ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.07.2019 Справа № 905/996/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І., при секретарі судового засідання Турко А.В., розглянувши справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь, Донецька область

до відповідача: Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м. Лиман, Донецька область

про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 6646,14грн,

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м. Лиман, Донецька область, про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 6646,14грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач при перевезенні вантажу за залізничною накладною №50350727 від 22.06.2018 не забезпечив збереження вантажу у вагоні №56176373, у зв`язку з чим спірний вагон прибув з нестачею вантажу, що підтверджується складеним комерційним актом №484809/243 від 27.06.2018.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 10.06.2019; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначене на 26.06.2019 з подальшим оголошенням перерви до 04.07.2019.

Представник позивача у судове засідання суду 04.07.2019 не з`явився; про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 01.07.2019 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач, у встановлений ухвалою суду від 10.06.2019 строк відзиву на позов не надав; у засідання суду двічі не з`явився; про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом було створено кожному учаснику справи необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк, суд дійшов висновку про розгляд справи по суті за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

22.06.2018 між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» підписано акт прийому-передачі № 92060675, за яким позивач прийняв кокс доменний КДМ 1, ТУ У 19.1-5;2 015 за договором №107/16С6 від 01.02.2016 в обсязі 2481,190т. на загальну суму 18629561,70грн з ПДВ на умовах поставки FCA Авдеевка.

Додатком до зазначеного акту прийому-передачі є рахунок-фактура № 92060675 від 22.06.2018.

22.06.2018 Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправник) зі станції відправлення Авдіївка Донецької залізниці на станцію призначення Сартана Донецької залізниці направило Приватному акціонерному товариству «Металургійний комбінат «Азовсталь» (вантажоодержувач) кокс доменний (вологий) за залізничною накладною №50350727.

Відповідно до зазначеної накладної вантажовідправником у вагоні № 56176373 зазначено масу вантажу 42650кг, вантаж у вагони завантажено вантажовідправником, про що у зазначеній накладній зроблено відповідний запис.

У накладній вантажовідправником зазначено, що вантаж маркований повздовжньою полосою шириною 400-600мм уздовж вагонів вапном. Вантаж розміщено і закріплено згідно з п.1-4 гл.14 Додатку 3 до СМГС.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, іншого не доведено.

Згідно з графою 26 «спосіб визначення маси» - вантаж зважено на вагонних вагах (100т), заводський №RSM 7260.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Згідно із ст.52 Статуту залізниць України на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі, зокрема, прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

На станції призначення Сартана на підставі акту загальної форми станції Волноваха було здійснено комісійне переважування вагону №56176373, за наслідками якого складено та підписано комерційний акт №484809/243 від 27.06.2018, відповідно до якого за наслідками комісійної перевірки вагону №56176373 фактично виявилось брутто 62450кг, нетто 40950кг, тара 21500кг, що менше, ніж у документі на 1700кг. Зазначено, що вагон зважувався двічі, результат не змінився.

У комерційному акті також відображено, що фактично навантаження вище рівня бортів 40-50см, шапкою, вантаж маркований полосами по довжині вагону, вапном. Праворуч, з 1 по 7 люка, по ходу потягу, виїмки довжиною 10,5м, шириною 1,5м, глибиною 60см. В районі виїмок маркування відсутнє. Вагон бездверний, люка зачинені. Вагон технічно справний. Течі вантажу немає. З моменту прибуття і до комерційного переважування вагон знаходився під охороною служби безпеки к-та Азовсталь і агентів ком. ст. Сартана з повідомленням на ст. Маріуполь ВОХР, поліцію. Начальник вантажного району по штату відсутній.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення позивача до відповідача з претензією про відшкодування вартості нестачі спірного вантажу.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказаним комерційним актами, позивач вважає, що відповідач своїх зобов`язань за договором перевезення належним чином не виконав, збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив.

Вказані обставини стали підставою для звернення з даним позовом, розглядаючи який, суд виходить з такого.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Згідно із ст.2 ст.73 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.110 Статуту залізниць України визначено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Отже, за накладною №50350727 від 22.06.2018 залізниця прийняла у Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправник) вантаж для перевезення і зобов`язалася доставити його на станцію призначення - Сартана Донецької залізниці одержувачу - Приватному акціонерному товариству «Металургійний комбінат «Азовсталь».

Згідно з ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Оскільки спірний вагон прийнятий залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу в силу п.110 Статуту залізниць України, покладається на залізницю, тобто на відповідача.

Статтею 23 Закону «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічний припис міститься у ст.113 Статуту залізниць України, ч.2 ст.924 Цивільного Кодексу України.

Згідно з ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності маси вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником у накладній, засвідчено належним доказом - комерційним актом №484809/243 від 27.06.2018.

Відповідно до п.10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, комерційний акт повинні підписати три працівники залізниці. Однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційних актів й інших працівників залізниці.

Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 01.06.2018р. у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018 у справі №910/11397/17.

Комерційний акт №484809/243 від 27.06.2018 підписали: ДСМ ОСОБА_1, провідний інженер ОСОБА_2, агенти комерційні ОСОБА_3, ОСОБА_4

В світлі приписів ст.73 та ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, в матеріалах справи відсутні докази того, що особи, за підписами яких складений наявний в матеріалах справи комерційний акт, не були призначені відповідальними особами, які мають право підпису комерційних актів ф. ГУ-22 по станції Сартана Донецької залізниці.

Правильність оформлення комерційного акту №484809/243 від 27.06.2018 та його дійсність сторонами не заперечується.

Згідно з п.9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть встановлену законом відповідальність.

Як вже встановлено судом, наявний в матеріалах справи комерційний акт №484809/243 від 27.06.2018 підписаний начальником станції, отже своїм підписом зазначена посадова особа підтвердила викладені у ньому обставини.

Начальник станції має повноваження на підписання комерційних актів в силу прямої вказівки в п.10 Правил складання актів.

Таким чином, суд визнає наявний в матеріалах справи комерційний акт №484809/243 від 27.06.2018 належним доказом на підтвердження факту незбереження вантажу під час його перевезення.

Суд приймає до уваги встановлені актом сліди доступу до вантажу: порушення маркування та наявність виїмки. Вказані обставини дають підстави вважати, що нестача спірного вантажу виникла під час перевезення з вини перевізника.

Відповідно до ст.114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Частиною 1 ст.115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно п.2.7 Роз`яснень Вищого господарського суду України №04-5/601 від 29.05.2002р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» згідно зі ст. 924 Цивільного кодексу України, ст. 314 Господарського кодексу України і ст.ст. 114, 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

Відповідно до наявного в матеріалах справи рахунка-фактури №92060675 від 22.06.2018, суд визначив, що вартість 1т з ПДВ спірного вантажу за накладною №50350727 від 22.06.2018 у вагоні №56176373 складає 7846,68грн з розрахунку (6538,90+20%).

В силу викладених вище положень суд приймає вказаний документ як належний доказ у підтвердження розміру вартості втраченого вантажу.

У якості доказів здійснення оплати за рахунком-фактурою №92060675 від 22.06.2018 за поставлений кокс доменний, у матеріалах справи наявна банківська виписка.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

За приписами п.27 Правил видачі вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах.

Вартість нестачі вантажу у вагоні №56176373 складає 6646,14грн, виходячи з наступного розрахунку:

у вагоні №56176373 зазначена маса нетто при відправленні 42650кг;

42650кг х 2% = 853кг (норма природної недостачі);

42650кг - 40950кг = 1700кг (недостача);

вартість 1 т з ПДВ у вологому стані - 7846,68грн;

сума недостачі з урахуванням природних втрат: 1700кг (недостача) - 853кг (норма недостачі) = 847кг.

0,847т х 7846,68грн = 6646,14грн ( вартість нестачі вантажу).

З огляду на наведене та з урахуванням змісту комерційного акту, суд дійшов висновку, що відповідач своїх зобов`язань за договором перевезення належним чином не виконав - збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив, факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи, внаслідок чого позов Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 6646,14грн підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, сплачений позивачем платіжним дорученням від 27.05.2019 № у сумі 1921,00грн, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 130, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецька область, до Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м. Лиман, Донецька область, про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 6646,14грн, задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул.Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, 22, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, 1, ) вартість нестачі вантажу у розмірі 6646,14грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 1921,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 04.07.2019 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 08.07.2019.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя К.І. Аксьонова