ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/5281/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Чорної Л.В.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Вайнер Є.І.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 11.04.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 (повний текст складено 20.09.2018)

у справі №910/5281/18 (суддя Котков О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України"

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

про стягнення грошових коштів

В судовому засіданні 11.04.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

27 квітня 2018 року до Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" надійшла позовна заява № 683/2/13 від 24.04.2018 до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/8256/15-г від 26.05.2015 в сумі 41 647,83 грн., з них: 3% річних 8355,08 грн. та інфляційні збитки 33 292,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2015 у справі №910/8256/15-г.

17.05.2018 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти позову заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до платіжної вимоги від 31.10.2016 №227/2 виконавчою службою було стягнуто 11.11.2016 згідно з меморіальним ордером № 227/12 грошові кошти в сумі 5 449 542,31 грн., в тому числі і на виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/8256/15, про що прямо зазначено у призначенні платежу вказаної платіжної вимоги. Відповідач також зазначив, що йому невідомо, чому вказані кошти були перераховані на користь позивача лише 20.11.2017.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/5281/18 позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" 8345,74 грн. 3% річних та 33 292,75 грн. інфляційних збитків, 1761,60 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, місцевий господарський суд виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Одночасно судом проведено перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню, з урахуванням того, що день фактичного виконання грошового зобов`язання 20.11.2017 (зарахування коштів на рахунок позивача) не включається в період, за який може бути здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, відповідач 09.10.2018 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в позові.

Апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права (ч.5 ст.236 ГПК України) та неправильне застосування норм матеріального права (ст.599 ЦК України, Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.45 Закону України «Про виконавче провадження», п.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ №512/5 від 02.04.2012), прийняття рішення без дослідження усіх обставин справи, з висновками, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Апелянт вказує на те, що ним 11.11.2016 виконане рішення суду у справі №910/8256/15-г, що підтверджується копією платіжної вимоги від 31.10.2016 №227/12 та меморіального ордеру №227/12 від 11.11.2016, де в призначенні платежу зазначено про стягнення згідно «наказу №910/8256/15 ГС м.Києва про стягнення на користь НАК «Надра України» суму 113579, 25 грн.

На думку апелянта, визнання судом перерахування коштів 20.11.2017 від органів ДВС на рахунок позивача, як виконання, здійснене відповідачем, є помилковим, оскільки моментом фактичного виконання рішення суду є списання (надходження) коштів з рахунків відповідача на рахунок виконавчої служби. З огляду на викладене, вважає, що розрахунок 3% річних та інфляційних втрат повинен проводитись до моменту фактичного виконання рішення суду - стягнення виконавчою службою грошових коштів з рахунку відповідача 11.11.2016, а не до 20.11.2017 - дати перерахування виконавчою службою стягнутих з відповідача ще в листопаді 2016 грошових коштів.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2018 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Разіна Т.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 у справі №910/5281/18 відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 05.12.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 оголошено перерву у справі на 13.12.2018, враховуючи необхідність додаткового з`ясування обставин справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018, у зв`язку з перебуванням суддів Михальської Ю.Б. та Разіної Т.І. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Чорна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 у справі №910/5281/18 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції розгляд справи відкладався, у справі оголошувалась перерва, останній раз на 11.04.2019.

Явка представників сторін

Представник відповідача в судових засіданнях апеляційної інстанції підтримував доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Представник позивача в судових засіданнях апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

19.12.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Надра України" (позивач, виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (відповідач, замовник) укладено договір про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування № 7/3008-Р-88М/13.

На виконання умов договору, позивач виконав роботи, вартість яких у строки, обумовлені сторонами у договорі, відповідачем не була оплачена.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовними заявами про стягнення з відповідача наявної заборгованості та нарахованих інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2015 року по справі №910/8256/15-г позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Надра України" 89 093 грн. 98 коп. заборгованості, 10 832 грн. 85 коп. пені, 10 532 грн. 00 коп. інфляційних втрат, 893 грн. 38 коп. трьох процентів річних та 2 227 грн. 04 коп. судового збору.

За твердженнями позивача, відповідач в добровільному порядку рішення Господарського суду міста Києва не виконав, заборгованість встановлену рішенням суду було погашено внаслідок примусового списання грошових коштів державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчого провадження 20.11.2017 р.

Оскільки мало місце несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань, які виникли на підставі договору про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування № 7/3008-Р-88М/13 від 19.12.2013 та яке встановлене рішенням господарського суду, позивач, з посиланням на приписи статті 625 Цивільного кодексу України, звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 8355,08 грн. 3% річних та 33 292,75 грн. інфляційних збитків.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/8256/15-г було виконане ще 11.11.2016р., в той момент, коли відповідно до меморіального ордеру № 227/12 від 11.11.2016 Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчого провадження було стягнуто з відповідача грошові кошти, а тому нарахування 3% річних та інфляційних втрат після примусового стягнення грошових коштів є незаконним.

У відповідності до банківської виписки з особового рахунку відповідача, стягнуту рішенням господарського суду суму зараховано на рахунок позивача 20.11.2017. (копія міститься в матеріалах справи).

За розрахунками позивача, що містяться у матеріалах справи, за період з 10.06.2015 по 20.11.2017 сума 3% річних становить 8355,08 грн., сума інфляційних збитків - 33 292,75 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив, що загальна сума інфляційних втрат та 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 8345,74 грн. - 3% річних та 33 292,75 грн. - інфляційних збитків, з огляду на те, що день фактичного виконання грошового зобов`язання (20.11.2017 - зарахування коштів на рахунок позивача) не включається у період, за який може бути здійснено нарахування 3% річних та інфляційних збитків, тому суд дійшов висновку, що позивачем допущено помилку у визначенні періоду прострочення.

