ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року

м. Київ

Справа №923/593/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В. А. - головуючого, Багай Н. О., Дроботової Т. Б.,

за участю помічника судді, який здійснює повноваження секретаря судового засідання - Корсун Я. В.

за участю представників:

від позивача Литвин П. В. (адвокат)

від відповідача Голубєва С. В. (керівник), Предместнікова Д. О. (адвокат),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Херсонської області від 05.12.2018 (суддя Остапенко Т. А.)

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 (судді: Мишкіна М. А., Будішевська Л. О., Таран С. В.)

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз"

про стягнення 24 596 885,10 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. У липні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" (далі - ТОВ "Херсонрегіонгаз") про стягнення 24 596 885,10 грн, з яких 12 884 928,52 грн - пеня, 3 027 291,49 грн - три проценти річних, 8 684 665,09 грн - інфляційні втрати.

1.2. Позовні вимоги із посиланням на положення статей 258, 509, 525, 526, 530, 549, 611, 625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, статей 173 - 175, 193, 216 - 218, 230, 231, 264, 265 Господарського кодексу України обґрунтовано несвоєчасністю виконання відповідачем узятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 №16-486-Н (далі - договір №16-486-Н) щодо оплати отриманого газу, у зв`язку з чим позивач на підставі пункту 7.2 цього договору нарахував пеню, три проценти річних та інфляційні втрати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

1.3. ТОВ "Херсонрегіонгаз", заперечуючи проти позову, наголосило, що розрахунки між сторонами за договором №16-486-Н здійснювалися двома способами: шляхом укладення спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України і шляхом перерахування коштів з поточного рахунка зі спеціальним режимом використання, згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідними постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Оплата за газ здійснюється з поточного рахунка зі спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця. Між сторонами здійснювалися розрахунки, крім спільних протокольних рішень, виключно із використанням поточних рахунків зі спеціальним режимом використання, тому кошти, які знаходились на цих рахунках, не є власністю відповідача, а отже він позбавлений будь-якої можливості впливати на алгоритм розподілу коштів із рахунка зі спеціальним режимом використання.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду Херсонської області від 05.12.2018, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2019, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано тим, що відповідач повністю розрахувався за придбаний природний газ, що підтверджується сальдо та операціями по підприємству ТОВ "Херсонрегіонгаз". Кошти за придбаний газ відповідач перераховував виключно з рахунка зі спеціальним режимом використання відповідно до вимог пункту 6.2 договору №16-486-Н. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2516 визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що по суті усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд і полягає в автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за нормативами. Позивач не підтвердив прострочення відповідачем оплати за газ із поточного рахунка зі спеціальним режимом використання. Крім того, сторони, підписавши відповідні спільні протокольні рішення погодили порядок проведення розрахунків за придбаний газ, змінивши строки виконання покупцем грошових зобов`язань перед кредитором, які виникли на підставі договору №16-486-Н. Оскільки оплата за природний газ здійснювалася відповідно до пункту 6.2 договору, а остаточний розрахунок проводився на підставі спільних протокольних рішень та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу не відбулося.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ПАТ "НАК "Нафтогаз України" подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 05.12.2018 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

3.2. На думку скаржника, суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального (статті 22, 549 - 552, 625, 631 Цивільного кодексу України) та процесуального (статті 7, 73, 86, 238 Господарського процесуального кодексу України) права.

3.2.1. ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зазначило, що згідно з спільними протокольними рішеннями сплачено 776 880 955,70 грн. На виконання спільних протокольних рішень здійснювалося погашення заборгованості за поставлений природний газ відповідно до договору №16-486-Н, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними у матеріалах справи. Решту боргу в сумі 587 464 411,09 грн відповідач сплатив власними коштами, сплата якого не була врегульована зазначеними спільними протокольними рішеннями.

3.2.2. Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, не звільняє споживача від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором та сплатити неустойку (штраф, пеню), відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Твердження судів попередніх інстанцій, що відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання покладено на органи державної влади, не відповідають дійсності, оскільки Кабінет Міністрів України, затвердивши примірний договір постановою від 29.04.2016 № 357, поклав цей обов`язок саме на відповідача. А відповідач, підписавши договір, взяв на себе обов`язок виконати зобов`язання у строки та порядку, визначені у цьому договорі.

3.2.3. Укладаючи договір №16-486-Н, сторони прямо передбачили обов`язок відповідача у разі відсутності коштів або у разі несвоєчасного їх надходження через рахунок зі спеціальним режимом використання відповідача сплачувати власні кошти у строки, передбачені у пункті 6.1 договору.

