ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2019 року м.Дніпро Справа № 904/491/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Подобєда І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Южкокс", м. Кам`янське Дніпропетровської області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2019 року, ухвалене суддею Петренко Н.Е., повний текст якого складений 10.04.2019 у справі № 904/491/19

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Лиман Донецької області

до Приватного акціонерного товариства "Южкокс", м. Кам`янське Дніпропетровської області

про стягнення 150 270,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Южкокс" (далі - відповідач) про стягнення штрафу в сумі 150 270,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані невірним зазначенням відповідачем маси вантажу у накладній № 45802188, за що передбачене нарахування штрафу згідно ст.118 Статуту залізниць України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2019 року у справі №904/491/19 (суддя Петренко Н.Е.) позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Южкокс" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" штраф в сумі 150 270,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2254,05 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Южкокс", м. Кам`янське звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

При цьому, подаючи апеляційну скаргу скаржником помилково зазначено номер справи, що оскаржується 904/494/19, замість 904/491/19, а також аналогічну описку допущено в описах вкладення у цінні листи на адресу позивача та Центрального апеляційного господарського суду. Про здійснену описку скаржником подано відповідну заяву до суду апеляційної інстанції, яка прийнята судом з огляду на те, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень за номером справи № 904/494/19 розглядався позов громадянки до Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод", м. Дніпро про стягнення середнього заробітку за час затримання виплати заробітної плати. Таким чином, учасники справи № 904/494/19 повністю відрізняються від учасників цієї справи (№904/491/19), що виключає можливість надання доказів відправлення копії апеляційної скарги по іншій справі.

Обґрунтовуючи невідповідність рішення суду першої інстанції нормам закону, скаржник посилається на те, що судом першої інстанції в порушення вимог ст.ст.73, 77, 86 ГПК України та Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, прийнято як доказ, що підтверджує зазначення в накладній №45802188 маси вагонів за №№62006457, № 56443245, № 55332795, № 61653911 більше від маси, вказаної у накладній на перевезення, комерційні акти від 09.08.2018 за №№484809/309, 484809/310, 484809/311, 484809/312. Але суд не взяв до уваги, що надані позивачем комерційні акти не містять обов`язкового підпису начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), що суперечить п.10 Правил складання актів, а отже, не є належними та допустимимидоказами зазначення відповідачем помилкових даних щодо маси спірного вантажу, відправленого залізницею на станцію призначення, що є підставою для відмови в позові, а також порушенням з боку суду норм процесуального права, які виразились у неповноті з"ясування обставин справи та невідповідності висновків, викладених у рішенні, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Також скаржник вважає невідповідною інформацію, зазначену у комерційних актах щодо маси вантажу, в зв"язку з тим, що позивачем порушено процедуру перевірки маси вантажу. Зокрема, факт неправильного зазначення ПрАТ "ЮЖКОКС" маси вантажу у накладній встановлено у комерційних актах, складених на станції призначення за результатами зважування кожного вагону окремо (від інших вагонів) із розчепленням. В свою чергу, порядок зважування вантажу у вагонах на станції приймання передбачено Правилами видачі вантажів, згідно п. 22 яких зважування вантажів на вагонних вагах провадиться в порядку, передбаченому Правилами приймання вантажів до перевезення. Відповідно до п.10 Правил приймання вантажів до перевезення зважування вантажів на вагонних вагах провадиться із зупинкою і розчепленням вагонів (зокрема таких вантажів: зернові, насіння, комбікорм і висівки, що перевозяться насипом; харчові в цистернах (олія, меляса тощо); картопля, овочі, баштанні культури, макуха, сіль харчова, метали всіх найменувань і лом кольорових металів, які перевозяться навалом) або із зупинкою без розчеплення (зокрема, всіх інших вантажів). Зважування на вагонних вагах інших вантажів провадиться із зупинкою вагонів без розчеплення або під час руху на вагонних вагах, призначених для цього способу зважування. Між тим, у вагонах №62006457, №56443245, №55332795, №61653911, що зважені позивачем, перевозився кокс доменний, який не відноситься до вантажів, які зважуються шляхом зупинки і розчеплення вагонів. Отже, вказаний вантаж позивач мав зважувати шляхом зважування всіх вагонів разом, без їх розчеплення.

Викладеним у запереченнях з цього приводу доводам відповідача суд першої інстанції правової оцінки не надав та взагалі вказані обставини не досліджував.

