ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2019 р. м. Київ Справа № 911/961/19

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Бойко О.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ,

до відповідача приватного акціонерного товариства «Пласт», м. Миронівка Київської області,

про стягнення 424 349,87 грн.

за участю представників:

від позивача: Оніщук В.М., адвокат, довіреність від 29.12.2018 №1-400;

від відповідача: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - акціонерне товариство «Укртрансгаз», м. Київ (далі - АТ «Укртрансгаз»), звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 05.04.2019 до відповідача - приватного акціонерного товариства «Пласт», м. Миронівка (далі - ПрАТ «Пласт»), в якому просить суд стягнути з відповідача за прострочення виконання зобов`язань за Договором № на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу від 01.10.2016 424 349,87 грн., з яких 112 991,24 грн. пеня, 80639,49 грн. 3% річних, 230 719,14 грн. інфляційні втрати, та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 365,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач за умовами укладеного Договору № на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу від 01.10.2016 (далі по тексту - Договір) зобов`язувався розраховуватися за прийняття та закачування газу шляхом заміщення до ПСГ на підставі щомісячних двосторонніх Актів, а також Актів на кінець сезону та на початок сезону зберігання до 20 числа наступного місяця. Разом із тим, згідно Актів за лютий-жовтень 2017, Актів обсягів залишку на кінець сезону зберігання та обсягів залишку на початок сезону зберігання від 30.04.2017, Акту обсягів залишку на кінець сезону зберігання від 30.04.2018 відповідач розрахувався із простроченням 31.10.2018 та 02.11.2018. У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання позивач нарахував передбачену Договором пеню та відповідно до ст. 625 ГПК України проценти річних та інфляційні втрати, та просить суд стягнути їх з відповідача в судовому порядку.

Ухвалою суду від 15.04.2019 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/961/19, постановлено, що справа розглядатиметься в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі №911/961/19 призначено на 20.05.2019, встановлено відповідачу строк для подання відзиву до 07.05.2019.

Як свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач копію ухвали від 15.04.2019 отримав 24.04.2019.

20.05.2019 від позивача надійшло клопотання про надання документів на виконання ухвали суду від 15.04.2019, а саме надано докази права особи, яка підписала позов, на зайняття адвокатською діяльністю, а відтак і права представництва позивача в даному судовому процесі.

В судове засідання з`явився представник позивача. Ухвалою суду від 20.05.2019 підготовче судове засідання відкладено на 03.06.2019, встановлено учасникам справи додатковий строк для подання доказів, заяв по справі до 03.06.2019. Як свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали від 20.05.2019 відповідач отримав 29.05.2019.

03.06.2019 від позивача надійшло клопотання про надання документів, а саме були надані копії Договору, Актів (вже залучених до позовної заяви) читабельних, належної якості.

В судове засідання 03.06.2019 з`явився представник позивача. Ухвалою суду від 03.06.2019 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 18.06.2019.

В судове засідання 14.01.2019 з`явився представник позивача.

Відповідач відзив на позов не подав, уповноваженого представника в судові засідання 20.05.2019, 03.06.2019, 18.06.2019 не скерував. Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно до пункту 3 частини 3 ст. 202 ГПК України повторна неявка представника учасника справи не є перешкодою для розгляду справи незалежно від причин неявки.

Розглянувши позов АТ «Укртрансгаз» до ПрАТ «Пласт» про стягнення 424 349,87 грн., всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

01.10.2016 між ПАТ «Укртрансгаз» (виконавець) та ПрАТ «Пласт» (замовник) в порядку Закону України «Про ринок природного газу» укладено Договір № на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу, відповідно до умов якого:

- замовник передає виконавцю газ на зберігання, у тому числі страховий запас газу. У випадку наявності в підземному сховищі газу (ПСГ) невикористаної частини (залишку) обсягу газу замовника на кінець минулого сезону зберігання, останній залишає його в ПСГ виконавця на зберігання в поточному сезоні зберігання, що оформлюється сторонами відповідно до пункту 2.15 договору (пункт 2.1 договору). Замовник і виконавець протягом 10 днів з дати укладення договору оформлюють акт про обсяг залишку природного газу в ПСГ. Замовник зобов`язується оплатити частину вартості послуг із зберігання в ПСГ обсягу залишку газу в поточному сезоні згідно з пунктом 4.3 Договору (пункт 2.15);

