ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2019 р. Справа №921/503/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

без виклику сторін

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Тернопільського зонального відділення військової служби правопорядку, м.Тернопіль, №1/1558 від 21.05.2019

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.04.2019 (суддя Сидорук А.М., повний текст рішення складено 26.04.2019, м.Тернопіль)

у справі №921/503/18

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України, м.Київ

до відповідача Тернопільського зонального відділу військової служби правопорядку, м.Тернопіль

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, м.Тернопіль

про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 100 900,00 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 16.04.2019 у справі №921/503/18 (суддя Сидорук А.М.) позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до Тернопільського зонального відділу військової служби правопорядку, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 100 900,00 грн. задоволено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що Тернопільський зональний відділ військової служби правопорядку, як власник транспортного засобу, водій якого визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є відповідальним за відшкодування позивачу понесених ним витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування відповідно до пункту 38.2.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та статті 1191 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з даним рішення, відповідач подав до Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.04.2019 у справі № 921/503/18 та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю посилаючись, зокрема, на те, що дане рішення є незаконне, винесене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення скаржник вважає наступні:

Зокрема апелянт зазначає, що у звязку із тим, що громадянин ОСОБА_3 є учасником бойових дій, а тому звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

На переконання апелянта, відшкодування збитків від ДТП, винуватцем якої є учасник бойових дій, проводить МТСБУ у порядку, визначеному законодавством.

Також апелянт зазначає, що вимоги щодо стягнення оплачених послуг аварійного комісара у сумі 900 грн. 00 коп., які є складовою загальної суми, заявленої до стягнення, є необґрунтованими, оскільки при суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2019 справу №921/503/18 призначено судді-доповідачу Галушко Н.А. та суддям Желіку М.Б. та Орищин Г.В..

Ухвалою суду від 04.06.19, поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.04.2019, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Тернопільського зонального відділення військової служби правопорядку, встановлено позивачу та третій особі строк для надання відзивів а також ухвалено дану апеляційну скаргу розглядати без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне:

За встановленими судом першої інстанції та неоспореними обставинами вбачається, що 30.08.17 ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ,,УАЗ-469'', д.н.з. НОМЕР_4 в результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкодив автомобіль ,,Фольцваген Пасат'', д.н.з НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 та за кермом якого знаходився водій ОСОБА_5 цивільно-правова відповідальність якого була застрахована згідно Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № АК/6132525, укладеного із страховою компанією ПрАТ «СК «Уніка», строк дії якого з 23.06.2017 року по 22.06.2018 року.

На момент вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 застрахована не була.

Вина водія ОСОБА_3 підтверджується постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2017р.

Окрім того, відповідно до постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.10.2017р. судом було встановлено, що ОСОБА_3 в момент ДТП був військовослужбовцем Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку, при цьому відповідно до зворотного боку схеми місця ДТП працівниками поліції було встановлено, що власником автомобіля «УАЗ-469» д.н.з. НОМЕР_4 був також Тернопільський зональний відділ Військової служби правопорядку, теж саме зазначено і у технічному талоні ТЗ «УАЗ-469» д.н.з. НОМЕР_4.

У звязку з залученням аварійного комісара Моторне/транспортне/ страхове бюро України компенсувало потерпілому витрати на послуги експерта, яким було здійснено, огляд транспортного засобу та проведення експертизи на загальну суму 900 грн. 00 коп.

Розмір завданих збитків згідно Висновку № 826 від 30 вересня 2017 року, складеного спеціалістом ТзОВ «УЕЦ «Експерт-Сервіс Авто» був визначений згідно ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля ,,Фольцваген Пасат'', д.н.з НОМЕР_1 та становить 209 605 грн. 50 коп.

31 серпня 2017 року потерпілий повідомив про страховий випадок та 18 жовтня 2017 року з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного/транспортного/ страхового бюро України з відповідною заявою .

Так, зазначена шкода особисто винуватцем ДТП відшкодована потерпілій особі не була.

В зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. а п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Моторне (транспортне) страхове бюро України 12 грудня 2017 року здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 100 000 грн. 00 коп., відповідно до Наказу МТСБУ № 11486 від 11.12.201" року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих.

100 000,00 грн. (регламентна виплата потерпілому) + 900,00 грн. (витрати на послуги експерта) = 100 900,00 грн. - витрати Моторного (транспортного) страхового бюро України.

11 грудня 2017 року Моторне /транспортне/ страхове бюро України направило листа до Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку з пропозицією у добровільному порядку компенсувати МТСБУ зазначені витрати, проте даний лист був залишений без відповіді.

13.07.2018р. Моторне /транспортне/ страхове бюро України повторно звернулось до відповідача компенсувати витрати у добровільному порядку, проте листом від 16.08.2018р. відповідачем було повідомлено про відмову добровільно сплатити на рахунок кошти повязані із виплатою страхового відшкодування, мотивуючи тим, що ОСОБА_3 являється учасником бойових дій, а тому на нього має розповсюджуватись дія ст. 13.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулює Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).

Відповідно до п. 1.5. ст. 1 Закону, наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з врахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 39.2.1 ст. 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень п.21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, в тому числі у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

З наявних матеріалів справи, зокрема повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 31.08.2017, вбачається що на момент ДТП поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у водія ОСОБА_3 був відсутній.

Власник автомобіля ,,Фольцваген Пасат'', д.н.з НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 цивільно-правова відповідальність якого застрахована згідно з полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № АК/6132525, укладеного із страховою компанією ПрАТ «СК «Уніка, звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування спричиненої ДТП шкоди.

Розмір завданих збитків згідно Висновку № 826 від 30 вересня 2017 року, складеного спеціалістом ТзОВ «УЕЦ «Експерт-Сервіс Авто» був визначений згідно ст. 29 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля ,,Фольцваген Пасат'', д.н.з НОМЕР_2 та становить 209 605 грн. 50 коп.

В зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. а п. 41.1 ст. 41 Закону України ,,Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" , Моторне (транспортне) страхове бюро України 12 .12.17 року здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 100 000 грн. 00 коп., відповідно до Наказу МТСБУ № 11486 від 11.12.201" року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т. ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до пп. 13.1 ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до п.1.6 ст.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Як вбачається із постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.10.17 судом встановлено, що на момент ДТП Меліш Володимир Ігорович був військовослужбовцем Тернопільського зонального відділу військової служби правопорядку та керував належним відділу транспортним засобом ,,УАЗ-469'' д.н.з. НОМЕР_3 .

Зі змісту пп. 13.1 ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", окремі категорії громадян не зобов`язані обов`язково страхувати цивільно-правову відповідальність на території України стосовно власного транспортного засобу, що належить йому на праві власності чи праві користування.

Однак, колегія суддів зазначає про те, що ОСОБА_3 керував не власним транспортним засобом, а таким, що належить відповідачу, і факт закріплення за військовослужбовцем військової техніки у зв`язку з виконанням останнім обов`язків військової служби, не змінює власника відповідного транспортного засобу.

Отже, з урахуванням викладених вище положень Цивільного кодексу України, Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", саме відповідач є особою, що відповідальна за шкоду, заподіяну власнику ,,Фольцваген Пасат'', д.н.з НОМЕР_1 у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 30.08.2017, а до МТСБУ, як особи, що виплатила страхове відшкодування, перейшло право зворотної вимоги (регресу), яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Судом першої інстанції підставно встановлено, що на момент ДТП ОСОБА_3 був військовослужбовцем Тернопільського зонального відділу військової служби правопорядку та керував транспортним засобом під час виконання обов`язків військової служби. Власником транспортного засобу ,,УАЗ-469'' д.н.з. НОМЕР_3 . є Тернопільський зональний відділ військової служби правопорядку. На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була. Факт виплати позивачем страхового відшкодування за заподіяну власнику ,,Фольцваген Пасат'', д.н.з НОМЕР_1 шкоду в сумі 100000,00 грн. підтверджується платіжним дорученням № 1262546 від 12.12.2017.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими, правомірними та такими, що підставно стягнені судом першої інстанції з відповідача суми виплаченого відшкодування у розмірі 100000,00 грн. в порядку регресу.

Відповідно до п. 40.3. ст. 40 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст. 41 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що з метою визначення розміру збитків, Моторним (транспортним) страховим бюро України було замовлено послуги аварійного комісара.

МТСБУ здійснило оплату в сумі 900 грн. 00 коп. за послуги з врегулювання згідно з рахунком № 207 від 06.10.17, що підтверджується платіжними дорученнями № 112611820 від 02.11.2017.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Однак, вимоги щодо стягнення оплачених послуг аварійного комісара у сумі 900,00 грн., які є складовою загальної суми, заявленої до стягнення, є безпідставними, оскільки при суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування. У порядку суброгації страховик не має права вимагати відшкодування вартості оплачених послуг аварійних комісарів у зв`язку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, відповідальної за спричинену шкоду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 900 грн. 00 коп. шкоди в порядку регресу слід відмовити.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду є таким, що не відповідає нормам матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.04.2019 року у справі № 921/503/18 підлягає частковому скасуванню.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, то судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 277, 282-284 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Тернопільського зонального відділення військової служби правопорядку, м.Тернопіль, №1/1558 від 21.05.2019 задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.04.2019 у справі № 921/503/18 скасувати в частині задоволення позову в сумі 900,00 грн.оплачених послуг аварійного комісара. В цій частині в позові відмовити.

3.В решті рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.04.2019 у справі № 921/503/18 залишити без змін.

4.Стягнути з Тернопільського зонального відділення військової служби правопорядку (46002, м.Тернопіль, вул.Дубовецька,1, ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м.Київ, бульва Русанівський б-р,8 ) - 100 000,00 грн. витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування та 1746,28 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

5. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м.Київ, бульва Русанівський б-р,8 ) на користь Тернопільського зонального відділу військової служби правопорядку (46002, м.Тернопіль, вул.Дубовецька,1, ) -23,57 грн. судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

6.Господарському суду Тернопільської області видати накази.

7.Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено і підписано 03 липня 2019 року

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.