ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2019 р. Справа№ 911/1572/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Смірнової Л.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представника згідно з протоколом судового засідання від 26.06.2019

за апеляційною скаргою Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

на рішення Господарського суду Київської області від 03.01.2019

у справі №911/1572/18 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовною заявою Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

до Державного підприємства "Макіїввугілля",

ОСОБА_1,

Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області

за участю третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонду державного майна України

про визнання права власності на нерухоме майно та зняття арешту,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У липні 2018 року Міністерство енергетики та вугільної промисловості України звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства "Макіїввугілля" (надалі - ДП "Макіїввугілля"), ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1), Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (надалі - Києво-Святошинський районний відділ ДВС ГТУЮ в Київській області), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд державного майна України (надалі - ФДМ України) про визнання права власності на нерухоме майно а саме: домоволодіння загальною площею 381,3 кв.м., з яких 88,4 кв.м. житлова площа, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 20940915); домоволодіння загальною площею 373,1 кв.м., з яких 144,0 кв.м. житлова площа, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 20940869), та зняття арешту з наведеного майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.10.2017 державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Арабаджийською Оксаною Сергіївною в рамках виконавчого провадження № 53643165 була винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника - ДП "Макіїввугілля", якою накладено арешт, зокрема на спірне майно. Проте, власником спірного майна є Держава в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, а за ДП "Макіїввугілля" відповідне майно закріплено на праві господарського відання. У зв`язку з чим позивач стверджує, що в розумінні статті 326 Цивільного кодексу України та 136 Господарського кодексу України ДП "Макіїввугілля" не є власником вищезазначеного нерухомого майна, на яке виконавчою службою накладено арешт. В свою чергу, в силу приписів ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" позивач звернувся з відповідним позовом про визнання право державної власності на спірне майно для поновлення права держави щодо вільного користування та розпорядженням нерухомим майном.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.01.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що за наслідками розгляду справи суд першої інстації дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, як органу, уповноваженого здійснювати функції власника державного майна, щодо визнання права власності та зняття арешту з державного майна, яке перебуває в господарському віданні ДП "Макіїввугілля" і на яке звертається стягнення за встановленими в судовому порядку зобов`язаннями останнього. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що звернення стягнення на спірне майно не суперечить ч. 5 ст. 73 та ч. 5 ст. 74 Господарського кодексу України, оскільки в даному випадку мова йде про відповідальність самого ДП "Макіїввугілля" за власними зобов`язаннями.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

14.02.2019 (згідно відтиску штемпеля вхідної кореспонденції Господарського суду Київської області) Міністерство енергетики та вугільної промисловості України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 03.01.2019 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно та зняття арешту в повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 у справі № 911/1572/18 поновлено Міністерству енергетики та вугільної промисловості України строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 12.03.2019, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на рішення Господарського суду Київської області від 12.03.2019, призначено до розгляду апеляційну скаргу в судовому засіданні 10.04.2019.

Справа розглядалася різними складами суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 справу № 911/1572/18 прийнято до провадження за апеляційною скаргою Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на рішення Господарського суду Київської області від 03.01.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Смірнова Л.Г., Пономаренко Є.Ю., розгляд апеляційної скарги відкладено на 26.06.2019.

У судове засідання 26.06.2019 з`явився представник позивача. Відповідачі та третя особа до судового засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується публікацією на сайті https://anec.court.gov.ua/sud4873/inshe/povidomlennya/714798/. Державне підприємство "Макіїввугілля" повідомлялося також засобами поштового зв`язку належним чином, у відповідності до ст. 120,242 ГПК України. Водночас, згідно відмітки пошти «не знаходиться» за адресою: м. Київ, вул. Промислова, 10.

В судовому засіданні 26.06.2019 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити в апеляційному порядку нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Дослідивши наявні матеріали справи, враховуючи те, що явка учасників справи обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи містять усі необхідні пояснення для розгляду апеляційної скарги, з метою уникнення затягування розгляду справи та необхідність строку розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що неявка представників відповідачів та третьої особи - не є перешкодою для розгляду справи.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Міністерство енергетики та вугільної промисловості України в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, вказує, що оскаржуване рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та без врахування всіх обставин справи.

Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що право господарського відання не є тотожним праву власності, оскільки відрізняється від нього обмеженням правомочності щодо розпорядження майном, а тому такі права різняться між собою обсягом встановлених законом прав. При цьому, спірне майно належить державі в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, і ні держава, ні міністерство не несуть відповідальність за зобов`язаннями ДП «Макіїввугілля», крім випадків, передбачених законом. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначено частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та пояснень

Відзиви на апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду від відповідачів та третьої особи - не надходили.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Учасниками спору не заперечувалось та підтверджується наявними матеріалами справи, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24.06.2016 у справі № 753/7106/16 за позовом ОСОБА_1 до ДП "Макіїввугілля" в інтересах відокремленого підприємства "Шахта ім. С.М.Кірова" позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі,а саме: стягнуто з ДП "Макіїввугілля" в інтересах відокремленого підприємства "Шахта ім. С.М.Кірова" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 13.08.2014 по 04.04.2016 за 424 дні в сумі 82 968,32 грн.

25.03.2017 на виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24.06.2016 у справі № 753/7106/16 державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Арабаджийською Оксаною Сергіївною відкрито виконавче провадження № 53643165 та приєднано до зведеного виконавчого провадження № 51178629.

В рамках зведеного виконавчого провадження № 51178629 Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві на адресу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України було направлено Повідомлення про невиконання законних вимог державного виконавця від 10.02.2017 року № 2021.

Листом від 22.03.2017 № 04/17-2513 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України повідомило про відсутність у Міненерговугілля України правових підстав щодо вжиття заходів та забезпечення доступу працівників ДВС України до об`єктів нерухомості Державного підприємства "Макіїввугілля". Одночасно Міністерство енергетики та вугільної промисловості України листом від 22.03.2017 року № 04/17-2513 повідомило Державне підприємство "Макіїввугілля" про звернення Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ.

26.10.2017 державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Арабаджийською Оксаною Сергіївною в рамках виконавчого провадження № 53643165 була винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника. Зокрема, було описано та накладено арешт на:

- житловий будинок розташований в АДРЕСА_2. Будинок загальною площею 373,1 м.кв., з яких 144 кв.м. житлове приміщення. Будинок має 2 поверхи, побудований з цегли, має дерев`яні вікна, дах вкритий черепицею;

- житловий будинок розташований в АДРЕСА_1. Будинок загальною площею 381,3 м.кв., з яких 88,4 кв.м. житлове приміщення. Будинок має 2 поверхи, побудований з цегли, має дерев`яні вікна, дах вкритий черепицею.

Позивач зазначав, що відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно , власником нерухомого майна на яке виконавчою службою накладено арешт, а саме: домоволодіння загальною площею 381,3 кв.м., з яких 88,4 кв.м. житлова площа, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 20940915); домоволодіння загальною площею 373,1 кв.м., з яких 144,0 кв.м. житлова площа, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, є Держава в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, за Державним підприємством "Макіїввугілля" відповідне майно закріплено на праві господарського відання.

Позивач вказує, що в розумінні статті 326 Цивільного кодексу України та 136 Господарського кодексу України ДП "Макіїввугілля" не є власником вищезазначеного нерухомого майна, на яке виконавчою службою накладено арешт. В свою чергу, спірне майно належить державі в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Водночас, ні держава, ні міністерство не несуть відповідальність за зобов`язаннями ДП «Макіїввугілля».

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 Цивільного кодексу України).

Частинами 1-3 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 326 Цивільного кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, відповідно до положень статей 15 та 16 Цивільного кодексу України, а також статті 20 Господарського кодексу України, особа обирає спосіб захисту, що встановлений цими нормами права, який має ефективно захистити її права. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч.1).

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (ч.2).

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (ч.3).

Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1 2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5).

Тобто, вимога особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, про зняття арешту з належного їй майна, має бути обов`язково пов`язаною з вимогою про визнання за нею права власності на це майно, на яке накладено арешт.

Статтею 73 Господарського кодексу України визначено, що державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління (ч.1).

Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами (ч.2).

Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління (ч.3).

Найменування державного унітарного підприємства повинно містити слова "державне підприємство" (ч.4).

Державне унітарне підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями власника і органу влади, до сфери управління якого воно входить (ч.5).

Державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства або казенні підприємства (ч.9).

Відповідно до ст. 74 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу (ч.1).

Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання (ч.2).

Статутний капітал державного комерційного підприємства утворюється уповноваженим органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу державного комерційного підприємства встановлюється зазначеним уповноваженим органом.

Статутний капітал державного комерційного підприємства підлягає сплаті до закінчення першого року з дня державної реєстрації такого підприємства (ч.3).

Держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов`язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами (ч.5).

Статтею 133 Господарського кодексу України визначено, що основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно зі ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Статтею 141 Господарського кодексу України визначено особливості правового режиму державного майна у сфері господарювання та встановлено, що до державного майна у сфері господарювання належать цілісні майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб`єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності. Держава через уповноважені органи державної влади здійснює права власника також щодо об`єктів права власності Українського народу, зазначених у частині першій статті 148 цього Кодексу (ч.1).

Управління об`єктами державної власності відповідно до закону здійснюють Кабінет Міністрів України і, за його уповноваженням, центральні та місцеві органи виконавчої влади. У випадках, передбачених законом, управління державним майном здійснюють також інші суб`єкти (ч. 2).

Статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» визначено, що суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління).

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань ведуть облік об`єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів.

Указом Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», з метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади, усунення дублювання їх повноважень, забезпечення скорочення чисельності управлінського апарату та витрат на його утримання, підвищення ефективності державного управління та відповідно до пункту 15 частини першої статті 106 Конституції України постановлено утворити Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, реорганізувавши Міністерство палива та енергетики України, Міністерство вугільної промисловості України.

Відповідно до Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 208, Міністерство в межах компетенції здійснює функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

Згідно з Статутом ДП «Макіїввугілля», останнє засноване на державній власності згідно з наказом Мінпаливенерго України від 23.01.2003 № 22 «Про реорганізацією ВАТ ДХК «Макіївугілля» із змінами, та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (п. 1.1), підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно із законодавством (п. 3.6), держава та уповноважений орган управління не несуть відповідальності за зобов`язаннями підприємства, крім випадків, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами України (п. 3.7), майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання (п. 4.1), нерухоме майно підприємства, що не підлягає приватизації, не може бути відчужене, вилучене та передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідками яких може бути його відчуження (п. 4.9).

В свою чергу, згідно наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 19.11.2010 № 464 «Про затвердження переліків майна ДП «Макіїввугілля», затверджено перелік майна, що входить до складу цілісного майнового комплексу ДП «Макіїввугілля», а також установлено, що ДП «Макіїввугілля» володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним на праві господарського відання, за умов, установлених його статутом, та відповідно до вимог чинного законодавства під персональну відповідальність керівника.

Згідно з відомостями про нерухоме державне майно (форми № 2б(д)), станом на 01.10.2017 за ДП «Макіїввугілля» було закріплено державне нерухоме майно загальною площею 381,3 кв.м., залишковою вартістю на дату інвентаризації - 465,082 тис.грн, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та нерухоме майно загальною площею 373,1 кв.м., залишковою вартістю на дату інвентаризації - 367,66 тис.грн., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Стаття 74 Господарського кодексу України визначає, що державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання.

Відповідно до частини 5 статті 74 Господарського кодексу України, держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов`язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1878-VI від 11.02.2010 визначено, що державній реєстрації прав підлягають:

1) право власності;

2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону;

3) право власності на об`єкт незавершеного будівництва;

4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, 08.11.2007 була проведена державна реєстрація права державної власності на нерухоме майно загальною площею 381,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та на нерухоме майно загальною площею 373,1 кв.м., залишковою вартістю на дату інвентаризації - 367,66 тис.грн., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Жодних відомостей стосовно зміни правового статусу спірного нерухомого майна, як майна державної форми власності, - матеріали справи не містять і станом на момент здійснення виконавчих дій в межах зведеного виконавчого провадження № 51178629 - спірне майно належало до державної форми власності, і закріплено за ДП «Макіїввугілля» на праві господарського відання, що узгоджується з приписами п. 4.1 Статуту ДП «Макіїввугілля» та ст. 74, 136 Господарського кодексу України.

