ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2019 р. Справа№ 910/23359/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 02.07.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз»

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 (повний текст складено 04.02.2019)

у справі №910/23359/15 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства «Київгаз»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз»

про стягнення 104 293 747, 30 грн.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі, позивач або ПАТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київгаз» про стягнення 104 293 747,30 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №13-325-Н від 08.01.2013, з яких 67 246 327,69 грн. основного боргу за отриманий природний газ, 23 131 987,81 грн. пені, 11 065 752,94 грн. інфляційних втрат та 2 849 678, 86 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу №13-325-Н від 08.01.2013 в частині своєчасної та повної оплати поставленого за договором природного газу, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, за наявності якої позивачем нараховані пеня, проценти річних та втрати від інфляції у вказаних сумах.

Історія справи, короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Справа розглядалася судами неодноразово.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 у справі №910/23359/15, позов було задоволено частково, припинено провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 52 513 088,11 грн., присуджено до стягнення з ПАТ «Київгаз» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 2 164 401,84 грн. 3% річних, 7 527 670,38 грн. інфляційних втрат, 4 086 670,71 грн. пені та 2 518,53 грн. витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.07.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 у справі №910/23359/15 скасовано в частині стягнення пені в сумі 4 086 670,71 грн., в частині відмови у задоволенні в стягненні пені в сумі 4 086 670,71 грн. та в частині стягнення судового збору в сумі 5 727,23 грн., в зазначених частинах справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 у справі №910/23359/15 залишено без змін.

Направляючи справу в частині стягнення пені та судового збору на новий розгляд до суду першої інстанції, колегія суддів касаційного господарського суду зазначила, що суди як першої, так і апеляційної інстанції належним чином не з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а саме умов, на яких сторони передбачили підстави покладання та порядок нарахування до сплати покупцем пені за порушення строків розрахунків за отриманий природний газ, дійшли помилкового висновку про те, що пеня в силу умов пункту 6.1 Договору повинна нараховуватись з 20-числа кожного місяця прострочення. Водночас, суд касаційної інстанції зазначив, що клопотання щодо зменшення розміру пені має вирішуватися лише після встановлення вірного розміру пені.

За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 у справі №910/23359/15 (суддя Якименко М.М.) позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київгаз» на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 2 753 115 (два мільйони сімсот п`ятдесят три тисячі сто п`ятнадцять) грн. 82 коп. - пені, 1 929 (одну тисячу дев`ятсот двадцять дев`ять) грн. 20 коп. - судового збору.

В решті задоволення позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що нарахування пені за спірним Договором, з огляду на зміст пункту 7.2. Договору, починається з 21.07.2015, тобто з наступного дня після 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині реалізації газу, та нараховується в межах строків нарахування заявлених позовних вимог. Вказані висновки зроблені судом із посиланням на вказівки, викладені у постанові Верховного Суду від 20.07.2018 у даній справі. Місцевий господарський суд встановив, що позивач звернувся до відповідача з позовом у даній справі про стягнення коштів за Договором №13-325-Н 31.08.2015 та відповідно до заявлених позовних вимог надав розрахунок штрафних санкцій за період з 20.02.2013 по 17.08.2015, водночас, після передачі справи на новий розгляд позивачем 18.09.2018 було подано розрахунок пені за період з 21.07.2015 по 20.12.2015 (включно) на суму 9 533 507,19 грн., однак, заяв про зміну розміру позовних вимог подано не було, а тому суд розглядав вимоги в частині стягнення пені з урахування періоду нарахування, заявленого позивачем у позовній заяві. За результатами здійсненої місцевим господарським судом перевірки нарахування заявленої позивачем до стягнення пені встановлено, що розмір останньої, з урахуванням визначеного позивачем періоду та враховуючи висновки суду, становить 2 753 115,82 грн., а отже є меншим, ніж заявлено до стягнення позивачем, тому позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасну оплату переданого за Договором газу підлягають частковому задоволенню у розмірі, нарахованому судом, а саме 2 753 115,82 грн. Поруч із цим суд першої інстанції, за результатами розгляду справи, відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені, оскільки зменшення суми пені до 1,00 грн. є значним та не повною мірою узгоджується з приписами статті 551 Цивільного кодексу України, статті 223 Господарського кодексу України щодо врахування інтересів як боржника, так і кредитора при зменшенні судом розміру неустойки (штрафних санкцій).

