РІШЕННЯ

Іменем України

02 липня 2019 року м. ЧернігівCправа № 927/391/19

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Лавриненко Л.М.

секретар судового засідання Мігда Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №927/391/19, розгляд якої здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження

За позовом: Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК"

адреса для листування: вул. Батумська, буд. 11, м.Дніпро, 49074

До відповідача: Фізичної особи-підприємця Горшеніна Дмитра Володимировича

АДРЕСА_1

Про стягнення 117884,64 грн

За участю представників:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем - Акціонерним товариством "АКЦЕНТ-БАНК" подано позов до Фізичної особи-підприємця Горшеніна Дмитра Володимировича про стягнення 117884,64 грн, з яких: 97498,23 грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 7268,12 грн загального залишку заборгованості за процентами; 4158,00 грн загального залишку заборгованості за винагородою; 2394,36 грн пені; 1000,00 грн штрафу (фіксована складова) та 5565,93 грн штрафу (змінна складова).

Заявлений позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018 щодо надання кредиту в розмірі 105000,00 грн, строком на 12 місяців, зі сплатою процентів у розмірі 23,88 % щорічно.

Також позивачем подано письмове клопотання від 11.04.2019 про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 15.05.2019 позовну заяву залишено без руху на підставі ч.1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; відмовлено у задоволенні клопотання позивача від 11.04.2019 про розгляд справи за відсутності представника позивача; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; розгляд справи по суті призначено на 02.07.2019 о 10:15.

Аналогічна публічна інформація стосовно слухання судом справи №927/391/19 та повідомлення відповідача про призначення розгляду даної справи по суті на 02.07.2019 о 10:15 була розміщена на офіційному сайті Господарського суду Чернігівської області в мережі Інтернет, що свідчить про наявність у сторін можливості дізнатись про слухання справи за їх участю.

Позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 06.06.2019 №454, але повноважного представника у судове засідання 02.07.2019 не направив.

Відповідач також був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але процесуальним правом участі в судовому засіданні 02.07.2019 не скористався.

Ухвала суду від 06.06.2019 про відкриття провадження у справі, направлена на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві ( АДРЕСА_1 ) повернулась до суду з відміткою поштового відділення: "інші причини, що не дали змоги виконати обов?язки щодо пересилання поштового відправлення".

У відповідності до отриманого судом витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (за умовами пошуку РНОКПП НОМЕР_1), місцепроживання фізичної особи-підприємця Горшеніна Дмитра Володимировича: АДРЕСА_1 (а.с.53-54).

Згідно з ч.6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Заяв про зміну свого місцезнаходження, відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, під час розгляду справи від відповідача не надходило.

Інформація стосовно слухання судом справ є публічною і розміщується на офіційному сайті Господарського суду Чернігівської області в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у учасників справи можливості дізнатись про слухання справи за їх участю.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень», усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.1,2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень», для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що позивач та відповідач не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалою суду від 06.06.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, судом було вжито всіх заходів щодо належного повідомлення позивача та відповідача про час та місце розгляду справи, але позивач та відповідач повноважних представників у судове засідання 02.07.2019 для дачі пояснень по справі не направили.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом також враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Застосовуючи згідно зі ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Зважаючи на те, що згідно зі ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а тому неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з ч.1,8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом щодо надання відзиву на позов, відповідно до ст. 165 Господарського процесуального кодексу України та відзив на позовну заяву суду не надав.

Ухвалою суду від 06.06.2019 відповідач був попереджений, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні 02.07.2019 не скористався, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від відповідача до суду не надходило, рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 ст. 202 та ч.1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій, електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з абз. 5,6 п.1.1. статуту Акціонерного товариства "Акцент-Банк" (нова редакція), погодженого Національним банком України 27.06.2018; затвердженого загальними зборами учасників, протокол №1/2018 від 25.04.2018, рішенням загальних зборів учасників від 25.04.2018, змінено найменування з Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" на Акціонерне товариство "Акцент-Банк", а також змінено тип акціонерного товариства з публічного на приватне.

Акціонерне товариство "Акцент-Банк" є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", яке є правонаступником всіх прав та зобов?язань Закритого акціонерного товариства "Акцент-Банк".