- закачування газу до ПСГ, у тому числі страхового запасу газу здійснюється в період закачування газу в ПСГ, як правило з 16 квітня 2016 по 15 жовтня 2016 року (пункт 2.1 договору);

- відбір газу здійснюється в період відбору газу, який починається, як правило з 16.10.2016 і закінчується датою, яка настане раніше, а саме: 15 квітня 2017 або дати введення в дію тарифів на послуги зберігання (закачування, відбору) природного газу шляхом надання доступу до потужності газосховища (пункт 2.7 договору);

- обсяг газу, що передається сторонами при його закачуванні або відборі в/із ПСГ у відповідному місяці оформляється актом приймання-передачі газу. Акти приймання-передачі газу підписуються сторонами та скріплюються печатками сторін до 15 числа місяця, наступного за звітним. В актах приймання-передачі газу вказується обсяг газу, у тому числі страхового запасу газу, закачаний або відібраний в/із ПСГ. Акти приймання-передачі газу є підставою для проведення розрахунків замовника із виконавцем (пункт 2.12);

- тарифи на дату укладення договору, встановлені НКРЕКП, становлять: на закачування 1000 куб.м. газу - 39,48 грн. з ПДВ, на зберігання 1000 куб.м. газу на один сезон - 55,44 грн. з ПДВ; на відбір 1000 куб.м. газу - 39,48 грн. з ПДВ (розділ ІІІ договору);

- замовник сплачує послуги із закачування газу в ПСГ та його зберігання до 20 числа місяця, наступного за звітним (пункт 4.1);

- замовник сплачує послуги з відбору газу з ПСГ та його зберігання до 20 числа місяця, наступного за місяцем відбору (пункт 4.2);

- замовник зобов`язується до 20 травня 2017 року сплатити частину вартості послуг із зберігання газу, що залишилася в ПСГ на дату закінчення періоду відбору газу - 15.04.2017 (пункт 4.4);

- у разі порушення замовником строків оплати, передбачених пунктами 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 договору із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (пункт 5.2);

- договір набирає чинності з дати його підписання і діє в частині проведення розрахунків за надані послуги до повного виконання замовником своїх зобов`язань за договором (розділ Х договору).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В процесі виконання договору сторонами складено та підписано Акти, які відповідно до умов договору є підставою для розрахунків між сторонами. Як свідчать подані позивачем банківські виписки, відповідач здійснив оплату за нижченаведеними Актами в повному обсязі, а саме:

Акт №102/03-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні шляхом заміщення в ПСГ від 28.02.2017 на суму 124 350,31 грн. (оплачений 31.10.2018);

Акт №55/01-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 31.03.2017 на суму 136 450,54 грн. (оплачений 31.10.2018);

Акт №135/01-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 30.04.2017 на суму 130 572,62 грн. (оплачений 31.10.2018);

Акт №279/05-17 про обсяги залишку природного газу в ПСГ на кінець сезону зберігання від 30.04.2017 на суму 337 776,07 грн. (оплачений 02.11.2018);

Акт №280/05-17 про обсяги залишку природного газу в ПСГ на початок сезону зберігання від 30.04.2017 на суму 337 776,07 грн. (оплачений 02.11.2018);

Акт №206/01-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 31.05.2017 на суму 130 590,97 грн. (оплачений 02.11.2018);

Акт №294/01-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 30.06.2017 на суму 121 092,46 грн. (оплачений 02.11.2018);

Акт №349/01-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 31.07.2017 на суму 123 872,45 грн. (оплачений 02.11.2018);

Акт №546/01-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 31.08.2017 на суму 123 130,82 грн. (оплачений 02.11.2018);

Акт №677/01-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 30.09.2017 на суму 120 965,71 грн. (оплачений 02.11.2018);

Акт №796/01-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 31.10.2017 на суму 67 086,70 грн. (оплачений 02.11.2018);