При цьому суд відхилив доводи відповідача щодо необхідності визнання належним виконанням зобов`язання надходження коштів від відповідача на рахунок органу державної виконавчої служби, з огляду на те, що відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок саме кредитора, тобто позивача, або видачі їх йому готівкою.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення підлягає зміні виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2015 у справі № 910/8256/15-г встановлено наявну заборгованість відповідача перед позивачем за виконані роботи.

В силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за виконані роботи має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Так, в абзаці 1 пункту 9 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання" від 29.04.2013 р. N 01-06/767/2013 зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України (постанова Вищого господарського суду України від 01.11.2012 р. № 5011-32/5219-2012).

Отже, за змістом статей 598-609 Цивільного кодексу України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.

За таких обставин, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору

В постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц Великою Палатою викладено правову позицію щодо того, що є не вірним висновок Верховного Суду України про неможливість застосування норм, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) до правовідносин, які виникають з приводу виконання судових рішень.

Відтак, твердження відповідача про неможливість застосування приписів статті 625 Цивільного кодексу України до правовідносин, що виникають з приводу виконання судових рішень є безпідставними.

У відповідності до банківської виписки з особового рахунку відповідача, стягнуту рішенням господарського суду суму зараховано на рахунок позивача 20.11.2017 (копія міститься в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов`язань перед кредитором.

За розрахунками позивача, що містяться у матеріалах справи, за період з 10.06.2015 по 20.11.2017 сума 3% річних становить 8355,08 грн., сума інфляційних збитків - 33 292,75 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, суд правильно встановив, що позивачем допущено помилку у визначенні періоду прострочення.

При цьому судом не було враховано, що моментом фактичного виконання рішення суду є списання (надходження) коштів з рахунків відповідача на рахунок виконавчої служби.

З огляду на викладене, розрахунок 3% річних та інфляційних втрат повинен проводитись до моменту фактичного виконання рішення суду - стягнення виконавчою службою грошових коштів з рахунку відповідача 11.11.2016, а не до 20.11.2017 - дати перерахування виконавчою службою стягнутих з відповідача ще в листопаді 2016 грошових коштів.

З матеріалів справи вбачається, що платіжна вимога №227/12 від 31.10.2016 виставлена на суму 8597427, 34 грн.

Меморіальним ордером №227/12 від 11.11.2016 проведено оплату саме на користь позивача на суму 5 449 542, 31 грн. (до якої входить сплата заборгованості за спірним рішенням суду), оскільки стягнення на користь ОСОБА_1 на суму 2 287 908, 68 грн. відбулося 08.08.2016 згідно платіжного доручення №1012/5-26 від 26.07.2016, а на користь ОСОБА_2 стягнення основної заборгованості 1068 149, 89 грн. відбулось 16.11.2016 згідно меморіального ордера №227/12 від 16.11.2016, що підтверджується наявними у справі доказами.

Відповідачем 11.11.2016 виконано рішення суду у справі №910/8256/15-г, що підтверджується копією платіжної вимоги від 31.10.2016 №227/12 та меморіального ордеру №227/12 від 11.11.2016, де в призначенні платежу зазначено про стягнення згідно «наказу №910/8256/15 ГС м.Києва про стягнення на користь НАК «Надра України» суму 113579, 25 грн.».

Сплата 11.11.2016 заборгованості на рахунок державної виконавчої служби в порядку виконавчого провадження є належним виконанням з боку відповідача. При цьому він не може нести відповідальність за дії державної виконавчої служби по утриманню грошових коштів, належних позивачу, оскільки час сплати коштів цією державною установою не залежить від вольових дій саме відповідача. Тому покладення на нього фінансової відповідальності за невиконання зобов`язання після 11.11.2016 є неправомірним.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, апеляційною інстанцією встановлено, що загальна сума інфляційних втрат та 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 13 472,42 грн. інфляційних втрат (за період з 10.06.2015 по 10.11.2016 включно на суму заборгованості 113 579, 25 грн.) та 4846, 31 грн. 3% річних (за період з 10.06.2015 по 10.11.2016 включно на суму заборгованості 113 579, 25 грн.). Відповідно в решті вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних слід відмовити.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

При цьому доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, не підтверджують правомірність визначення судом першої інстанції періоду, за який підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевий господарський суд не з`ясував всі істотні обставини справи та не надав належної оцінки доказам, представленим в обґрунтування заперечень щодо заявленого позову, а тому прийняв судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/5281/18 зміні з вищевикладених підстав, з викладенням резолютивної частини рішення в редакції постанови Північного апеляційного господарського суду.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а також, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеній частині апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/5281/18 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/5281/18 змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, провулок Несторівський, буд. 3-5, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" (03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 54, ) 13 472,42 грн. інфляційних втрат та 4846,31 грн. 3 % річних, 596,61 грн. судового збору за подання позовної заяви.

3. В решті позову відмовити.»

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" (03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 54, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, провулок Несторівський, буд. 3-5, ) 1748,08 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарського суду м. Києва видати накази.

5. Матеріали справи №910/5281/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 05.07.2019 після виходу членів колегії суддів з тривалих відпусток.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Л.В. Чорна

А.І. Тищенко