Також скаржник вважає недоведеною позивачем заявлену підставу позову та порушення його суб"єктивного права, оскільки нормативно-правовим обґрунтуванням позову скаржник визначив п.118 Статуту залізниць України, згідно якого відправник несе відповідальність перед залізницею у вигляді сплати штрафу за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача. При цьому, у тексті позовної заяви, Залізниця стверджує про розбіжність у вагонах фактичної маси вантажу з масою вантажу, зазначеною саме у накладній, проте, такі твердження, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, оскільки вантаж був пред`явлений Відповідачем до перевезення груповою відправкою, що підтверджується відповідною відміткою (п. 29 накладної), тому і масу вантажу у накладній №45802188 зазначено на весь вантаж, перевезений у п`ятнадцяти вагонах (п. 19 накладної), в свою чергу, зазначення позивачем розходження маси по чотирьом вагонам не є, на думку скаржника, розбіжністю фактичної маси вантажу у вагонах №№ 62006457, 56443245, 55332795, 61653911 з загальною масою всього вантажу, що зазначена у накладній № 45802188 - 570100 (п`ятсот сімдесят тисяч сто) кілограмів (п. 24 накладної). Отже, визначення відомості вагонів як невід`ємної частини накладної (п. 6.7 Правил оформлення перевізних документів) не дає підстав позивачу вибірково зважувати вагони і проводити розрахунок маси вантажу по окремим вагонам, оскільки імперативними нормами Статуту залізниць України обчислення штрафу здійснюється саме від ваги зазначеного в накладній вантажу, а значить і від загальної ваги, при груповому перевезенні, а не від ваги по окремих позиціях відомості.

Крім того, скаржник зазначив, що за відсутності доказів збитків та будь-яких інших несприятливих обставин, викликаних можливим перевищенням маси вантажу, суд першої інстанції повинен був врахувати дану обставину, як підставу для можливого зменшення розміру штрафних санкцій, за наявності визначених судом підстав для їх стягнення, про зменшення яких, з посиланням на ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України, відповідачем було заявлено у відзиві на позов.

Позивач Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Українська залізниця" у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечив, зазначив про відповідність оскаржуваного судового рішення фактичним обставинам та матеріалам справи, зауважив, що комерційні акти №№ 484809/309, 484809/310, 484809/311, 484809/312 від 09.08.2018, складені у відповідності з пунктом 10 Правил складання актів, підписані трьома працівниками станції Сартана, і є належним та допустимим доказом у справі. Вказав на те, що станція Сартана не є відокремленим структурним підрозділом, а входить до складу структурного підрозділу "Станція Маріуполь-Порт", тому начальник станції Сартана не має права видавати накази, таким чином, внутрішні розпорядчі документи оформлюються у вигляді розпоряджень; з огляду на те, що на станції Сартана по штату відсутня посада завідуючого вантажним двором, про що зазначено в розділі "Д" комерційних актів № №№ 484809/309, 484809/310, 484809 НОМЕР_1 , 484809/ НОМЕР_2 , для контролю за правильністю складання комерційних актів начальником станції Сартана видано розпорядження № 136 від 29.12.2017, копія якого надана разом з позовною заявою, яким визначені працівники станції уповноважені на підписання комерційних актів, складених на станції Сартана. Позивач вважає доведеним факт підписання комерційних актів правомочними особами залізниці, що співпадає з висновками, яких дійшов Верховний Суд у Постановах від 21.05.2018 у справі №916/2001/17 та від 23.06.2018 у справі №916/1993/17. При цьому зазначає, що штатний розпис станції Сартана структурного підрозділу "Станція Маріуполь-Порт" є комерційною таємницею згідно наказу ПАТ "Укрзалізниця" № 471 від 28.07.2016, і з врахуванням того, що станція Сартана перебуває в зоні проведення ООС і забезпечує транспортування засобів необхідних для проведення заходів силами ООС, вважає надання іншим підприємствам штатного розпису станції Сартана недоцільним та зазначає, що на виконання відповідної ухвали суду може надати штатний розпис станції Сартана.

Стосовно методу зважування позивач зазначив, що згідно п.п.22, 28, 29, 31 Правил видачі вантажів перевірка маси вантажу на станції призначення повинна проводитися, як правило, тим самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення, тобто вказану умову позивач не вважає імперативною, з огляду на що вважає, що п.10 Правил видачі вантажів не забороняє проводити таким способом (із зупинкою і розчепленням вагонів) зважування інших вантажів.