15.06.2018 між Публічним акціонерним товариством "Акцент-Банк", правонаступником якого є позивач та Фізичною особою-підприємцем Горшеніним Дмитром Володимировичем було укладено кредитний договір №К-Д 589, відповідно до п. 1.1. якого банк за наявності вільних грошових коштів зобов?язується надати позичальнику кредит у вигляді згідно з п.А.1 цього договору, з лімітом та на цілі, зазначені у п. А.2 цього договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2. цього договору, в обмін на зобов?язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни.

Строковий кредит надається банком у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з подальшим перерахуванням за цільовим призначенням.

За приписами п.1.3. кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018, усі істотні умови кредитування наведені у розділі А цього договору - «Істотні умови кредитування».

У відповідності до п. А2, А3 кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018, ліміт цього договору: 105000,00 грн, у тому числі на наступні цілі: у розмірі 100810,50 грн на поповнення обігових коштів; у розмірі 4189,50 грн на сплату комісії за видачу кредитних коштів у випадках та у порядку, передбачених п. 2.1.5.,2.2.12. цього договору.

Термін повернення кредиту: 14.06.2019. Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та в строки згідно з графіком платежів (додаток №1 цього договору).

Пунктами 6.1.-6.3. кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018 передбачено, що цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами. Цей договір у частині п.4.4. цього договору набуває чинності з моменту підписання цього договору, в решті частин - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов?язань сторонами за цим договором. Цей договір може бути змінений або розірваний за ініціативою однієї зі сторін у встановленому законом та цим договором порядку.

По своїй правовій природі, підписаний між позивачем і відповідачем кредитний договір №К-Д 589 від 15.06.2018 є кредитним договором. Доказів зміни чи розірвання даного договору сторонами не надано.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити проценти за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України та ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач відповідно до платіжного доручення N: AB318000E3 від 18.06.2018 перерахував відповідачу кредитні кошти у розмірі 100810,50 грн, призначення платежу: перерахування згідно з кредитним договором №К-Д 589 від 15.06.2018 (а.с.46).

Факт отримання позичальником кредитних коштів в сумі 100810,50 грн підтверджується також випискою по рахунку 2706 за період з 14.06.2018 по 30.05.2019 (а.с.47).

Крім того, позивачем було здійснено перерахування відповідачу 4189,50 грн на сплату комісії за видачу кредитних коштів згідно з меморіальним ордером №1 від 18.06.2018, призначення платежу: за видачу кредитних коштів згідно з кредитним договором №К-Д 589 від 15.06.2018 (а.с.48).

Факт отримання позичальником комісії за видачу кредиту в сумі 4189,50 грн підтверджується також випискою по рахунку 1225 за період з 14.06.2018 по 30.05.2019 (а.с.49).

Таким чином, позивач виконав взяті на себе зобов`язання по кредитному договору №К-Д 589 від 15.06.2018 (п. А2, А3) у повному обсязі та надав відповідачу кредит в сумі 105000 грн.

Як було встановлено судом, згідно з кредитним договором №К-Д 589 від 15.06.2018, термін повернення кредиту: 14.06.2019. Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та в строки згідно з графіком платежів (додаток №1 цього договору).

Графік погашення наведено у додатку №1 до кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018, який є невід?ємною частиною кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018 (а.с.18).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач свої зобов?язання щодо помісячної сплати суми кредиту виконав частково та здійснив лише два платежі: 27.07.2018 - 1689,82 грн; 01.08.2018 - 5811,95 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Абзацом 6 п.А3 кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018 сторони погодили, що згідно зі ст. 212,651 Цивільного кодексу України, у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов?язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов?язань, має право змінити умови цього договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення позичальником заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого зобов?язань, кінцевим терміном повернення кредиту є 14.06.2019.

Пунктом 2.3.2. кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018 також визначено, що при настанні будь-якої з наступних подій, а саме порушенні позичальником будь-якого із зобов?язань, передбачених умовами цього договору, у т.ч. у випадку порушення цільового використання кредиту, банк, на свій розсуд, має право: змінити умови цього договору - зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов?язань за цим договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому згідно зі ст.212,611,651 ЦК України за зобов?язаннями, терміни яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену у повідомленні дату. У цю дату позичальник зобов?язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов?язання за цим договором.

Як свідчать матеріали справи, 11.01.2019 позивач направив позичальнику вимогу від 02.01.2019 вих№LP-612 з проханням погасити банку поточну заборгованість за наявним кредитом у розмірі 111318,71 грн до 15.02.2019, що підтверджується фіскальним чеком, списком згрупованих поштових відправлень та описом вкладення в цінний лист від 11.01.2019 (а.с.19-21).

