ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2019м. ДніпроСправа № 904/1486/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. за участю секретаря судового засідання Єпік А.М.

за позовом Фермерського господарства "САМАРА", с. Вільне, Новомосковський район, Дніпропетровська область

до відповідача-1: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, м. Дніпро

відповідача-2: Новомосковської районної державної адміністрації, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Новомосковська районна рада, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область

про визнання права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер: НОМЕР_1 та земельною ділянкою кадастровий номер: НОМЕР_3.

Представники:

від позивача: Донець С.О., ордер ДП № 710/000040 від 10.04.2019 року, адвокат;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

від відповідача-3: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Фермерське господарство "САМАРА" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача-1: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відповідача-2: Новомосковської районної державної адміністрації, відповідача-3: Вільненська сільська рада, в якій просить суд визнати право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер: НОМЕР_1 та земельною ділянкою кадастровий номер: НОМЕР_3 , що розташовані на землях Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Відповідно до п. 2 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та залучено у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Новомосковську районну раду, та призначено підготовче судове засідання на 07.05.2019 року о 12:20 год.

06.05.2019 року від відповідача-1 до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву вих. № б/н від 03.05.2019 року.

06.05.2019 року від позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив на позовну заяву вих. № б/н від 06.05.2019 року та клопотання вих. № б/н від 03.05.2019 про проведення судового засідання без участі представника, у зв`язку з неможливістю бути присутнім.

У підготовче судове засідання 07.05.2019 року позивач, відповідач-2, 3 та третя особа не з`явились.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2019 року підготовче судове засідання відкладено до 11.06.2019 року.

17.05.2019 року від відповідача-1 до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшли письмові заперечення на відзив на позовну заяву вих. № б/н від 14.05.2019 року.

У підготовче судове засідання 11.06.2019 року відповідач-2, 3 та третя особа не з`явились.

У підготовчому судовому засіданні 11.06.2019 року сторонами обговорені питання, які виникли з приводу спору по даній справі, та зазначено, що ними були надані всі можливі та допустимі докази по справі.

Судом були визначені всі необхідні обставини у справі та зібрані відповідні докази, що є підставою для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 11.06.2019 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 02.07.2019 року о 12:00 год.

Представник відповідача-1 у судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Представники відповідача-2 та третьої особи у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, але були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями № 546, 562, які повернулись до господарського суду та знаходяться в матеріалах справи.

Представник відповідача-3 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, але був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст. 194 Господарського процесуального кодексу України).

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку, вищевизначеному чинними правовими нормами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 1991 року виконавчий комітет Новомосковської районної ради народних депутатів прийняв рішення № 148 "Про реєстрацію фермерського господарства ОСОБА_1 ". В той же день зареєстровано Статут Фермерського господарства ОСОБА_1 , який є засновником і головою вищевказаного господарства.

Згідно рішення № 5/4 "Про виділення земельних ділянок" 31.05.1991 Новомосковською районною Радою народних депутатів, ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку для ведення фермерського господарства.

Згідно Свідоцтва № 21939299 (код) про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності від 16.04.1994 року, Позивач змінив назву на фермерське господарство "Самара" ОСОБА_1 .

31.05.1996 ОСОБА_1 видано Державний акт серії НОМЕР_4 на право постійного користування землею площею 34,3 га, розташованої на території Вільненської сільської Ради народних депутатів. Землю надано для ведення фермерського господарства, на підставі рішення Новомосковської районної Ради народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області № 7-8/ХХП.

Також, 29.07.1999 ОСОБА_1 виділено в постійне користування земельну ділянку для створення селянських (фермерських) господарств в розмірі 18,69га, про що внесено відповідний запис до державного акту серії НОМЕР_4 на право постійного користування землею, шляхом видачі нового акту.

Згідно Статуту в новій редакції від 24.01.2001 року, позивач остаточно змінив назву на фермерське господарство "Самара", що також підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи, яке виписане 24.01.2002.

Згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.03.2014 у справі № 183/8718/13-ц, засновником Позивача, після смерті ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), визнано його сина ОСОБА_2 , який на сьогоднішній день є і головою господарства.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають: речові права, похідні від права власності: право користування.

В подальшому при реєстрації права користування землею, було встановлено, що під час оформлення документів на землю площею 34,3га та 18,69га, для ведення фермерського господарства, яка розташована на території Вільненської сільської ради, було допущену помилку в назві землекористувача.

Станом на час видачі ОСОБА_1 державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_4 . відповідні відносини були врегульовані Земельним кодексом Української РСР прийнятого 18.12.1990 року та введеного в дію 15.03.1991 року, в редакції станом на 22.06.1993 року.

Згідно ч.5 ст. 7 Земельного кодексу Української РСР, у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно ст. 51 Земельного кодексу Української РСР підприємствам, організаціям і установам можуть надаватись земельні ділянки для колективного садівництва та городництва в порядку і на умовах, встановлюваних законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство України" (набрав чинності 14.01.1992, в редакції на 23.07.1993 громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування, в тому числі в оренду, подають до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, підписану головою створюваного селянського (фермерського) господарства. Заяву громадянина про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування за погодженням з сільською, селищною Радою народних депутатів розглядає у місячний термін районна (міська) конкурсна комісія та районна, міська, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Рада народних депутатів, і в разі проходження конкурсного відбору та згоди відповідна Рада замовляє за рахунок Українського державного фонду підтримки селянських (фермерських) господарств державній землевпорядній організації проект відведення ділянки, який розробляється в першочерговому порядку. Проект відведення земельної ділянки погоджується із власником землі або землекористувачем (за винятком випадків відведення земельної ділянки із земель запасу) відповідно районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами та органом архітектури. Рішення щодо передачі і надання земельних ділянок громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства відповідні Ради народних депутатів приймають на найближчій сесії.

Після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку (ст. 9 ЗУ "Про селянське (фермерське) господарство України").

Як вбачається з матеріалів справи, 24.01.2011 надано Фермерському господарству "Самара" витяг із форми 6-зем про наявність в останнього у користуванні земельних ділянок площею 52,99 га. за підписом начальника відділу Держкомзему у Новомосковському районі Красновим В.С.

Прокурором Новомосковської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області винесено протест на даний витяг та зазначено, що вказаний витяг є незаконним, оскільки за ФГ "Самара" станом на момент видачі витягу не зареєстровано жодних прав на земельні ділянки на території Вільненської сільської ради Новомосковського району за межами населеного пункту.

Начальником відділу Держкомзему у Новомосковському районі розглянуто та задоволено протест на витяг, який скасовано. На підставі вищевказаного витягу 19.11.2011 позивачу Новомосковською ОДПІ видано довідку №23601/10/15-348 про надання статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку, яка на даний час є чинною, а протест прокуратури про її скасування відповідачем відхилений.

В подальшому прокурор звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати незаконними дії Новомосковської об`єднаної податкової інспекції Дніпропетровської обласної державної податкової служби щодо відхилення протесту Новомосковського міжрайонного прокурора на довідку №23601/10/15-348 від 09.11.2011 року про надання статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку фермерському господарству "Самара";

- визнати незаконними дії Новомосковської об`єднаної податкової інспекції Дніпропетровської обласної державної податкової служби щодо надання у 2011 році статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку фермерському господарству "Самара";

- скасувати довідку Новомосковської об`єднаної податкової інспекції Дніпропетровської обласної державної податкової служби №23601/10/15-348 від 09.11.2011 року про надання статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку фермерському господарству "Самара".

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2012 у справі № 2а/0470/4313/12 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Отже під час розгляду зазначеної адміністративної справи встановлено факт того, що спірні земельні ділянки використовувались не гр. ОСОБА_1 , а фермерським господарством "Самара", як юридичною особою.

Крім того, позивач вказує, що невірно оформивши документ, який посвідчує право на землю, державні та місцеві органи влади порушили право позивача в частині оформлення права користування та отримання зиску, прибутку від користування таким майном.

На думку позивача, помилка полягає в тому що посадові особи Новомосковської райради народних депутатів, Новомосковського райвідділу земельних ресурсів не розібрались в правовому статусі заявника, і помилково видали Акт на ім`я фізичної особи засновника і голови ФГ, а не юридичної, в особі засновника і голови ФГ.

Такий довод є необгрунтованим, оскільки позивачем не надано доказів звернення безпосередньо до Новомосковської райради народних депутатів, Новомосковського райвідділу земельних ресурсів Новомосковської райради народних депутатів, Новомосковського райвідділу земельних ресурсів з заявою про виправлення помилки або до суду до суду з позовом з цього приводу.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною першою статті 16 цього кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, право на позов виникає у разі порушення або оспорювання особистих прав чи охоронюваних законом інтересів.

Положеннями статті 4 пункту 1 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень унормовано, що державній реєстрації підлягають, зокрема, право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Як зазначалось вище, на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.03.2014 у справі № 183/8718/13-ц, засновником Позивача, після смерті ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), визнано його сина ОСОБА_2 , який на сьогоднішній день є і головою господарства.

Підставою для позову у даній справі про визнання права постійного користування земельною ділянкою позивач вказав те, що підрозділ органу місцевого самоврядування відмовив йому у внесенні відомостей до вказаного реєстру щодо права постійного користування позивачем земельною ділянкою, з тих підстав, що вона надана у постійне користування фізичній особі, а не позивачу, як юридичній особі. Відтак позивач вважає, що його право є порушеним, а тому підлягає захисту в судовому порядку.

Відтак, позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання права постійного користування земельною ділянкою.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Частинами 1,2 статті 92 Земельного кодексу України (у чинній редакції) встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:

а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;

б) громадські організації осіб з інвалідністю України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації;

в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;

г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування";

ґ) заклади освіти незалежно від форми власності;

д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Згідно приписів статті 116 наведеного Кодексу, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 Земельного кодексу України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У відповідності до ч. 1 ст.123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі рішень.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до статті 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Статтею 1225 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно із частиною першою статті 407 Цивільного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

У відповідності до ч. 2 ст. 407 Цивільного кодексу України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та ч. 2 ст. 102-1 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Разом з тим, статтею 23 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про фермерське господарство" до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України "Про фермерське господарство" майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Окрім того, відповідно до ст. 12 Закону України "Про фермерське господарство" землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

При цьому, між власником спірних земельних ділянок та головою Фермерського господарства "Самара" не укладались договори, положеннями яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).

Відтак, згідно вимог ч.ч. 1,2 ст. 407 Цивільного кодексу України, відсутні правові підстави для визнання за спадкоємицею права користування чужими земельними ділянками.

З вищенаведеного, суд приходить до висновку що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Вказані обставини виключають наявність правових підстав для визнання за позивачем, як за юридичною особою, право постійного користування земельною ділянкою.

Враховуючи вищевикладені обставини з урахуванням зазначених правових норм, суд дійшов висновку у задоволенні позову відмовити.

Відповідач просить суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу, однак розмір яких не вказано.

За п.1 ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись нормами статей Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 130, 178, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Фермерського господарства "САМАРА" (51260, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Вільне, ) до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (49004, м. Дніпро, пр. Олександра Поля, буд. 2, ) та до Новомосковської районної державної адміністрації (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Шевченка, 7, ) та до Вільненської сільської ради (51260, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Вільне, вул. Перемоги, 23, ) про визнання права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер: НОМЕР_1 та земельною ділянкою кадастровий номер: НОМЕР_3 , що розташовані на землях Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 11.07.2019

Суддя В.Г. Бєлік