Таким чином, за умовами договору №16-486-Н, як, зокрема, зазначено у пункті 6.3, відповідач не обмежується у здійсненні розрахунків із позивачем лише рахунками зі спеціальним режимом використання, тому ТОВ "Херсонрегіонгаз" мало передбачену договором можливість сплатити заборгованість своїми коштами, вплинути на стан розрахунку.

3.2.4. Отже, висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних є необґрунтованими та безпідставними, оскільки алгоритм визначає виключно механізм розподілу коштів, які вже знаходяться на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання, і не впливає на зобов`язання сторін щодо належної оплати за договором 16-486-Н.

3.2.5. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Херсонрегіонгаз" просить залишити її без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій залишити без змін, наголошуючи на правомірності висновків господарських судів і безпідставності доводів, викладених у касаційній скарзі.

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представника позивача та представників відповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

4.2. Суди попередніх інстанцій установили такі обставини:

4.2.1 28.10.2016 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) і ТОВ "Херсонрегіонгаз" (покупець) укладено договір №16-486-Н, відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2016 - 2017 роках природний газ, а покупець зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах договору.

Відповідно до пункту 6.1 цього договору оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного в абзаці 3 цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу. Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 (далі - Порядок від 11.01.2005), і має бути здійснений протягом 90 днів із 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі якщо продавець протягом 5 робочих днів із дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 - денний строк. Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за винятком випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів із дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, які перевищують цей 5 денний термін.

Згідно з пунктом 6.2 договору №16-486-Н оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунка покупця зі спеціальним режимом використання на поточний рахунок продавця зі спеціальним режимом використання кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти із поточного рахунка на поточний рахунок продавця зі спеціальним режимом використання (пункт 6.3 договору).

Пунктом 7.2 договору №16-486-Н передбачено, що в разі невиконання покупцем вимог пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день такого прострочення.

Договір набуває чинності із дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє у частині продажу природного газу до 31.03.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 11.1 договору №16-486-Н).

4.2.2 У подальшому між сторонами укладались додаткові угоди від 21.11.2016 №1, від 20.01.2017 №2, від 27.02.2017 №3 та від 28.04.2017 №4, згідно з якими, зокрема, було змінено обсяги та вартість природного газу.

4.2.3. На виконання умов договору №16-486-Н позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 364 345 366,79 грн за період із жовтня 2016 року по березень 2017 року, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

4.2.4 Додатково у 2016 - 2017 роках між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Херсонській області, Департаментом фінансів Херсонської обласної державної адміністрації, ТОВ "Херсонрегіонгаз" і ПАТ НАК "Нафтогаз України" укладено спільні протокольні рішення, предметом яких відповідно до пункту 1 є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20.

У пунктах 2.1- 2.6 зазначених спільних протокольних рішень сторони погодили перелік підприємств (установ, організацій), які беруть участь у проведенні взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами спільного протокольного рішення, а саме порядок перерахування грошових коштів від Державної казначейської служби України до ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

За умовами пункту 2.5 відповідних спільних протокольних рішень ТОВ "Херсонрегіонгаз" перераховує ПАТ "НАК "Нафтогаз України" кошти за отриманий природний газ у 2017 році згідно з договором №16-486-Н.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" перераховує кошти до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість (пункт 2.6 спільного протокольного рішення).

4.2.5. Суди встановили, що ТОВ "Херсонрегіонгаз" повністю розрахувалося за придбаний природний газ, що підтверджується сальдо по підприємству ТОВ "Херсонрегіонгаз" за період із 01.10.2016 по 31.01.2018 та операціями по підприємству ТОВ "Херсонрегіонгаз" за період із 01.10.2016 по 31.01.2018.

Натомість ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості відповідача, як підставу нарахування штрафних санкцій за договором, хоча обов`язок доказування і подання доказів визначено статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

4.3. Спір у справі стосується стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договору купівлю-продажу природного газу від 28.10.2016 щодо оплати за придбаний газ.

4.3.1. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

4.3.2. Господарські суди встановили, що ТОВ "Херсонрегіонгаз" повністю сплатило кошти ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за поставлений природний газ згідно з договором №16-486-Н. При цьому розрахунки між сторонами договору здійснювалися двома способами, а саме шляхом перерахування коштів із поточного рахунка продавця зі спеціальним режимом використання на поточний рахунок продавця зі спеціальним режимом використання, що підтверджується сальдо та операціями по підприємству ТОВ "Херсонрегіонгаз" за період із 01.10.2016 по 31.01.2018 і шляхом перерахування коштів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Херсонській області на рахунок позивача відповідно до укладених спільних протокольних рішень.

4.3.3. Що стосується розрахунку між сторонами за поставлений природний газ відповідно до спільних протокольних рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами.

Такий порядок регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин.

4.3.4. Як убачається зі змісту Порядку від 11.01.2005 № 20, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

4.3.5. У пункті 7 цього Порядку визначено, що розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

4.3.6. Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію затверджено наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688 (далі - Порядок від 03.08.2015; у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

4.3.7. Відповідно до пункту 1.2 зазначеного Порядку розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

4.3.8. Відповідно до пункту 1.5 Порядку від 03.08.2015 Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ", Державне підприємство "Енергоринок", виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом п`яти робочих днів.

4.3.9. Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком від 03.08.2015, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. При цьому зазначений Порядок фактично врегульовує правовідносини з урахуванням особливостей розрахунків пов`язаних із забезпеченням державою обсягу фінансування пільг і субсидій, що отримані населенням на відповідній ліцензованій території діяльності.

4.3.10. З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, а сторони договору в цьому випадку позбавлені можливості врегулювати у договорі питання щодо строків і порядку виконання зобов`язання, виконання якого залежить від компенсацій з державного бюджету, оскільки обов`язковість такого порядку передбачена у відповідних нормативно-правових актах.

4.3.11. Тобто підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був визначений у договорі № 16-486-Н, порядок розрахунків. Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 902/471/16, від 27.03.2019 у справі № 925/372/18.

Суд також звертає увагу на те, що аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 924/296/18 і не вбачає необхідності відступу від цієї позиції.

4.3.12. Отже, суди попередній інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, обґрунтовано взяли до уваги фактичні дії сторін за договором, щодо підписання спільних протокольних рішень, що свідчать як про зміну сторонами порядку і строків проведення розрахунків за природний газ, так і про погодження сторонами того, що оплата обсягів природного газу за договором підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільних протокольних рішень.

4.3.13. Господарські суди правильно визначили, що для застосування санкцій, передбачених у договорі № 16-486-Н, а також наслідків за порушення грошового зобов`язання, установлених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Водночас господарські суди встановили, що погашення заборгованості за природний газ, поставлений позивачем, відбулось у порядку та строки, передбачені спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Отже, попередні судові інстанції, посилаючись на положення статей 11, 509, 526, 530, 599, 611, 625, 653, 655, 712 Цивільного кодексу України, статтю 193 Господарського кодексу України, постанову Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 та з огляду на встановлені ними фактичні обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

4.3.14. Аргументи скаржника про сплату відповідачем частини боргу власними коштами, яку не було врегульовано зазначеними спільними протокольними рішеннями, є необґрунтованими, оскільки позивач не довів погашення заборгованості за природний газ поза умовами, передбаченими спільними протокольними рішеннями, зокрема не навів періодів прострочення та сум, сплачених, як стверджує ПАТ "НАК "Нафтогаз України", поза межами строків, визначених у спільних протокольних рішеннях.

Крім того, доводи скаржника про те, що Алгоритм визначає виключно механізм розподілу коштів, які вже знаходяться на поточному рахунку із спеціальним режимом використання, і не впливає на зобов`язання сторін щодо належної оплати за договором № 16-486-Н, не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій про те, що відповідачем не допущено прострочення виконання зобов`язань з оплати вартості отриманого природного газу за вказаним договором.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що з урахуванням положень частини четвертої статті 179 Господарського кодексу України, сторони господарського договору, який укладеного на підставі примірного договору, мають право за взаємною згодою змінювати окремі його умови або доповнювати зміст.

4.3.15. Таким чином, зазначаючи про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, скаржник фактично вдається до заперечення обставин, установлених попередніми судовими інстанціями, хоча суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 Господарського процесуального кодексу України). Отже, Верховний Суд не може взяти до уваги аргументи скаржника. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. Частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 300 цього Кодексу, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.3. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.4. Відповідно до частини першої статті 309 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.5. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що судові рішення у справі прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування не вбачається.

5.6. Доводи, викладені у касаційній скарзі, про порушення і неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які посилалися суди як на підставу для відмови у позові, ґрунтуються на переоцінці доказів, зібраних у справі, що за змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України не належить до повноважень суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваних у справі постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції не вбачається.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Оскільки за результатами розгляду справи суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Херсонської області від 05.12.2018 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 у справі № 923/593/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Зуєв

Судді Н. О. Багай

Т. Б. Дроботова