Доводи скарги про те, що відомість вагонів, як невід`ємна частина накладної не дає підстав позивачу вибірково зважувати вагони і проводити розрахунок маси вантажу по окремим вагонам, суперечить приписам п.2 ст.52 Статуту залізниць України. При цьому, твердження відповідача, що обчислення штрафу здійснюється саме від ваги зазначеного в накладній вантажу, а значить і від загальної ваги, при груповому перевезенні, а не від ваги по окремих позиціях відомості, позивач вважає особистою думкою відповідача, не підтвердженою будь-якими посиланнями на приписи нормативних актів.

Зазначає, що підстави для зменшення розміру штрафних санкцій у цій справі відсутні, оскільки згідно п. 6.2 Роз`яснення Президії Вищого Господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.2002 за № 04-5/601 (із змінами та доповненнями) та ч. 4 п. 21 Оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29.11.2007 №01-8/917, у застосуванні пунктів 118 та 122 Статуту залізниць України слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки. При цьому правовий висновок стосовно відсутності правових підстав для зменшення штрафних санкцій, нарахованих відповідно до Статуту залізниць України, підтримано і Верховним Судом у постанові від 05.02.2019 по справі № 914/2339/17.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2019 року (головуючий суддя Іванов О.Г., судді Дармін М.О., Березкіна О.В.) відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою відповідача; з урахуванням положень ч.13 ст.8, ч.10 ст.270 ГПК України справу вирішено розглядати в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань, додаткових доказів.

09.07.2019 року розпорядженням керівника апарату суду, відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/491/19 у зв`язку з відпусткою судді - члена колегії суддів Березкіної О.В.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2019, справу №904/491/19 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Подобєда І.М. та ухвалою від 10.07.2019 справу прийнято до провадження вказаною колегією суддів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

У серпні 2018 року зі станції Запоріжжя-Кам`янське Придніпровської залізниці Приватне акціонерне товариство "Южкокс" здійснило згідно накладної № 45802188 відправлення вантажу "кокс доменний" для Приватного акціонерного товариства "МК "Азовсталь" (одержувач) на станцію Сартана Донецької залізниці груповим відправленням з п`ятнаднадцяти вагонів: №№ 60727377, 53412409, 56969108, 62200852, 61653911, 55332795, 56443245, 61012514, 62006457, 61012464, 56844327, 61017448, 55113245, 60726569, 54780242 (а.с.24).

09.08.2018 на станції призначення Сартана Донецької залізниці на підставі статті 24 Статуту Залізниць України, залізницею на підставі актів загальної форми ГУ-23 проведено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу у чотирьох вагонах не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, а саме:

- у вагоні № 62006457 встановлено розбіжність фактичної маси вантажу із зазначеною в накладній № 45802188 масою більше документа на 1950 кг, про що складений комерційний акт № 484809/309 від 09.08.2018; акт загальної форми ГУ-23 № 278/ПП від 08.08.2018 (а.с.10, 11);

- у вагоні № 56443245 встановлено розбіжність фактичної маси вантажу із зазначеною в накладній № 45802188 масою більше документа на 1850 кг, про що складений комерційний акт № 484809/310 від 09.08.2018; акт загальної форми ГУ-23 від 08.08.2018 № 11803 (а.с.13, 14);

- у вагоні № 55332795 встановлено розбіжність фактичної маси вантажу із зазначеною в накладній № 45802188 масою більше документа на 2300 кг, про що складений комерційний акт № 484809/311 від 09.08.2018; акт загальної форми ГУ-23 від 08.08.2018 № 11804 (а.с.15, 16);

- у вагоні № 61653911 встановлено розбіжність фактичної маси вантажу із зазначеною в накладній № 45802188 масою більше документа на 2400 кг, про що складений комерційний акт № 484809/312 від 09.08.2018; акт загальної форми від 08.08.2018 № 11805 (а.с.17, 18).

Згідно із накладною №45802188 загальна сума провізної плати нарахованої відправнику по станції відправлення складає 30 054,00 грн.

- за вагон № 62006457 складає 7570,00 грн.;

- за вагон № 56443245 складає 7457,00 грн.;

- за вагон № 55332795 складає7570,00 грн.;

- за вагон № 61653911 складає 7457,00 грн.

За неправильно зазначену в накладній масу вантажу позивач нарахував штраф згідно зі ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення по чотирьом вагонам у загальній сумі 150 270,00 грн, несплата якого відповідачем у добровільному порядку і стала підставою звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності неправильного зазначення відповідачем маси вантажу у накладній, за що ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України передбачене нарахування штрафу в п"ятикратному розмірі від розміру провізної плати.

При цьому суд першої інстанції визнав такими, що складені у відповідності до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, комерційні акти, в яких зафіксоване перевищення маси вантажу.

Стосовно відмови в задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафу на підставі положень ст.233 Господарського кодексу України, ст.551 ЦК України, суд першої інстанції вказав на неподання відповідачем доказів, в розумінні ст.ст.74, 77 ГПК України, для можливості дослідити винятковість вказаного випадку, яке надає право на зменшення розміру штрафних санкцій.

Центральний апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого господарського суду, виходячи із наступного.

Аналізуючи відносини сторін, колегія суддів зазначає, що вони виникли із договору перевезення, що регламентований главою 64 підрозділу 1 розділу 3 книги 5 Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України, спеціальними нормативними актами у сфері перевезення.

Відповідно ст. 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту України Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб на території України (ст. 5 Статуту).

Згідно п. 6 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтею 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Згідно з пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 (надалі Правила), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001р. №542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001р. за №798/5989).

Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем (частина 1 пункту 1.2 Правил).

Пунктом 1.3 Правил визначено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни, які вносяться до перевізного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни.

Згідно з пунктом 2.1 вказаних Правил оформлення перевізних документів, вантажовідправник при заповненні комплекту перевізних документів повинен вказати масу вантажу у кілограмах.

Згідно з положенням статті 37 Статуту залізниць України, під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса; маса вантажів визначається відправником.

У частині четвертій статті 52 Статуту залізниць України зазначено, що маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує: у разі недостачі - норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто.

В силу приписів частин 1 і 2 статті 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній; залізниця має право перевірити правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Відповідно до пункту 9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 №334, у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена не збереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення не збереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини не збереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставляння рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Згідно з пунктом 5.5. розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно зі статтею 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту; при цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до частини 1 статті 118 Статуту залізниць України, за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Отже, за змістом положень статей 6, 118, 122, 129 Статуту залізниць України допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, на станції призначення Сартана Донецької залізниці були складані комерційні акти від 09.08.2018 №484809/309, № 484809/310, № 484809/311, № 484809/312 (а.с.10, 13, 15, 17), в яких зазначено, що:

- на підставі акту загальної форми № 278/ПП (станції Сартана Донецької залізниці) проведене комісійне зважування вагону 62006457, який прибув відправкою, вказаною на лицьовій стороні цього акту, зі зважуванням вагону з розчепленням на справних 150 тонних електронних вагах вантажоодержувача, держповірка 08.09.2017, ваговим і ст..пр.сд. комбінату Азовсталь Аксьоновою, Максименко, ДСЗ ст.Сартана і комерційним агентом станції Сартана ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . При цьому встановлено, що згідно документу значиться брутто не вказане, вага нетто 38150 кг, тара 24550 кг, фактично брутто 64650 кг, тара згідно документа 24550 кг, нетто 40100 кг, що більше документу на 1950 кг. Цей комерційний акт підписали ДСЗ ОСОБА_3 , агент комерційний ОСОБА_4 , агент комерційний ОСОБА_2 , провідний інженер Гончарова ОСОБА_5 Зав. вантажним двором за штатним розкладом немає;

- на підставі акту загальної форми № 11803 (станції Волноваха Донецької залізниці) проведене комісійне зважування вагону 56443245, який прибув відправкою, вказаною на лицьовій стороні цього акту, зі зважуванням вагону з розчепленням на справних 150 тонних електронних вагах вантажоодержувача, держповірка 08.09.2017, ваговим і ст..пр.сд. комбінату Азовсталь Аксьоновою, Максименко, ДСЗ ст..Сартана і комерційним агентом станції Сартана ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . При цьому встановлено, що згідно документу значиться брутто не вказане, вага нетто 37450 кг, тара 21550 кг, фактично брутто 60850 кг, тара згідно документа 21550 кг, нетто 39300 кг, що більше документу на 1850 кг. Цей комерційний акт підписали ДСЗ ОСОБА_3 , агент комерційний ОСОБА_4 , агент комерційний ОСОБА_2 , провідний інженер Гончарова ОСОБА_6 . Зав. вантажним двором за штатним розкладом немає;

- на підставі акту загальної форми № 11804 (станції Волноваха Донецької залізниці) проведене комісійне зважування вагону 55332795, який прибув відправкою, вказаною на лицьовій стороні цього акту, зі зважуванням вагону з розчепленням на справних 150 тонних електронних вагах вантажоодержувача, держповірка 08.09.2017, ваговим і ст..пр.сд. комбінату Азовсталь Аксьоновою, Максименко, ДСЗ ст..Сартана і комерційним агентом станції Сартана ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . При цьому встановлено, що згідно документу значиться брутто не вказане, вага нетто 40300 кг, тара 22350 кг, фактично брутто 64950 кг, тара згідно документа 22350 кг, нетто 42600 кг, що більше документу на 2300 кг. Цей комерційний акт підписали ДСЗ ОСОБА_3 , агент комерційний ОСОБА_4 , агент комерційний ОСОБА_2 , провідний інженер Гончарова ОСОБА_6 . Зав. вантажним двором за штатним розкладом немає;

- на підставі акту загальної форми № 11805 (станції Волноваха Донецької залізниці) проведене комісійне зважування вагону 61653911, який прибув відправкою, вказаною на лицьовій стороні цього акту, зі зважуванням вагону з розчепленням на справних 150 тонних електронних вагах вантажоодержувача, держповірка 08.09.2017, ваговим і ст..пр.сд. комбінату Азовсталь Аксьоновою, Максименко, ДСЗ ст..Сартана і комерційним агентом станції Сартана ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . При цьому встановлено, що згідно документу значиться брутто не вказане, вага нетто 34800 кг, тара 22500 кг, фактично брутто 59700 кг, тара згідно документа 22500 кг, нетто 37200 кг, що більше документу на 2400 кг. Цей комерційний акт підписали ДСЗ ОСОБА_3 , агент комерційний ОСОБА_4 , агент комерційний ОСОБА_2 , провідний інженер Гончарова ОСОБА_6 . Зав. вантажним двором за штатним розкладом немає.

У своїй апеляційній скарзі відповідач наголошував на тому, що комерційні акти від 09.08.2018 складені залізницею з порушенням законодавства (не підписані начальником вантажного району, завідувачем вантажного двору, складу, контейнерного відділу, сортувальної платформи тощо), тому не можуть бути враховані судом як належний та допустимий доказ, та безпідставно визнані судом першої інстанції такими, що складені на підставі Правил оформлення актів.

В свою чергу позивач вказане заперечив та зазначив, що на підтвердження повноваження працівників залізниці, які підписали вище вказані комерційні акти, позивачем в матеріали справи надано розпорядження начальника станції Сартана від 29.12.2017 № 136.

Відповідно до пункту 10 Правил складання актів, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району, завідувач (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акту можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Отже, в пункті 10 Правил складання актів передбачено перелік осіб - працівників залізниці, які мають право підписувати комерційної акти в силу їх посадового становища: начальник станції (його заступник), начальник вантажного району, завідувач (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), а також працівники залежно від обставин їх особистої участі у перевірці вантажу, який прибув на станцію залізниці. За сукупністю трьох підписів зазначених працівників залізниці комерційний акт буде вважатися таким, що складений згідно з вимогами пункту 10 Правил складання актів.

Слід зазначити, що за приписами статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень частин 1 і 3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно розпорядження № 136 від 29.12.2017, виданого начальником станції Сартана ОСОБА_7 , для контролю за правильністю складання комерційних актів та з метою недопущення сторонніх осіб до їх складання та підписання, вирішено: 1. Призначити відповідальних агентів комерційних з розшуку вантажу та багажу щодо складання комерційних актів на станції Сартана; 2. Призначити відповідальних осіб, які мають право підписувати комерційні акти, складені на станції Сартана згідно Статуту залізниць України: заступників начальника станції, агентів комерційних з розшуку вантажу та багажу, змінних агентів комерційних , інженера станції. За відсутності будь-якого з призначених працівників їх обов"язки покладаються на працівників, які їх заміщують; 3. Контроль за виконанням даного розпорядження покласти на заступника начальника станції Сартана ОСОБА_8 (а.с.19).

Таким чином, колегія суддів констатує, що зі вказаного розпорядження неможливо встановити, що саме на осіб, які з боку залізниці підписали комерційні акти (ДСЗ ОСОБА_3 , агент комерційний ОСОБА_4 , агент комерційний ОСОБА_2 ) покладені обов"язки начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), підпис якого є обов"язковим для дійсності акту.

В силу приписів ст.ст.73, 77, 80 ГПК України, не приймаються до уваги доводи позивача про комерційну таємницю штатного розпису станції та можливість надати вказаний доказ на вимогу суду, оскільки обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Крім того, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.1993 № 611 комерційну таємницю не становлять, зокрема: інформація за всіма встановленими формами державної звітності; дані, необхідні для перевірки обчислення і сплати податків та інших обов`язкових платежів; відомості про чисельність і склад працюючих, їхню заробітну плату в цілому та за професіями й посадами, а також наявність вільних робочих місць; документи про сплату податків і обов`язкових платежів. Таким чином, інформація стосовно працюючих працівників не може становити згідно з вказаною постановою комерційну таємницю.

Дослідивши доводи сторін з приводу доведеності належними та допустимими доказами самого факту правопорушення, у зв`язку із яким позивачем був нарахований означений штраф, колегія суддів вважає, що комерційні акти від 09.08.2018 484809/309, № 484809/310, № 484809/311, № 484809/312 є неналежними доказами у даному спорі, виходячи з таких мотивів.

Визначений пунктом 10 Правил складання актів на виконання вимог статті 129 Статуту залізниць України склад працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів є імперативним приписом. Однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційного акту й інших працівників залізниці, поряд з особами, підписи яких є обов`язковими реквізитами комерційного акту.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2018 у справі №910/3930/17, від 18.06.2018 у справі №910/11397/17, від 23.11.2018 у справі №916/2450/17.

За змістом частин 1, 3 статті 64 та частини 3 статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць бригад бюро лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.05.2018 у справі №916/2001/17, від 23.06.2018 у справі № 916/1993/17, від 23.11.2018 у справі №916/2450/17 тощо.

Як встановлено судом апеляційної інстанції позивачем суду першої інстанції належних доказів стосовно покладення на ДСЗ ОСОБА_3 , агента комерційного ОСОБА_4 , агента комерційного ОСОБА_2 , якими були підписані комерційні акти від 09.08.2018, обов`язків щодо підписання комерційних актів від імені залізниці, як особи, підпис якої є обов`язковим для дійсності таких актів в силу пункту 10 зазначених Правил складання актів, не надано.

Отже, комерційні акти від 09.08.2018 484809/309, № 484809/310, № 484809/311, №484809/312 є неналежними доказами у даному спорі.

Така обставина, встановлена судом апеляційної інстанції, свідчить про необґрунтованість позовних вимог позивача, який не довів належними доказами обставин, які входять в предмет доказування та мають значення для правильного вирішення даного спору, що, відповідно, є підставою для повної відмови в задоволенні цих позовних вимог, на що суд першої інстанції уваги не звернув та вказане питання взагалі не дослідив.

Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції під час прийняття оскарженого судового рішення знайшли своє підтвердження.

Слід також погодитися з доводами скаржника, про порушення позивачем процедури перевірки маси вантажу.

Так, за накладною № 45802188 маса вантажу групової відправки з 15 вагонів визначена на вагонних 150 тонних вагах, заводський № NWDK-02038, в русі, та становить 570100 кг.

В свою чергу, комерційні акти складені лише щодо 4 вагонів, які зважувались двічі при повній зупинці потягу, із розчепленням, на 150 тонних електронних вагах, тобто кожний з 4 вагонів окремо.

Згідно з п.22 Правил видачі вантажів перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Зважування вантажів на вагонних вагах провадиться в порядку, передбаченому Правилами приймання вантажів до перевезення.

Відповідно до п.10 Правил приймання вантажів до перевезення зважування вантажів на вагонних вагах провадиться із зупинкою і розчіпленням вагонів або із зупинкою без розщіплення.

Зважування під час руху дозволяється тільки на вагонних вагах, призначених для цього способу зважування.

Із зупинкою і розчіпленням вагонів зважуються вантажі:

зернові, насіння, комбікорм і висівки, що перевозяться насипом;

харчові в цистернах (олія, меляса тощо);

картопля, овочі, баштанні культури, макуха, сіль харчова, метали всіх найменувань і лом кольорових металів, які перевозяться навалом.

Зважування на вагонних вагах інших вантажів провадиться із зупинкою вагонів без розчіплення або під час руху на вагонних вагах, призначених для цього способу зважування. Маса тари вагонів у цих випадках може прийматися за трафаретом на вагоні.

Таким чином, оскільки кокс доменний насипом, який перевозився за спірною накладною, не відноситься до вантажів, які переважуються із зупинкою та розчепленням вагонів та, до того ж, при прийманні вантажу зважувався в русі, без розчеплення вагонів, таким чином, і перевірка маси вантажу мала здійснюватись в такий самий спосіб.

При цьому колегія суддів наголошує, що позивач безпідставно ототожнює перевірку маси вантажу, зазначену у перевізних документах, регламентовану п.22 Правил видачі вантажів, за яку передбачена відповідальність, встановлена ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України, з переваженням вантажу при комісійній видачі вантажу в разі нестачі, псування, пошкодження вантажу, які регулюються п.п.29, 30 Правил видачі вантажів та відповідальність за яку залізниці, передбачена ст.113 Статуту залізниць України.

В свою чергу, колегія суддів частково приймає доводи апеляційної скарги стосовно необхідності обчислення штрафу саме від ваги зазначеного в накладній вантажу, а значить і від загальної ваги, при груповому перевезенні, а не від ваги по окремих позиціях відомості, оскільки загальна маса вантажу, зазначена у пункті 24 накладної, при груповому відправленні конкретизована у невід"ємному додатку до накладної відомості вагонів, де більш детально зазначено масу вантажу по кожному вагону групової відправки окремо.

При цьому суд апеляційної інстанції ще раз наголошує, що в даному випадку, переваження окремих вагонів здійснено позивачем з метою встановлення ваги вантажу за наявності ознак несхоронного перевезення вантажу, за що передбачена відповідальність залізниці перед отримувачем вантажу (ст.113 Статуту залізниць України, п.п.29, 30 Правил видачі вантажів). В свою чергу, для встановлення обставин неправильного зазначення ваги у перевізному документі, й покладення відповідальності на відправника (ст.ст.118, 122 Статут залізниць України, п.22 Правил видачі вантажів) переваження маси вантажу має здійснюватись у той спосіб, яким здійснювалось зваження вантажу при завантаженні, що врегульовано законодавством з метою найбільш точного відображення показників маси.

Доводи скаржника про можливість, в разі їх обґрунтованого нарахування, зменшення розміру штрафних санкцій, не приймаються судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України регламентовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При застосуванні статті 118 Статуту залізниць слід мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених у цій статті порушень, встановлених залізницею на станції призначення або під час перевезення та на станції відправлення після пред`явлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.

Необхідність з`ясування наявності чи відсутності складу цивільного правопорушення у даному випадку відсутня, оскільки позивач звернувся з позовом про стягнення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу, а не про стягнення збитків.

В даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року №457, якими чітко визначено розмір штрафу.

Відповідно до пункту 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

За приписами пункту 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

При цьому частина друга статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначає, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про задоволення позовних вимог позивача, тому наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та повного скасування оскарженого рішення з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення - про повну відмову позивачеві в задоволенні його позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги та відмову у задоволенні позову судові витрати по справі за подачу позову та понесені апелянтом у зв`язку з апеляційним оскарженням згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, слід покласти на позивача.

Оскільки загальна ціна позову становить 150 270,00 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 281, 282 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Южкокс", м. Кам`янське Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2019 року у справі №904/491/19 скасувати.

Прийняти у справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Лиман Донецької області до Приватного акціонерного товариства "Южкокс", м. Кам`янське Дніпропетровської області про стягнення 150 270,00 грн штрафу відмовити.

Судові витрати за подання позовної заяви покласти на позивача.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Лиман Донецької області на користь Приватного акціонерного товариства "Южкокс", м. Кам`янське Дніпропетровської області 3381,08 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 327 Господарського процесуального кодексу України видачу наказу на виконання цієї постанови, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 10.07.2019 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Подобєд