Стосовно поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності суд зазначив, що під час попереднього судового розгляду судом було застосовано позовну давність до позовних вимог про стягнення нарахованої пені за період прострочення до 31.08.2014, про що зазначено в рішенні Господарського суду міста Києва від 24.10.2017, яке у вказаній частині сторонами не оскаржувалось та є чинним. В свою чергу, позивачем період нарахування пені обмежений 17.08.2015.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, 04.02.2019 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Публічне акціонерне товариство «Київгаз» звернулося до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 у справі №910/23359/15 та ухвалити нове рішення у справі:

- про застосування строків позовної давності до позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства «Київгаз» в частині стягнення пені за період прострочення - до 31.05 2014 та після 31.08.2015 - та в цій частині позову відмовити у зв`язку із закінченням строків позовної давності;

- позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства «Київгаз» в частині стягнення пені за період прострочення з 21.07.2015 по 17.08.2015 задовольнити частково - у сумі 2 736 760 (два мільйони сімсот тридцять шість тисяч сімсот шістдесят) грн. 92 коп., зменшити розмір нарахованої пені до стягнення на 90 відсотків;

- вирішити питання про поворот виконання судового рішення у справі.

Водночас, відповідач у апеляційній скарзі зазначив, що станом на дату подання апеляційної скарги повний текст рішення виготовлено не було, скаржнику не направлено, у зв`язку з чим скаржником, після отримання повного судового рішення, будуть надані суду апеляційної інстанції уточнення та доповнення до апеляційної скарги.

25.04.2019 від скаржника через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли пояснення до апеляційної скарги, які колегія суддів ухвалила долучити до матеріалів справи з огляду на обставини, вказані скаржником в апеляційній скарзі.

Апеляційна скарга (із урахуванням пояснень до неї) обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- скаржник не погоджується із рішенням суду про стягнення з нього на користь позивача пені - 2 753 115,82 грн., оскільки ця сума суттєво відрізняється від суми нарахованої пені як позивачем - 5 090 556,81 грн., так і відповідачем - 2 736 760,92 грн. Скаржник погоджується із визначеним судом першої інстанції періодом нарахування пені з 21.07.2015 по 17.08.2015, однак вважає необґрунтованим розмір нарахованої судом пені, оскільки в рішенні не відображено на які суми заборгованості судом було нараховано пеню - на заявлені позивачем чи на суми, взяті до розрахунків відповідачем;

- скаржник не погоджується із відмовою суду в задоволенні клопотання ПАТ «Київгаз» про зменшення розміру пені, при цьому наголошує, що судами справа розглядалась неодноразово і щоразу клопотання відповідача про зменшення розміру пені визнавалось судами правомірним та обґрунтованим;

- у разі задоволення апеляційної скарги відповідач просить суд апеляційної інстанції вирішити питання про поворот виконання рішення суду.

Узагальнені доводи відзиву позивача на апеляційну скаргу та додаткових пояснень сторін

Представники позивача та третьої особи письмових відзивів на апеляційну скаргу суду не надали, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз» у справі №910/23359/15 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 у справі №910/23359/15 залишено без руху, роз`яснено Публічному акціонерному товариству «Київгаз», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази доплати судового збору у розмірі 6 525,70 грн.

21.03.2019 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги у справі №910/23359/15, до якої було додано платіжне доручення №2272 від 18.03.2019 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 6 525,70 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Київгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 у справі №910/23359/15 та розгляд апеляційної скарги призначено на 16.04.2019.

10.04.2019 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду клопотання про продовження строку на для подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судове засідання 16.04.2019 з`явились представники учасників судового процесу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2019 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено перерву до 22.05.2019 о 15 год. 00 хв., про що повідомлено учасників справи під розписку.

Водночас, колегія суддів у пункті 1 ухвали Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2019 про оголошення перерви у судовому засіданні помилково зазначила: «У справі №910/23359/15 оголосити перерву до 21.05.2019 о 15 год. 00 хв.».

Вказана ухвала суду, враховуючи, що всі учасники справи були присутні у судовому засіданні 16.04.2019, останнім не направлялась, водночас, була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

21.05.2019 у судове засідання з`явився представник відповідача ПАТ «Київгаз».

Інші учасники судового процесу у судове засідання не з`явились.

