ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2019 р. Справа №909/453/16

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів: Хабіб М.І.

Якімець Г.Г.

представники сторін в судове засідання не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», м.Київ від 05.03.2019

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 06.02.2019, повний текст 11.02.2019 (суддя О.В. Рочняк) про визнання грошових вимог в розмірі 11 133 606, 9 грн.

у справі №909/453/16

за заявою ініціюючого кредитора: Тисменецької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, м.Тисмениця Івано-Франківської області

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон», м.Тисмениця Івано-Франківської області

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи.

13.10.2016 господарський суд Івано-Франківської області постановив ухвалу про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «Еталон» та введення процедури розпорядження майном боржника строком на 115 календарних днів.

На офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про порушення справи про банкрутство ТОВ «Еталон».

У встановлений ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» строк ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» подало до господарського суду заяву № 987-989/І/2012 від 11.11.2016 про визнання грошових вимог в розмірі 9 862 189,81 грн. як забезпечених та 1 267 893,05 грн. конкурсних.

Як на підставу виникнення грошових вимог до ТОВ «Еталон», заявник посилався на кредитні договори № 287 від 15.10.2007 та № 207 від 03.10.2008, укладені між ВАТ «Кредобанк» та ТОВ «Еталон», а також на договір факторингу від 29.11.2011, укладений між ним та ВАТ «КредоБанк», за умовами якого ВАТ «КредоБанк» відступив йому за плату права вимоги до боржників, зокрема до ТОВ «Еталон» за кредитними договорами № 287 від 15.10.2007 та № 207 від 03.10.2008.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.03.2017 відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про визнання грошових вимог до ТОВ «Еталон».

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.08.2017 ухвалу господарського суду Івано-Франківської області залишено без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 27.03.2018 касаційну скаргу ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.08.2017 та ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 16.03.2017 (в частині розгляду кредиторських вимог ТОВ «ФК «Приватні інвестиції») без змін.

22.08.2018 господарський суд ухвалив постанову про визнання ТОВ «Еталон» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури щодо нього.

18.10.2018 на сайті Вищого господарського суду України оприлюднене оголошення про визнання банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури ТОВ «Еталон».

Суть спору.

В межах двомісячного строку після оприлюднене оголошення про визнання банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, керуючись приписами 06.12.2018 до господарського суду Івано-Франківської області від ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» надійшла заява від 30.11.2018 про визнання та внесення у першу чергу вимог кредиторів ТОВ «Еталон» у сумі 3 524 грн., як витрати по сплаті судового збору; визнання та внесення до шостої черги реєстру вимог кредиторів у сумі 11 130 082,90 грн. як заборгованість за кредитними договорами №287 від 15.10.2007 та №207 від 03.10.2008.

Заява мотивована тим, що підставою виникнення грошових вимог до ТОВ «Еталон» заявник посилався на кредитні договори № 287 від 15.10.2007 та № 207 від 03.10.2008, укладені між ВАТ «Кредобанк» та ТОВ «Еталон», а також на договір факторингу від 29.11.2011, укладений між ним та ВАТ «Кредобанк», за умовами якого ВАТ «Кредобанк» відступив йому за плату права вимоги до боржників, зокрема до ТОВ «Еталон» за кредитними договорами № 287 від 15.10.2007 та № 207 від 03.10.2008.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 06.02.2019 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».

Ухвала суду мотивована тим, що нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не передбачено можливість погашення в шосту чергу в ліквідаційній процедурі вимог, які вже були розглянуті господарським судом і відхилені ним.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву товариства про визнання кредиторських вимог в повному обсязі. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції допущено процесуальні порушення на предмет повноти дослідження обставин справи та невірне застосування норм матеріального права щодо розгляду кредиторських вимог. У своїй апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що місцевий господарський суд відмовляючи у задоволенні заяви зазначив, що судами вже було відмовлено у задоволенні заяви товариства, однак не зазначив, що підставою для відмови була відсутність належних документів для розгляду грошових вимог. При цьому в судовому засіданні у суді першої інстанції представником апелянта було надано всі оригінали документів, які підтверджують грошові вимоги ТОВ «ФК «Приватні інвестиції».

Арбітражним керуючим Ткачуком Д.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Свої заперечення обґрунтовує тим, що заявлені апелянтом вимоги не є поточними, а конкурсними, в задоволенні яких судом було відмовлено.

Сторони в судове засідання не з`явилися, причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та дату судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення поштової кореспонденції та даними з офіційного сайту відстеження поштової кореспонденції Укрпошта.

Інших клопотань, заяв в порядку ст.207 ГПК України сторонами заявлено не було.

Оцінка суду.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі Закон про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Враховуючи специфіку справ про банкрутство, у таких справах спір між учасниками не вирішується по суті, а лише встановлюються грошові вимоги кредиторів на підставі поданих документів.

Як правомірно встановлено місцевим господарським судом, заява ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» від 30.11.2018 з грошовими вимогами до боржника в сумі 11 130 082,90 грн. подана з тих же підстав, що й заява від 11.11.2016, що вже розглянута судом в межах даної справи. Така заява обгрунтовується тими ж кредитними договорами № 287 від 15.10.2007 та № 207 від 03.10.2008, укладеними між ВАТ «Кредобанк» та ТОВ «Еталон», а також на договором факторингу від 29.11.2011, укладеного між ним та ВАТ «Кредобанк», за умовами якого ВАТ «Кредобанк» відступив йому за плату права вимоги до боржників, зокрема до ТОВ «Еталон» за кредитними договорами № 287 від 15.10.2007 та № 207 від 03.10.2008.

Тобто, вказані вимоги не є поточними, а конкурсними, строк оплати яких настав до дати відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону про банкрутство, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: вимоги за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Оскільки після оприлюднення оголошення про визнання боржника банкрутом до суду протягом двох місяців можуть пред`являтися лише вимоги, що виникли у під час проведення процедур банкрутства, тому конкурсні вимоги, які виникли до дати відкриття провадження у справі, не можуть бути предметом судового розгляду в межах ліквідаційної процедури, оскільки повинні пред`являтися протягом одного місяця з дати оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі і розглядатися за приписами ч.1 ст. 23 цього закону як конкурсні.

Як визначено в ч.1 ст.23 Закону про банкрутство, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Відповідно до ч.4 зазначеної статті особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

З вказаного випливає, що в шосту чергу в ліквідаційній процедурі підлягають погашенню вимоги, які або заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі.

Можливість погашення в шосту чергу в ліквідаційній процедурі вимог, які вже були заявлені, розглянуті господарським судом і відхилені ним як конкурсні, нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не передбачено.

Водночас суд апеляційної інстанції зазначає, що покликання скаржника, що судом першої інстанції не взято до увагу те, що підставою для відмови у задоволенні заяви товариства була відсутність належних документів для розгляду грошових вимог не спростовують факту набрання законної сили рішення суду з спірного питання, неможливість їх визнання як поточних та відповідно погашення у шосту чергу.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з позицією суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ТОВ «ФК «Приватні інвестиції».

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 06.02.2019 у справі №909/453/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» - без задоволення.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 02.07.2019.

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді М.І. Хабіб

Г.Г.Якімець