ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" червня 2019 р. Справа№ 910/13838/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Чорної Л.В.
суддів: Скрипки І.М.
Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Майданевич Г.А.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КАП-ПРОД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 (повний текст складено та підписано 01.04.2019)
у справі № 910/13838/18 (суддя Блажівська О.Є.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КАП-ПРОД"
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
про визнання недійсним одностороннього правочину та стягнення 148 050,00 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "КАП-ПРОД" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про визнання недійсним одностороннього правочину Військової частини НОМЕР_1 щодо розірвання договору №18/ВЗЗ-2018 від 13.04.2018 та стягнення штрафних санкцій у розмірі 148 050,00 грн за порушення господарського зобов`язання.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач надіслав позивачу повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку з порушенням умов Договору, оскільки позивач не отримував від відповідача заявки на поставку товару.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 у справі №910/13838/18 у задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не було доведено порушення відповідачем умов Договору.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається те, що місцевим господарським судом не взято до уваги те, що з боку позивача відсутній факт невиконання умов договору, в частині поставки товару, оскільки відповідач не направляв відповідної заявки.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КАП-ПРОД" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2019. Розгляд справи призначено на 19.06.2019р.
Від Дочірнього підприємства Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до відзиву, відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, та зазначає про неналежне виконання умов договору позивачем, в частині нездійснення поставки товару.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржуване рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.
08.02.2018 Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, відповідно до річного плану закупівель, було опубліковано в електронній системі закупівель на Інтернет ресурсі «Прозорро» оголошення про проведення відбору учасників для проведення переговорної процедури закупівлі для потреб оборони, затверджене рішенням тендерного комітету протокол №30 від 08.02.2018.
Переможцем переговорної процедури закупівлі за лотом №1 було визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «КАП-ПРОД» (далі - позивач), що підтверджується звітом про результати проведення процедури закупівлі.
13.04.2018 між позивачем та відповідачем було укладено Договір №18/ВЗЗ-2018 (далі - Договір).
Відповідно до умов Договору учасник (позивач) зобов`язується у визначені Договором строки поставити замовникові (відповідачу) якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1), а замовник - прийняти та оплатити такі товари.
Згідно з п. 1.2 Договору найменування (номенклатура, асортимент) товару код ДК 021:2015 - 15610000-7- Продукція борошномельно-круп`яної промисловості (далі - товар). Кількість товару за Договором: лот 1 - крупа гречана - 150 000 кг.
Пунктом 3.1 Договору визначено, що ціна Договору складає 2 961 000,00 грн, у тому числі податок на додану вартість 20% - 493 500,00 грн.
Відповідно до п. п. 5.1, 5.2 Договору дата та місце поставки товару зазначені у письмовій заявці. Учасник повинен доставити товар до товароодержувача не пізніше ніж за 10 календарних днів від дати зазначеної в заявці.
Пунктом 6.3.1 Договору учасник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором.
Відповідно до п. 11.15 Договору всі повідомлення, будь-яке листування тощо за цим Договором будуть вважатись зробленими належним чином, якщо вони письмово оформлені та надіслані відповідним листом (рекомендований лист, цінний з описом вкладення, передача листа посильним). У будь-якому разі замовник вважається повідомленим з моменту фактичного отримання листа, а учасник з моменту направлення замовником відповідного листа (переданого до поштового відділення зв`язку та отримання фіскального чеку; поставлення на копії документа відмітки, що свідчить про його отримання учасником).
В якості забезпечення виконання Договору на поставку крупи гречаної позивачем було перераховано відповідачу 148 050,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №156 від 05.04.2018.
05.05.2018 відповідач направив позивачу лист вих.№775 /а.с. 37/ про порушення умов Договору в частині не поставлення товару в строк, передбачений умовами Договору. В даному листі відповідач повідомив позивача про те, що в разі невиконання умов Договору, його буде розірвано.
У відповідь на зазначений лист, позивач повідомив відповідача про те, що не отримував заявки на виконання умов Договору /а.с. 38/.
24.05.2018 відповідач направив позивачу повідомлення про розірвання Договору в односторонньому порядку через невиконання позивачем зобов`язань по поставці товару /а.с. 41/.
Листом вих. №136/06 від 22.06.2018 позивач наполягав на поновленні договірних відносин та зазначив /а.с. 42/.
Так, позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсним одностороннього правочину про розірвання Договору та стягнення штрафних санкцій за порушення господарського зобов`язання.
При цьому, частинами 1 - 3 статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.
Частини 1 - 5 статті 203 Цивільного кодексу України містять вичерпний перелік підстав для визнання правочину недійсним, які не підлягають більш широкому тлумаченню. Так, за їх змістом названих положень Цивільного кодексу України міст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Згідно із статтею 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Так, за умовами пункту 6.2.1 Договору замовник має право в односторонньому порядку відмовитись від Договору у разі невиконання зобов`язань учасником, повідомивши про це письмовим повідомленням про розірвання Договору, що має бути відправлено учаснику не пізніше 10-ти календарних днів до дати розірвання, зазначеної замовником в повідомленні про розірвання Договору. Договір вважається розірваним на вимогу замовника з дати розірвання, зазначеної замовником в повідомленні про розірвання Договору.
Як зазначалось вище, відповідач направив позивачу повідомлення про розірвання Договору в односторонньому порядку через невиконання позивачем зобов`язань по поставці товару.
Як вбачається з пояснень відповідача, останній листом направив заявку №623 від 16.04.2017, в якій визначено найменування та кількість товару, місце постачання та дата поставки. Також, відповідач зазначає, що заявка була відправлена на електронну пошту із адресою: каррrod2016@gmail.соm, що не заперечується позивачем.
Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
За таких обставин, укладаючи Договір, сторони набули прав та взяли на себе обов`язки - позивач поставити у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, а відповідач - його оплатити. В даному випадку, враховуючі конкретні правовідносини вказані зобов`язання є основними, відступ від яких є порушенням умов Договору.
На виконання умов Договору пункту 6.2.1 відповідач 24.05.2018 направив позивачу повідомлення про розірвання Договору в односторонньому порядку через невиконання позивачем зобов`язань по поставці товару. Факт не поставки товару сторонами не заперечується.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено, що надсилання відповідачем повідомлення про розірвання Договору суперечить його умовам, а відтак колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для визнання зазначеного повідомлення недійсним в силу положень статті 203 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:
- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);
- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
З аналізу вищевказаного положення закону вбачається, що єдиною правовою підставою для стягнення штрафних санкцій, передбачених ст. 231 Господарського кодексу України є доведений факт наявності порушення господарського зобов`язання.
Проте, як зазначалось вище, в даному випадку, позивачем не було доведено суду порушення відповідачем умов Договору, що унеможливлює стягнення з нього штрафних санкцій.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Дослідивши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що Господарським судом міста Києва правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з`ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З наведених у даній постанові обставин, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 у справі №910/13838/18.
керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 у справі №910/13838/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
2.Матеріали справи №910/13838/18 повернути до місцевого господарського суду.
3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Повний текст постанови складено та підписано 04.07.2019р.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б.Михальська