Судом встановлено, що 20.05.2019 відповідач подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судового рішення у справі №924/296/18, яка наразі переглядається об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

21.05.2019 відповідач подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких наголосив, що правовідносини між сторонами у справі регулюються іншими положеннями договору; порядок та строки проведення остаточних розрахунків за Договором було змінено за згодою сторін шляхом підписання спільних протокольних рішень; залежність строку, порядку та відповідальності виконання зобов`язань від засобів державного регулювання господарської діяльності суб`єктів газопостачання населенню, на якого покладені спеціальні обов`язки; у зв`язку зі зміною норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників постачальником природного газу заборгованість за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників не нараховуються, а також штрафні санкції, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на таку заборгованість. В обґрунтування таких доводів скаржник посилається на положення постанов Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 №63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» та від 27.02.2019 №143 «Питання споживання природного газу» та зазначає, що позивачем при розрахунку пені, 3% річних та штрафних санкцій було враховано загальні обсяги та вартість поставленого за Договором природного газу за відповідні періоди (календарні місяці), у тому числі спожитого побутовими споживачами за відсутності газових лічильників та отриманих з державного бюджету нарахованих сум пільг/субсидій/компенсацій, у зв`язку з чим наданий розрахунок пені на дату розгляду спору в суді не відповідає дійсним обставинам справи, а рішення місцевого господарського суду про стягнення з відповідача пені має бути скасоване та прийнято нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи неспівпадіння дат проведення судового засідання, про яку були повідомлені учасники справи під розписку (22.05.2019), та яка зазначена в ухвалі про оголошення перерви (21.05.2019), неявку у судове засідання представників позивача та третьої особи, подання відповідачем додаткових пояснень та клопотання про зупинення провадження у справі, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2019 розгляд справи відкладено на 04.06.2019, запропоновано позивачу та третій особі надати суду свої доводи та міркування із приводу заявленого відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі.

У судове засідання 04.06.2019 з`явились представники позивача, відповідача та третьої особи.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав заявлене ним клопотання від 20.05.2019 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судового рішення у справі №924/296/18.

Представники позивача та третьої особи проти задоволення вказаного клопотання відповідача заперечували.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу із приводу заявленого відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2019 у справі було оголошено перерву до 02.07.2019, вирішення клопотання про зупинення провадження у справі відкладено до наступного судового засідання.

У судове засідання 02.07.2019 з`явились представники позивача, відповідача та третьої особи.

Представник відповідача у судовому засіданні 02.07.2019 наголосив на тому, що не підтримує раніше заявлене ним клопотання про зупинення провадження у справі до перегляду у Верховному Суді справи №924/296/18 через його неактуальність, у зв`язку чим з дане клопотання скаржника колегією суддів було залишено без розгляду.

Стосовно поданих відповідачем до суду апеляційної інстанції 21.05.2019 пояснень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 1 статті 266 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

За змістом частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Отже, оскільки вищевказані пояснення від 21.05.2019, якими скаржником фактично внесені зміни та доповнення до апеляційної скарги (як до підстав її подання, так і до прохальної частини), подані скаржником з порушенням строку, визначеного частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України, обґрунтованих причин пропуску даного строку в поясненнях не наведено, суд не приймає їх до уваги та залишає без розгляду.

У судовому засіданні суд заслухав пояснення сторін по суті спору.

У судовому засіданні 02.07.2019 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 02.07.2019 з`явились представники позивача, відповідача та третьої особи.

Представники позивача та третьої особи у судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги відповідача, просили залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду змінити, задовольнивши клопотання відповідача про зменшення розміру пені, у випадку задоволення апеляційної скарги здійснити поворот виконання рішення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

08.01.2013 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець за договором) та ПАТ «Київгаз» (покупець за договором) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №13-325-Н (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню (пункт 1.2. договору).

Кількість та якість газу врегульована сторонами в розділі 2 Договору, згідно з пунктами 2.1.1., 2.1.2. якого продавець надає покупцеві у 2013 році газ в обсязі до 323 810,0 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується передати за договором (далі - планований обсяг), можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку. Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +/-5% від узгодженого сторонами згідно з пунктом 2.1. договору планованого обсягу продажу газу без коригування планового обсягу.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов`язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункти 3.3., 3.4. Договору).