При цьому, оскільки ДП «Макіїввугілля» засноване на державній власності згідно з наказом Мінпаливенерго України від 23.01.2003 № 22 «Про реорганізацією ВАТ ДХК «Макіївугілля» із змінами, та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, а отже, Міністерство в межах компетенції здійснює функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління, зокрема і щодо спірного майна, що узгоджується з приписами ст. 1, ч. 1 ст. 4, п. 11 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 208.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підтвердження права державної власності за державою в особі позивача, який є органом державної влади, на спірне майно є необхідним для здійснення управління таким майном та реалізацією державою прав власника, визначених зокрема, ст. 41 Конституції України, ст. 326 Цивільного кодексу України.

Так, за встановлених судом обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що держава, яка є власником спірного майна, в особі уповноваженого органу управління, відповідно до статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", обрала належний спосіб захисту свого права, який спрямований на зняття арешту з належного йому майна. Такий спосіб захисту у даному випадку є також ефективним, оскільки приводить до реального відновлення порушеного права щодо розпорядження спірним майном, яке наразі є обмеженим внаслідок накладення арешту державним виконавцем у межах зведеного виконавчого провадження.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог про визнання за державою в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України права власності на спірне майно та зняття з цього майна арешту, накладеного постановою державного виконавця від 26.10.2017 в межах виконавчого провадження № 53643165, а тому такі вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Як встановлено судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи, у виконавчому провадженні ВП № 53643165, в якому стягувачем є фізична особа ОСОБА_1 ., а боржником - ДП «Макіїввугілля», державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області було прийнято постанову від 26.10.2017 про накладення арешту на майно, про визнання права власності на яке позивачем і пред`явлений позов, що є предметом розгляду у цій справі. Тобто, ДП «Макіїввугілля» є особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне майно у межах виконавчого провадження ВП № 53643165, а накладений арешт як станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення, так і на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції - у встановленому законом порядку - не знято/не скасовано, а наявність такого арешту порушує права та охоронювані законом інтереси держави, як власника, в особі уповноваженого органу управління, що суперечить як ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321 Конституції України, так і ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Наведене вище є підставою для задоволення апеляційної скарги та для скасування оскаржуваного рішення повністю та ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення, яким позовні вимоги Міністерства енергетики та вугільної промисловості України у цій справі підлягають задоволенню у повному обсязі.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Отже, Північний апеляційний господарський суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги Міністерства енергетики та вугільної промисловості України і скасування рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з ухваленням нового рішення - про задоволення позову повністю.

9. Судові витрати

З урахуванням задоволення апеляційної скарги по суті та, враховуючи, що спір у справі виник у зв`язку з невиконанням ДП «Макіїввугілля» судового рішення, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладається на відповідача 1, як на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір у порядку ч. 9 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на рішення Господарського суду Київської області від 03.01.2019 у справі № 911/1572/18 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 03.01.2019 у справі № 911/1572/18 - скасувати та ухвалити нове.

Позов Міністерства енергетики та вугільної промисловості України задовольнити повністю.

Визнати за державою в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 30; код 37471933) право власності на нерухоме майно, а саме: домоволодіння загальною площею 381, 3 кв. м., з яких 88, 4 кв. м. житлова площа, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 20940915); домоволодіння загальною площею 373, 1 кв. м., з яких 144,0 кв. м. житлова площа, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Зняти арешт з нерухомого майна, а саме:

- домоволодіння загальною площею 381, 3 кв. м., з яких 88, 4 кв. м. житлова площа, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 20940915);

- домоволодіння загальною площею 373, 1 кв. м., з яких 144,0 кв. м. житлова площа, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2,

що накладений на підставі постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 26.10.2017 в межах виконавчого провадження № 53643165, ухваленої Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

3. Здійснити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції покласти на Державне підприємство «Макіїввугілля».

Стягнути з Державного підприємства «Макіїввугілля» (02088, м. Київ, вул. Промислова, будинок 10, код 32442295) на користь Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, будинок 30, код 37471933) 35 632, 82 (тридцять п`ять тисяч шістсот тридцять дві грн 82 коп.) судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Видачу відповідних наказів доручити суду першої інстанції.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 02.07.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.Г. Смірнова