Акт №15/05-18 про обсяги залишку природного газу в ПСГ на кінець сезону зберігання від 30.04.2018 на суму 674 917,16 грн. (оплачений 31.10.2018);

Відтак з матеріалів справи вбачається відсутність основного боргу відповідача перед позивачем за спірними Актами, разом із тим, оплата відповідачем здійснена з простроченням встановленого договором строку, у зв`язку з чим позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 112 991,24 грн. пені, 80639,49 грн. 3% річних, 230 719,14 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Згідно частини 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання мало бути виконано. Згідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Інше в умовах Договору № сторонами не встановлено, відтак пеня за спірними актами має розраховуватися з наступного дня після останнього дня виконання зобов`язання та за шість місяців до відповідного числа останнього місяця шестимісячного строку окремо за кожним Актом.

Суд зазначає, що позивачем невірно визначено дату прострочення заборгованості, зокрема за Актами:

від 30.04.2017 №135/01-17, №279/05-17 та №280/05-17 (20.05.2017 припадає на вихідний, відтак в порядку частини 5 ст. 254 ЦК України останнім днем виконання зобов`язання є перший за ним робочий день 22.05.2017, а прострочення настає з 23.05.2017);

від 31.07.2017 №349/01-17 (20.08.2017 є вихідним днем, останній день виконання зобов`язання 21.08.2017, прострочення з 22.08.2017);

від 30.04.2018 №15/05-18 (20.05.2018 є вихідним днем, останній день виконання зобов`язання 21.05.2018, прострочення з 22.05.2018).

Також позивачем у розрахунку невірно вказано дату виконання грошового зобов`язання згідно Акту №135/01-17 від 30.04.2017 (вказано 02.11.2018, тоді як згідно банківських виписок вказаний Акт оплачений відповідачем 31.10.2018).

Також суд зазначає, що позивач не скористався своїм правом заявити до стягнення пеню по всім спірним Актам, а розрахував пеню починаючи з Акту №546/01-17 приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 31.08.2017 загалом з 19.03.2018, тобто врахувавши річний строк позовної давності, хоча відповідач в порядку ст. 267 ЦК України про застосування судом позовної давності у справі письмово не заявляв.

Разом із тим, згідно ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно частини 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

За таких обставин, здійснивши перевірку розрахунку пені, врахувавши вірно визначені дати прострочення грошового зобов`язання, не виходячи за межі заявленої позивачем бази нарахування та періоду розрахунку, суд встановив, що вірно розрахований розмір належної до стягнення з відповідача на користь позивача пені становить 112 362,56 грн., у зв`язку з чим вказану вимогу позивача слід задовольнити частково.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки за правовим змістом проценти річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, до їх нарахування обмеження частини 6 ст. 232 ГПК України шістьма місяцями не застосовується.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, вірно визначивши дати початку та закінчення прострочення грошового зобов`язання за кожним з Актів, суд встановив, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних становить 80 474,89 грн., відтак вказану вимогу слід задовольнити частково.

Вірно розрахований розмір інфляційних втрат становить 262 966,46 грн., при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, відтак вказану вимогу слід задовольнити повністю у заявленому розмірі 230 719,14 грн.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов АТ «Укртрансгаз» частково, приймає рішення про стягнення з приватного акціонерного товариства «Пласт», 112 362,56 грн. пені, 80 474,89 грн. 3% річних та 230 719,14 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до п.2. ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається судом у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 129, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов акціонерного товариства «Укртрансгаз» задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Пласт» (08800, Київська обл., м. Миронівка, вул. Соборності, буд. 48, код 25168700)

на користь акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1, код 30019801)

112362,56 грн. (сто дванадцять тисяч триста шістдесят дві гривні п`ятдесят шість копійок) пені,

80474,89 грн. (вісімдесят тисяч чотириста сімдесят чотири гривні вісімдесят дев`ять копійок) 3% річних,

230719,14 грн. (двісті тридцять тисяч сімсот дев`ятнадцять гривень чотирнадцять копійок) інфляційних втрат,

6 353,35 грн. (шість тисяч триста п`ятдесят три гривні тридцять п`ять копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст рішення підписано 01.07.2019.

Суддя О.В. Конюх