Порядок та умови проведення розрахунків визначені сторонами в розділі 6 Договору, згідно з пунктом 6.1., 6.5., 6.6. якого оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2. Договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі. Сторони погоджуються, що сума, яка була сплачена покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується сторонами як погашення заборгованості покупця перед продавцем за минулі періоди за договором, а у випадку відсутності простроченої заборгованості за договором сума, яка була сплачена покупцем понад вартість фактичного отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується продавцем як авансовий платіж на наступний розрахунковий місяць. Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу покупцем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з дня винесення вимоги однією із сторін.

Пунктом 11.1. Договору визначено, що останній набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

У подальшому, протягом 2013-2015 років, між сторонами було укладено додаткові угоди до договору, зокрема, № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, в яких сторони дійшли згоди внести зміни до пунктів 1.1., 2.1., 5.1., 5.2., 5.4., 6.1., 7.2., 9.1., 9.2., 11 та доповнити договір пунктом 7.4., відповідно до якого продавець звільняється від відповідальності (штраф, пені та інше) за несвоєчасну та/або неповну поставку природного газу у разі відсутності у продавця по незалежним від нього обставинам достатнього ресурсу природного газу на дату складання акту приймання-передачі газу.

При цьому, серед іншого, вказаними додатковими угодами сторонами коригувалися кількість та ціна газу, загальна сума вартості природного газу, порядок оплати газу, відповідальність сторін та строк дії договору.

Так, відповідно до пункту 6.1. Договору в редакції додаткової угоди №3 від 28.04.2014 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки; у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Додатковою угодою №8 від 19.06.2015 сторони погодили викласти розділ 11 Договору в наступній редакції: Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013, і діє в частині реалізації газу до 30.06.2015 (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

При цьому, звертаючись у 2015 році з даним позовом до суду, позивач посилався, що на виконання умов Договору у період з січня 2013 року по червень 2015 року ПАТ «НАК «Нафтогаз України» поставило ПАТ «Київгаз» природний газ в обсязі 552 321,071 тис. куб. м на загальну суму 602 815 761,47 грн., однак, в порушення умов Договору відповідач не оплатив в повному обсязі поставлений газ, що призвело до виникнення заборгованості, яка за розрахунками позивача становить 67 246 327,69 грн. У зв`язку з відмовою відповідача сплатити вказану суму заборгованості, крім вимог про стягнення основного боргу, позивач просив суд стягнути з відповідача 11 065 752,94 грн. інфляційних втрат, 2 849 678,86 грн. 3% річних та 23 131 987,81 грн. пені.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Після нового розгляду рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 у справі №910/23359/15, позов задоволено частково, припинено провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 52 513 088,11 грн., стягнуто з ПАТ «Київгаз» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 2 164 401,84 грн. 3% річних, 7 527 670,38 грн. інфляційних втрат, 4 086 670,71 грн. пені та 12 518,53 грн. витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Припиняючи провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 52 513 088,11 грн., суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що після звернення з позовом до суду вказана заборгованість відповідачем була сплачена. При цьому, оскільки предмет спору в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 14 733 239,58 грн. був відсутній і до звернення до суду з даним позовом, судом було відмовлено у задоволенні вимог про стягнення вказаної суми з відповідача. Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, місцевий господарський суд встановив, що підписавши спільні протокольні рішення, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за поставлений за договором природний газ на суми спільних протокольних рішень, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для застосування санкцій в цій частині (щодо заборгованості, яка була предметом укладених спільних протокольних рішень), передбачених умовами договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. Крім того, враховуючи подану відповідачем заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, а також те, що на дату звернення позивача з позовом до суду закінчився строк позовної давності щодо вимог про стягнення нарахованої пені за період прострочення до 31.08.2014, судом було відмовлено у задоволенні вимог про стягнення пені в цій частині. Водночас, з огляду на подання відповідачем клопотання про зменшення пені до 1,00 грн., суд дійшов висновку про його часткове задоволення та можливість зменшення пені на 50% до 4 086 670,71 грн.

У подальшому постановою Верховного Суду від 26.07.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 у справі №910/23359/15 скасовано в частині стягнення пені в сумі 4 086 670,71 грн., в частині відмови у задоволенні в стягненні пені в сумі 4 086 670,71 грн. та в частині стягнення судового збору в сумі 5 727,23 грн., в зазначених частинах справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 у справі №910/23359/15 залишено без змін.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

За таких обставин встановлені вищезазначеним рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 910/23359/15 обставини щодо виконання сторонами умов Договору купівлі-продажу природного газу №13-325-Н від 08.01.2013, зокрема, факт виконання господарської операції про передачу відповідачеві за період з січня 2013 року по червень 2015 року обсягу природного газу на загальну суму 602 815 761,47 грн., є преюдиційними та такими, що не підлягають повторному доведенню під час нового розгляду справи в частині позовних вимог про стягнення пені. Окрім цього, судами встановлено, що оплата отриманого природного газу здійснювалась відповідачем з порушенням встановлених умовами Договору строків, в зв`язку з чим судом задоволені позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача нарахованих згідно статті 625 Цивільного кодексу України 2 164 401,84 грн. 3% річних та 7 527670,38 грн. інфляційних втрат.

Водночас, за результатами перегляду справи №910/23359/15 в касаційному порядку, скасовуючи частково рішення першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення пені в сумі 4 086 670,71 грн. та в частині відмови у задоволенні в стягненні пені в сумі 4 086 670,71 грн., Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновків, що суди попередніх судових інстанцій у даній справі належним чином не з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а саме умов, на яких сторони передбачили підстави покладання та порядок нарахування до сплати покупцем пені за порушення строків розрахунків за отриманий природний газ. При цьому Верховним Судом враховано правові позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 22.03.2018 у справі №910/15065/16 та у постанові від 28.03.2018 у справі №907/529/16.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови, мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених сторонами

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, враховуючи вказівки, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від

26.07.2018 у даній справі, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 9 Цивільного кодексу України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов`язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Виходячи з положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, зокрема, стягнення пені та порядок її нарахування, передбачено статтею 549 Цивільного кодексу України, статтями 230-232 Господарського кодексу, а також Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Пеня, за визначенням частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України, це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з пунктом 7.2. Договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. Договору покупець зобов`язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 7.2. Договору в редакції додаткової угоди №2 від 31.12.2013, у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов`язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 6.1. Договору).

До розділу ХІ Договору сторонами вносились зміни, зокрема, додатковими угодами №2 від 31.12.2013, №6 від 22.12.2014, №7 від 20.03.2015, №8 від 19.06.2015, згідно з останньою редакцією розділу 11 «Строк дії договору» договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Зокрема, відповідно до висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 22.03.2018 у справі №910/15065/16 та від 28.03.2018 у справі №907/529/16, на які послався суд касаційної інстанції, направляючи дану справу на новий розгляд в частині стягнення пені, нарахування пені здійснюється на заборгованість, що існувала станом на дату закінчення дії договору і відповідно нараховується починаючи з 21 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору.

Таким чином, враховуючи те, що пункт 7.2. Договору містить вказівку на подію, а саме: не здійснення оплати отриманого природного газу до 20-го числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору, враховуючи загальні положення обчислення строків, закріплені в статтях 253, 254 Цивільного кодексу України, перебіг строку нарахування пені у спірних правовідносинах, що склались між сторонами, починається з 21.07.2015, тобто з наступного дня після 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині реалізації газу.

Як встановлено судами під час попереднього розгляду даної справи, станом на дату закінчення дії Договору (30.06.2015) існувала заборгованість за поставлений природний газ у травні та червні 2015 року.

Колегія суддів, із урахуванням вказівок, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.07.2018 у даній справі, зазначає, що нарахування пені за спірним Договором починається з 21.07.2015, тобто з наступного дня після 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині реалізації газу, та нараховується в межах строків нарахування заявлених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 31.08.2015 та відповідно до заявлених позовних вимог надав розрахунок штрафних санкцій за період з 20.02.2013 по 17.08.2015.

Після передачі справи на новий розгляд позивачем 18.09.2018 було подано розрахунок пені за період з 21.07.2015 по 20.12.2015 (включно) на суму 9 533 507,19 грн. (том 13, а.с. 32-45).

В той же час, позивачем не було подано заяву про зміну розміру позовних вимог, а тому суд першої інстанції обґрунтовано розглядав вимоги в частині стягнення пені з урахування періоду нарахування, заявленого позивачем у позовній заяві.

У матеріалах справи міститься також наданий відповідачем 03.10.2018 контррозрахунок пені, згідно якого період нарахування пені з 21.07.2015 по 17.08.2015, а загальна сума - 2 736 760,92 грн. (том 13, а.с. 75-79).

Суд першої інстанції, за результатами здійсненої перевірки нарахування заявленої позивачем до стягнення пені, встановив, що розмір останньої, перерахований судом у відповідності до умов Договору та приписів чинного законодавства за період з 21.07.2015 по 17.08.2015 становить 2 753 115,82 грн., а отже є меншим, ніж заявлено до стягнення позивачем, тому позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасну оплату переданого за Договором газу підлягають частковому задоволенню у розмірі 2 753 115,82 грн.