Вказана вимога позивача залишена позичальником без відповіді та задоволення.

Оскільки відповідач, всупереч вимогам чинного законодавства та умовам кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018, свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконав, кредит, згідно з графіком платежів у встановлені терміни не повернув, а тому у позивача, відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України та абз.6 п.А3, п.2.3.2 кредитного договору, виникло право дострокового стягнення решти суми кредиту.

Загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 97498,23 грн (в т.ч. залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом 32786,14 грн), що підтверджується також розрахунком заборгованості за договором №К-Д 589 від 15.06.2018, наданим позивачем (а.с.22).

Доказів погашення суми заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 97498,23 грн відповідачем суду не надано.

Пунктом 2.2.2. кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018 сторони погодили, що позичальник зобов?язується сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п. 4.1.,4.2.,4.3. цього договору.

За приписами п. 4.1. кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018, за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту, згідно з п. 1.2., 2.2.3, 2.2.14, 2.3.2, 2.4.1. цього договору, позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначеному у п. А6. цього договору.

У відповідності до п.А6 кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018, за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 23,88% річних.

Сплата процентів за користування кредитом, передбачених п. 4.1.,4.2. цього договору, здійснюється відповідно до п. А8 цього договору, а саме: нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, а процентної ставки, передбаченої договором При цьому, день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360»). Якщо ануїтетний платіж не буде здійснено у відповідну дату згідно з графіком платежу, то заборгованість за кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, за період користування кредитними коштами з 18.06.2018 по 30.11.2018 відповідачу було нараховано 9656,72 грн процентів за користування кредитними коштами, виходячи з 23,88 % річних.

У порушення п.2.2.2., А6. кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018, фактично відповідачем було сплачено: 27.07.2018 - 2228,80 грн; 01.08.2018 - 159,80 грн. Заборгованість відповідача по сплаті процентів за користування кредитом становить 7268,12 грн (в т.ч. залишок заборгованості за процентами, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом становить 6833,27 грн).

Пунктом 2.2.5. кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018 сторони погодили, що позичальник зобов?язується сплатити банку винагороду відповідно до п.2.3.5, 4.4., 4.5., 4.6., 4.13 цього договору.

Відповідно до п. 4.5.,4.6. кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018, позичальник сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування згідно з п.А10 договору. Позичальник сплачує банку винагороду за управління фінансовим інструментом згідно з п. А11 цього договору.

Згідно з п.А10 кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018, позичальник щомісячно, сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування, у розмірі 0,99 % від суми зазначеного у п.А2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяження рухомого майна, у поточну дату сплати процентів, протягом періоду фактичного користування кредитом. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, за період з 20.07.2018 по 20.11.2018 відповідачу було нараховано 5197,50 грн винагороди.

У порушення п.2.2.5., А10 кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018, фактично відповідачем було сплачено: 27.07.2018 - 1039,50 грн винагороди. Заборгованість відповідача по сплаті винагороди за кредитне обслуговування та управління фінансовим інструментом становить 4158,00 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п.А7 кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018, у випадку порушення позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права банку, передбаченого п.А3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою, передбаченою повідомленням.

У відповідності до п. 5.1. кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018, у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов?язань зі сплати процентів за користування кредитом, передбаченим п.2.2.2.,4.1.,4.2.,4.3. цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених п. 1.2., 2.2.3, 2.2.14., 2.3.2. цього договору, винагороди, передбаченої п. 2.2.5, 4.4., 4.5., 4.6. цього договору, позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період , за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. А у випадку реалізації права банку, передбаченого п.А3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному у п.А7 цього договору від суми заборгованості за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. Сторони узгодили, що розмір пені, зазначеної в цьому пункті, може бути на розсуд банку зменшений. В разі зменшення банком розміру пені, зазначеної в цьому пункті договору, банк на свій вибір телекомунікаційного способу доставки інформації, повідомляє позичальника узгодженими сторонами способами телекомунікацій протягом 5 днів з дати прийняття рішення про зменшення розміру пені.

У випадку порушення позичальником будь-якого із зобов?язань, передбачених п. 2.2.7., 2.2.8., 2.2.11., 4.9., 7.1. цього договору, позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту. Сплата штрафу здійснюється у гривні (п. 5.2. кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018).

Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов?язань, передбачених п. 5.1., 5.2., 5.3. цього договору, здійснюється протягом 5 років зі дня, коли відповідне зобов?язання повинне було бути виконане позичальником (п. 5.4. кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018).

Пунктом 5.8. кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018 визначено, що у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов?язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до судових органів, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000,00 грн + 5 % від суми встановленого у п. А2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяження рухомого майна.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку пені та штрафу (а.с.22), позивач просить стягнути з відповідача: 2394,36 грн пені за порушення строків розрахунків за період з 18.06.2018 по 30.11.2018; 1000,00 грн штрафу (фіксована складова) та 5565,93 грн штрафу (змінна складова).

Статтями 546, 549 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов?язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо порушення строків розрахунків по кредитному договору №К-Д 589 від 15.06.2018, а тому перевіривши наданий позивачем розрахунок пені по кредитному договору №К-Д 589 від 15.06.2018 за період з 18.06.2018 по 30.11.2018, суд доходить висновку, що позивачем правомірно нараховано 2394,36 грн пені за порушення строків розрахунків за вказаний період.

Відповідач не надав суду доказів відсутності своєї вини щодо несвоєчасного здійснення розрахунків по кредитному договору №К-Д 589 від 15.06.2018, а тому перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу по кредитному договору №К-Д 589 від 15.06.2018 суд також доходить висновку про правомірність нарахування відповідачу 1000,00 грн штрафу (фіксована складова) за порушення позичальником термінів платежів по кредитному договору.

Приймаючи до уваги, що нарахування штрафу, передбаченого п.5.8. кредитного договору №К-Д 589 від 15.06.2018 здійснюється за формулою, визначеною у цьому пункті: 1000,00 грн + 5 % від суми встановленого у п. А2 цього договору (105000,00 грн), а тому перевіривши наданий позивачем розрахунок змінної складової штрафу, вимоги позивача щодо стягнення штрафу (змінна складова) підлягають частковому задоволенню у розмірі 5250,00 грн.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

У інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву на позов.

Всупереч наведеним нормам, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів належного виконання ним зобов`язань за кредитним договором №К-Д 589 від 15.06.2018 та доказів, які підтверджують своєчасне та повне повернення ним отриманого від позивача кредиту, а також доказів, які підтверджують неможливість своєчасного та повного повернення ним отриманої суми кредиту, а тому дії відповідача щодо несвоєчасного повернення позивачу отриманих коштів є порушенням положень договору та норм чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме щодо стягнення 97498,23 грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 7268,12 грн загального залишку заборгованості за процентами; 4158,00 грн загального залишку заборгованості за винагородою; 2394,36 грн пені; 1000,00 грн штрафу (фіксована складова) та 5250,00 грн штрафу (змінна складова). У частині стягнення 315,93 грн штрафу (змінна складова) позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник у зв`язку з неправомірними діями відповідача-1, то відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір", пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1915,85 грн.

Керуючись ст.73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 201, 202, 233, 238, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України; ст. 4 Закону України „Про судовий збір", господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" (адреса для листування: вул. Батумська, буд. 11, м.Дніпро, 49074; ) до Фізичної особи-підприємця Горшеніна Дмитра Володимировича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення 117884,64 грн, задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Горшеніна Дмитра Володимировича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" (адреса для листування: вул. Батумська, буд. 11, м.Дніпро, 49074; ) 97498,23 грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 7268,12 грн загального залишку заборгованості за процентами; 4158,00 грн загального залишку заборгованості за винагородою; 2394,36 грн пені; 1000,00 грн штрафу (фіксована складова); 5250,00 грн штрафу (змінна складова) та 1915, 85 грн судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Відмовити Акціонерному товариству "АКЦЕНТ-БАНК" (адреса для листування: вул. Батумська, буд. 11, м.Дніпро, 49074; ) у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 315,93 грн штрафу (змінна складова).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено та підписано 04.07.2019.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

До відома сторін:

- адреса Господарського суду Чернігівської області: проспект Миру, 20, м. Чернігів, Україна;

- засоби зв`язку контактні телефони: 672-847; 676-311, факс 774-462; електронна адреса Господарського суду Чернігівської області: e-mail: .

Суддя Л. М. Лавриненко