 від 18.01.2018 р. (копія міститься в матеріалах справи).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 563 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Частиною 1 ст. 569 Цивільного кодексу України передбачено, що гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.4.1. договору про надання банківської гарантії передбачено, що принципал зобов`язується протягом 2 (двох) банківських днів з моменту сплати гарантом грошових коштів по гарантії на вимогу бенефіціара (або на виконання рішення суду), та отримання від гаранта відповідної вимоги, відшкодувати гаранту в повному обсязі всі витрати (включаючи, але не обмежуючись наступними): а) суми, фактично сплачені гарантом бенефіціару в порядку та у випадках, передбачених гарантією; б) збитки, включаючи реальні збитки, упущену вигоду та збитки від інфляційних процесів; в) судові витрати, понесені гарантом за гарантією.

Враховуючи зазначені обставини, з огляду на умови ч. 1 ст. 569 Цивільного кодексу України та п. 3.4.1. договору, суд вважає, що у відповідача виник обов`язок з відшкодування гаранту суми фактично сплаченої гарантії, протягом двох банківських днів з моменту її сплати, тобто, до 23.01.2018 р.

З огляду на викладене, оскільки відповідачем не надані та в матеріалах справи відсутні докази відшкодування гаранту сплаченої гарантійної суми, вимога позивача про стягнення з відповідача 10755,00 грн фактично сплаченої гарантії є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.2. Договору визначено, що у разі порушення принципалом строків відшкодування гаранту витрат по гарантії, передбачених п. 3.4.1. даного договору, принципал сплачує гаранту пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

З огляду на викладене, враховуючи порушення відповідачем строків відшкодування гаранту витрат по гарантії, позивачем нараховано відповідачу 4459,94 грн. пені, яку просить стягнути з відповідача.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що він проведений невірно, оскільки позивачем неправильно визначено період нарахування пені. Суд звертає увагу, що за умовами п. 3.4.1. договору, відповідач зобов`язався відшкодувати гаранту суму фактично сплаченої гарантії протягом двох банківських днів з моменту сплати гарантом грошових коштів по гарантії на вимогу бенефіціара. Тож, оскільки виплата по гарантії була здійснена позивачем 18.01.2018 р., то прострочення по оплаті у відповідача виникло з 23.01.2018 р. Також, суд звертає увагу на вимоги ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, якою встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З огляду на викладене, здійснивши перерахунок пені, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору суд встановив, що обґрунтованою до стягнення з відповідача за порушення ним строків відшкодування позивачу витрат по гарантії є сума пені в розмірі 1 791,22 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, наведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 1584,05 грн. Решта суми сплаченого судового збору 336,95 грн. за розгляд даної справи слід покласти на позивача.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, оскільки позивач, відповідач та третя особа в судове засідання 03.07.2019 р. не з`явилися, рішення складено та підписано 05.07.2019 р.

Керуючись ст. ст. 86, 74-79, 123, 129, 236, 238, 240, 241, 242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Тювик» (82600, Львівська область, Сколівський район, місто Сколе, вулиця Стрийська, будинок 35А; ідентифікаційний код 22406381) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» (04119, місто Київ, вулиця Мельникова, будинок 83-Д; ідентифікаційний код 33695095) 10755,00 грн. основної заборгованості, 1791,22 грн. пені та 1584,05 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення 2668,72 грн. пені відмовити.

4. Наказ відповідно до ст. 327 ГПК України видати після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Судові витрати в розмірі 336,95 грн. сплаченого судового збору покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Артимович В.М.