Скаржник в апеляційній скарзі не погоджується із рішенням суду про стягнення з нього на користь позивача пені у розмірі 2 753 115,82 грн., оскільки ця сума суттєво відрізняється як від суми нарахованої пені позивачем - 5 090 556,81 грн., так і відповідачем - 2 736 760,92 грн. Скаржник погоджується із визначеним судом першої інстанції періодом нарахування пені з 21.07.2015 по 17.08.2015, однак вважає необґрунтованим розмір нарахованої судом пені, оскільки в рішенні не відображено на які суми заборгованості судом було нараховано пеню - на заявлені позивачем чи на суми, взяті до розрахунків відповідачем.

Колегія суддів, дослідивши вказані доводи скаржника, встановила наступне.

У матеріалах справи (том 13, а.с. 80-84) міститься акт звірки розрахунків за період з 01.01.2013 по 31.07.2017, підписаний представниками ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Київгаз».

Враховуючи відомості щодо проплат, які містяться в акті звірки, колегією суддів встановлено, що у розрахунку пені за травень 2015 року, наданому позивачем, не повністю відображені оплати, які були здійснені відповідачем 01.07.2015 (в розрахунку пені позивача за 01.07.2015 відображена лише оплата в сумі 1 924 327,89 грн., тоді як в акті звірки за 01.07.2015 значаться оплати в сумі 1 555 836,35 грн. та 4 200 000,00 грн.), що вплинуло на невірне зазначення позивачем розміру основної заборгованості станом на 21.07.2015.

Судом встановлено, що із урахуванням здійснених відповідачем проплат, основна заборгованість станом на 21.07.2015 становила 44 572 458,98 грн., що вірно відображено саме у контррозрахунку пені відповідача за травень 2015 року.

Водночас, у контррозрахунку відповідача не відображено період нарахування пені з 03.08.2015 по 17.08.2015 (кінцева дата нарахування пені, вказана позивачем у позові), арифметично вірний розмір якої становить 254 100,51 грн.

Отже, арифметично вірний розмір пені за прострочення оплати у травні 2015 року становить 606 821,99 грн. (період з 21.07.2015 по 17.08.2015).

Щодо розрахунку пені за червень 2015 року, колегією суддів обґрунтованим визнаний розрахунок пені, наданий позивачем.

Так, за розрахунком позивача, станом на 21.07.2015 борг за зобов`язаннями червня 2015 року становив 48 865 368,10 грн., що є правильним.

Водночас, у контррозрахунку відповідача вказано, що основний борг станом на 21.07.2015 становив 44 935 975,90 грн., сума якого обґрунтована тим, що станом на червень 2015 року за відповідачем рахувалася переплата у сумі 1 694 812,73 грн., яка виникла у зв`язка із врахуванням відповідачем проплат у загальній сумі 12 000 000,00 грн., здійснених 26.08.2018.

Колегія суддів зазначає, що такий розрахунок відповідача є невірним, оскільки оплати, здійснені відповідачем за межами визначеного позивачем спірного періоду нарахування пені (з 21.07.2015 по 17.08.2015) не можуть бути враховані при визначенні суми основного боргу, за який нараховується пеня за червень 2015 року.

При цьому, врахування позивачем у 2018 році при здійсненні розрахунку пені за зобов`язаннями червня 2015 року оплат, проведених згідно постанови Кабінету Міністрів України №20 у жовтні та грудні 2015 року (згідно протоколів спільних нарад №2147, 2940, 2939) на суму 2 234 579,47 грн., є правом позивача та не призвело до збільшення розміру зобов`язань відповідача у цій частині.

Отже, сума пені за зобов`язаннями червня 2015 року за період з 21.07.2015 по 17.08.2015, нарахована на суму основного боргу 46 630 788,63 грн. (48 865 368,10 грн. - 2 234 579,47 грн.), становить 2 146 293,83 грн.

Відтак, врахувавши надані сторонами розрахунки та здійснивши арифметично вірний перерахунок заявленої до стягнення пені, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вірним є період нарахування пені з 21.07.2015 по 17.08.2015, а розмір останньої за зобов`язаннями травня-червня 2015 року становить 2 753 115,82 грн. (606 821,99 грн. + 2 146 293,83 грн.).

Таким чином, встановлений судом розмір пені є меншим, ніж заявлено до стягнення позивачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасну оплату переданого за Договором газу підлягають частковому задоволенню у розмірі, нарахованому судом, а саме в сумі 2 753 115,82 грн. В іншій частині позовні вимоги про стягнення пені є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Поруч із цим, стосовно поданого відповідачем 03.10.2018 клопотання про застосування на підставі статей 257, 258, 267 Цивільного кодексу України строку позовної давності до позовних вимог про стягнення пені та відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені поза межами річного строку позовної давності, суд зазначає, що під час попереднього судового розгляду справи судом було застосовано позовну давність до позовних вимог про стягнення нарахованої пені за період прострочення до 31.08.2014, про що зазначено в рішенні Господарського суду міста Києва від 24.10.2017 у даній справі, яке у вказаній частині сторонами не оскаржувалось, залишене без змін постановами суду апеляційної та касаційної інстанцій, та є чинним. В свою чергу, позивачем період нарахування пені обмежений 17.08.2015, а тому вимоги апеляційної скарги відповідача щодо застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення пені після 31.08.2015 є безпідставними.

Судом встановлено, що під час попередніх розглядів справи, а також 03.10.2018, після передачі справи на новий розгляд, відповідачем подано клопотання про зменшення розміру пені до 1,00 грн. на підставі статті 551 Цивільного кодексу України та статті 223 Господарського кодексу України, посилаючись на важкий фінансовий стан відповідача, незначне порушення строків оплати та сплату у короткий термін, а також наявність поважних причин неналежного виконання зобов`язань відповідачем.

Позивачем, у свою чергу, 17.10.2018 були подані до місцевого господарського суду заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру пені, у яких позивач зазначив, що нараховані ним штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним відповідачем зобов`язанням за договором купівлі-продажу природного газу, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що ПАТ «Київгаз» є збитковим підприємством та має важкий фінансовий стан, а тому підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 1,00 грн. відсутні.

Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені та доводи апеляційної скарги відповідача із цього приводу, зазначає наступне.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому береться до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Водночас, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та викладені відповідачем у клопотанні про зменшення розміру пені обставини, врахувавши заперечення позивача, вважає, що зменшення суми пені до 1,00 грн., про що просив відповідач, є значним та не повною мірою узгоджується з приписами статті 551 Цивільного кодексу України, статті 223 Господарського кодексу України щодо врахування інтересів як боржника, так і кредитора при зменшенні судом розміру неустойки (штрафних санкцій). При цьому, відповідачем, на переконання колегії суддів, не доведено наявності виняткових обставин, що визначені у вказаних приписах статті 233 Господарського кодексу України та з наявністю яких законодавець пов`язав виникнення підстав для зменшення розміру штрафних санкцій судом, не надано належних та допустимих доказів збитковості ПАТ «Київгаз», а тому у задоволенні відповідного клопотання відповідача про зменшення суми пені судом першої інстанції правомірно було відмовлено.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що місцевим господарським судом при вирішенні вказаного клопотання про зменшення розміру пені не було враховано тієї обставини, що судами справа розглядалась неодноразово і щоразу клопотання відповідача про зменшення розміру пені визнавалось судами правомірним та обґрунтованим, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки суд, розглядаючи дане клопотання та враховуючи, що рішення суду в частині стягнення пені (у тому числі в частині її зменшення) було скасоване судом касаційної інстанції, не був зв`язаний висновками, зробленими судами за попередніми розглядами справи в цій частині.

При цьому у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.07.2018 у справі №910/23359/15 зазначено, зокрема, що клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені має вирішуватися лише після встановлення вірного розміру пені, що і було зроблено місцевим господарським судом із урахуванням вищенаведених правових норм.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в частині стягнення пені з ПАТ «Київгаз» у даній справі підлягають частковому задоволенню, про що вірно зазначено судом першої інстанції в оскарженому рішенні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог у частині стягнення пені, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені та не наведено обґрунтованих підстав для задоволення клопотання про її зменшення.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Київгаз» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. У зв`язку з цим, вимоги апеляційної скарги відповідача про поворот виконання рішення суду у разі задоволення апеляційної скарги також задоволенню не підлягають.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 у справі №910/23359/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 у справі №910/23359/15 залишити без змін.

Матеріали справи №910/23359/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.07.2019.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка