ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01.07.2019 р. Справа № 914/440/19

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Трускавецькурорт»,

м. Трускавець,

до відповідача: Виконавчого комітету Трускавецької міської ради, м. Трускавець,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 , м. Трускавець,

про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності.

Суддя Синчук М.М.

за участю секретаря судового засідання

Корольчук О.В.

Представники учасників справи:

позивача: Копинець А.В - представник,

відповідача: Савченко О.Г - представник.

третьої особи: Савчин М.І.

На розгляді Господарського суду Львівської перебуває справа №914/440/19 за позовом Приватного акціонерного товариства "Трускавецькурорт" до Виконавчого комітету Трускавецької міської ради про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

Предметом розгляду у справі №914/440/19 є визнання недійсними та скасування:

- свідоцтва про право власності на нерухоме майно бланк серії НОМЕР_9, видане 11.08.2011 року виконавчим комітетом Трускавецької міської ради на підставі рішення від 21.07.2011 року № 208, тип об`єкта: житловий будинок, адреса об`єкта: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 ;

- свідоцтва про право власності на нерухоме майно бланк серії НОМЕР_1 , видане 11.08.2011 року виконавчим комітетом Трускавецької міської ради на підставі рішення від 21.07.2011 року № 208, тип об`єкта: магазин з офісним приміщенням, адреса об`єкта: АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_1 .

Підстави для звернення позивача з позовом до суду:

ФОП ОСОБА_1 за Договором оренди землі було надано земельну ділянку громадської забудови - для будівництва та обслуговування магазину з офісними приміщеннями. Отже, збудований на цій ділянці житловий будинок вважається самочинним будівництвом, оскільки земельна ділянка не була відведена для цієї мети.

03.06.2011 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області за № ЛВ 30 зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (далі - Декларація про готовність об`єкта до експлуатації), а саме про готовність до експлуатації магазину з офісними та житловими приміщеннями на вул. Стебницькій в м. Трускавці Львівської області, код 1110, категорія складності III (третя), замовник гр. ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Трускавецьким МВ УМВС України у Львівській області 12.06.1996 року, АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 ". Як вбачається з Декларації про готовність об`єкта до експлуатації така зареєстрована на магазин з офісними та житловими приміщеннями, а не на житловий будинок.

Рішення Трускавецької міської ради від 20.12.2017 року № 746 № 746, яким земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_6 площею 0,1000 та по АДРЕСА_1 у передана у приватну власність ОСОБА_1 для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна) ділянка, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, таке прийнято з порушенням законодавства у сфері містобудівної діяльності та земельного законодавства, підлягає визнанню недійсним і скасуванню в судовому порядку, оскільки: - порушує режим забудови територій, встановлений генеральним планом Трускавця; при розробленні землевпорядної документації не враховано режим забудови (частини перша та друга статті 25 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"); - право на забудову земельної ділянки реалізовано всупереч вимогам містобудівної документації (частина четверта ст. 26 цього Закону).

Позивач зазначив, що згідно додатку до Договору оренди землі - проекту відведення земельної ділянки ПП ОСОБА_1 в м. Трускавець вул. Стебницька площею 0,0304 га, розробленого Трускавецьким відділом Львівської регіональної філії ДП ЦДЗК, зазначена земельна ділянка межує з землями ЗАТ "Трускавецькурорт" (Автотранспортне підприємство). Земельна ділянка площею 2,6619 га, надана для обслуговування виробничих приміщень автотранспортного підприємства на АДРЕСА_4, станом на 11.08.2011 року належала ЗАТ "Трускавецькурорт" на підставі Державного акта на право постійного користування землею НОМЕР_8, виданого 18.05.1998 року на підставі рішення Трускавецької міської ради народних депутатів від 24.12.1997 року № 300, зареєстрованого в Книзі записів актів на право постійного користування землею за №027 (державну реєстрацію земельної ділянки категорії: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, з місцем розташування на АДРЕСА_4 з присвоєнням кадастрового номера НОМЕР_7 здійснено Управлінням Держземагенства у Дрогобицькому районі Львівської області 10.09.2014 року; право постійного користування ПрАТ "Трускавецькурорт" земельною ділянкою реєстраційний номер 15 16.06.2015 року зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про інше речове право 10070920). На даний час ПрАТ "Трускавецькурорт" володіє земельною ділянкою кадастрового номера НОМЕР_7 на правах оренди (номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13185995.

Відповідно до положень статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013р. №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12;), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України.

Так, за ч. 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Тобто до юрисдикції господарського суду не віднесені спори, що виникають при виконанні правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

З огляду на положення ч. 1 ст. 20 ГПК України а також ст.ст. 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Окрім того, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

У свою чергу, за приписами ч.ч. 1, 2 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є, зокрема громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно із ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 50 ЦК України унормовано, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Як вбачається з Витягу з ЄДРПОУ запис про припинення державної реєстрації підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проведено 18.09.2008 р.

Як встановлено судом, власником спірного нерухомого майна, за адресою АДРЕСА_1 , є фізична особа ОСОБА_1 .

Велика Палата Верховного Суду від 27.11.2018р. у справі 820/3534/17 дійшла висновку, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується права цивільного і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Як встановлено судом, предметом розгляду у справі №914/440/19 є визнання недійсними та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно бланк серії НОМЕР_9, видане 11.08.2011 року виконавчим комітетом Трускавецької міської ради на підставі рішення від 21.07.2011 року № 208, тип об`єкта: житловий будинок, адреса об`єкта: АДРЕСА_1 , власник - фізична особа ОСОБА_1 ; свідоцтва про право власності на нерухоме майно бланк серії НОМЕР_1 , видане 11.08.2011 року виконавчим комітетом Трускавецької міської ради на підставі рішення від 21.07.2011 року № 208, тип об`єкта: магазин з офісним приміщенням, адреса об`єкта: АДРЕСА_2 , власник фізична особа - ОСОБА_1 .

За таких обставин, спір у справі стосується прав та інтересів фізичної особи, яка не є підприємцем. В контексті спірних правовідносин, в даному випадку вбачається наявність спору про право, яке пов`язане із захистом прав на об`єкт нерухомого майна фізичної особи, що є цивільно-правовим спором.

При цьому, захист судом права власності на об`єкт нерухомого майна у цих відносинах може здійснюватися способом, визначеним статтею 16 Цивільного кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до цього спори, що виникають з приводу захисту прав власності, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, згідно зі статтею 19 ЦПК України розглядаються у порядку цивільного судочинства.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права або інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Стаття 231 ГПК України містить вичерпний перелік підстав, з яких господарський суд закриває провадження у справі.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

На виконання вимоги ч. 2 ст. 231 ГПК України господарський суд роз`яснює позивачу, що спір між сторонами підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (ч. 4 ст. 231 ГПК України).

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Керуючись статтями 1, 4, 20, п. 1 ч.1 ст. 231, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі №914/440/19 за позовом Приватного акціонерного товариства "Трускавецькурорт" до Виконавчого комітету Трускавецької міської ради про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності.

Ухвала набирає законної сили відповідно до приписів ст.235 Господарського процесуального кодексу України після її складення та підписання, може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст.255-257 ГПК України.

Повний текст ухвали виготовлено 05.07.2019.

Суддя Синчук М.М.