ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 року, м. Херсон, справа № 923/457/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Адміністрація річкових портів"

до Комунального підприємства "Херсонський комунальний транспортний сервіс"

про стягнення 63 037,73 грн,

у с т а н о в и в:

Дії, аргументи та докази Позивача

04.06.2019 Державне підприємство «Адміністрація річкових портів» звернулося з позовом до Комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс» про стягнення 63 037,73 грн заборгованості, яка виникла за договором № 01/03-243 від 23.03.2016, а саме: 53 371,50 грн основної заборгованості, 7 223,43 грн пені, 605,36 грн річних та 1 837,44 грн інфляційних.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що на підставі укладеного між сторонами договору бербоутного чартеру Відповідач зобов`язаний був своєчасно сплачувати вартість чартеру, але оплату за четвертий квартал 2018 року не здійснив, а тому заборгував 53 371,50 грн. У зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання позивачем нараховані вказані суми пені, річних та інфляційних.

Дії та аргументи Відповідача

Зазначені вимоги Відповідачем визнаються та у поданому до суду відзиві ним заявлено клопотання про зменшення суми пені, оскільки причиною несплати заборгованості є скрутне матеріальне становище підприємства через відсутність фінансування із міського бюджету.

Поряд з цим, Відповідачем подані до суду копії платіжних доручень, за змістом яких основна заборгованість ним сплачена повністю.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 06.06.2019 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою Відповідачу встановлений строк (02.07.2019) надати відзив на позов, а Позивачу строк (08.07.2019) відповідь на відзив.

Установлені судом обставини

23.03.2016 між Державним підприємством «Адміністрація річкових портів», як власник, та Комунальним підприємством «Херсонський комунальний транспортний сервіс», як фрактувальником, укладений договір бербоутного чартеру № 01/03-243.

Основними умовами цього договору, які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного між ними спору, є наступні:

- «Тип судна пасажирський теплохід» (пункт 6),

- «Термін дії чартеру 60 місяців» (пункт 20),

- «Чартерна плата 164 220 грн за кожні 12 місяців» (пункт 21),

- «Фрактувальники оплачують Судновласникам чартеру плату за судно в розмірі 213 486 грн за кожний календарний рік … починаючи з дати і години здачі судна фрахтувальникам. Виплата чартерної плати здійснюється рівними частинами щоквартально до 5 числа місяця, який йде за звітним кварталом на підставі виставлених судновласниками рахунків» (пункту 28 додаткових статей до бербоутного чартеру, з урахуванням додаткової угоди від 11.01.2018),

- «… За прострочення сплати платежів, визначених статтею 28 цього чартеру, фрактувальники сплачують на користь судновласників пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення» (пункт 34).

На виконання умов договору Позивач за актом здачі-прийняття робіт № ДП-0000557 від 31.12.2018 надав Відповідачу послуги з бербоут чартеру на суму 53 371,50 грн, чим виконав взяте на себе за договором зобов`язання.

Проте, за обліковими даними Позивача Відповідач вказану суму станом на час звернення до суду з позовом не сплатив, а тому йому були нараховані 7 223,43 грн пені, 605,36 грн річних та 1 837,44 грн інфляційних за період з 06.01.2019 по 23.05.2019.

Водночас, судом установлено, що Відповідач платіжними дорученнями № 3639 від 29.05.2019 на суму 5 000 грн, № 1746 від 05.06.2019 на суму 10 000 грн, № 1752 від 12.06.2019 на суму 5 000 грн та № 1768 від 02.07.2019 на суму 33 371,50 грн перерахував відповідачу 53 371,50 грн в якості погашення заборгованості за договором № 01/03-245, чим станом на час розгляду справи в суді повністю виконав грошове зобов`язання.

На підставі викладеного суд зазначає, що провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі положень пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України за відсутності предмету спору, оскільки заборгованість сплачена після звернення Позивача з позовом до суду, а саме відповідно до поштової накладної № 832 він надіслав позовну заяву до суду 29.05.2019.

Оцінка суду установлених обставин на норм діючого законодавства

Щодо правової природи договору та договірних відносин

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на підставі вказаного договору (правочину), з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір чартеру (фрактування).

Зокрема, згідно з приписами статті 912 ЦК України за договором чартеру (фрахтування) одна сторона (фрахтівник) зобов`язується надати другій стороні (фрахтувальникові) за плату всю або частину місткості в одному чи кількох транспортних засобах на один або кілька рейсів для перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти або з іншою метою, якщо це не суперечить закону та іншим нормативно-правовим актам; порядок укладення договору чартеру (фрахтування), а також форма цього договору встановлюються транспортними кодексами (статутами).

Так, за змістом статті 203 Кодексу торговельного мореплавства України за договором чартеру (фрахтування) судна на певний час судновласник зобов`язується за обумовлену плату (фрахт) надати судно фрахтувальнику для перевезення пасажирів, вантажів та для інших цілей торговельного мореплавства на певний час.

Водночас за змістом статті 212 того ж Кодексу фрахтувальник сплачує судновласнику фрахт у порядку і терміни, передбачені договором чартеру (фрахтування) судна на певний час.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими:

- «Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом» (частина 1);

- «кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором» (частина 2);

- «не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином» (частина 7).

За таких обставин суд приходить до висновку, що Відповідач, допустивши несвоєчасну оплату вартості чартеру порушив взяте на себе зобов`язання та під час судового розгляду не довів зворотного.

Щодо відповідальності за невиконання зобов`язання

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявлених до стягнення суми пені, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Безпосередньо правові наслідки порушення грошових зобов`язань передбачені приписами статей 230-237 ГК України та статей 549 - 552, 611 ЦК України.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме «пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання» (частина 3).

Разом з тим, у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

За приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Так, в пункті 34 договору сторони встановили можливість застосування неустойки у випадку прострочення сплати платежів у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення.

У даному випадку Позивач нарахував пеню у сумі 7 223,43 грн, виходячи із суми заборгованості 53 371,50 грн за період з 06.01.2019 по 23.05.2019, що є правомірним.

Судом не прийняті до уваги заперечення Відповідача щодо зменшення суми нарахованої неустойки, оскільки ним не доведено власного майнового стану, який би унеможливлював її сплату, а додані до матеріалів справи довідки, листи та розрахунки стосуються лише його витрат на утримання орендованого флоту та не вказують на відсутність коштів, які були б достатніми, як для своєчасної сплати заборгованості, так і сплати пені.

Щодо відповідальності за невиконання грошового зобов`язання

У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України «боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Сплата інфляційних та річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, Відповідач, порушивши грошове зобов`язання, повинен, за вказаних правових приписів та договірних умов, сплатити Позивачу 605,36 грн річних та 1 837,44 грн інфляційних за період з 06.01.2019 по 23.05.2019, розрахунок яких судом перевірений та він є правомірним.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати Відповідачем 53 371,50 грн основної заборгованості, 7 223,43 грн пені, 605,36 грн річних та 1 837,44 грн інфляційних у добровільному порядку, доведеністю Позивачем власних вимог, не спростування їх Відповідачем, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати Позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 347 від 27.05.2019 у сумі 1 921 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до частини 1 статті 130 ГПК України у випадку визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд повертає з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У даному випадку Відповідачем позовні вимоги визнані у повному обсязі, а тому Позивачу підлягають поверненню із державного бюджету 960,50 грн судового збору, а інша сума судового збору підлягає стягненню з Відповідача на підставі положень статті 129 ГПК.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Провадження у справі в частині стягнення 53 371,50 грн основної заборгованості закрити.

2. В іншій частині позову позовні вимоги задовольнити.

3. Стягнути з Комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс» (73000, м. Херсон, вул. Залізнична, буд. 8; ідентифікаційний код 01235573) на користь Державного підприємства «Адміністрація річкових портів» (04119, м. Київ, вул. Ю. Іллєнка, буд. 40; ідентифікаційний код 33404067) 7 223,43 грн пені, 605,36 грн річних, 1 837,44 грн інфляційних та 960,50 грн компенсації по сплаті судового збору.

4. Повернути Державному підприємству «Адміністрація річкових портів» із державного бюджету 960,50 грн сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін