Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/350/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Оберемок Г.А. - директор, паспорт АЕ №004571 від 06.03.1996;

від відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"Хімефект"

до Комунального підприємства Новоград-Волинської міської ради "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства"

про стягнення 136765,90 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімефект" звернулося до суду з позовом про стягнення з Комунального підприємства Новоград-Волинської міської ради "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" 136765,90грн, з яких: 124990,50грн основного боргу, 7500,00грн пені, 1275,63грн 3% річних, 2 999,77грн інфляційних.

Ухвалою суду від 08.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 30.05.2019.

Ухвалою суду від 30.05.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду справи по суті на 02.07.2019.

Представник позивача в судовому засіданні 02.07.2019 позов підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач свого представника в засідання суду не направив, хоча про час та місце підготовчого засідання був повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву, у визначені ГПК України строкине надав.

Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що явка представника відповідача в судове засідання обов`язковою не визнавалася, а надання письмового відзиву, відповідно до вимог ст. 178 ГПК України, є правом відповідача а не його обов`язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання відзиву на позовну заяву, не перешкоджає розгляду справи. Розгляд справи здійснюється за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

03.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімефект" (позивач, постачальник) та Комунальним підприємством Новоград-Волинської міської ради "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" (відповідач, покупець) укладено Договір постачання № 105 (надалі - Договір), предметом якого є постачання покупцеві хімічних реагентів (п. 1.1. Договору).

За умовами п. 1.2. Договору, асортимент, кількість, якісні характеристики і ціна товару, а так само умови і терміт постачання товару узгоджуються сторонами додатково, на підставі попередніх письмових заявок покупця, з урахуванням можливостей постачальника і оформлюються видатковими накладним постачальника.

Позивач вказує, що на адресу відповідача, згідно видаткових накладних №421 від 06.11.2018 та №420 від 07.11.2018, було поставлено товар на загальну суму 124990,50грн.

Не проведення відповідачем у повному обсязі розрахунків за отриманий товар стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Крім суми основного боргу у розмірі 124990,50 грн, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 7500,00грн пені, 1275,63грн 3% річних (визначені по кожній накладній за період прострочення включно по 10.04.2019) та 2999,77грн інфляційних за січень - березень 2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зсилається на ст.ст. 11,509,525, 526,530, 611,625,629 ЦК України, 193,230-233 ГК України та, відповідно, норми ГПК України.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, підтверджується належними доказами і підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору постачання №105 від 03.05.2018 (а.с. 10-14).

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, видатковими накладними №421 від 06.11.2018 та №420 від 07.11.2018 підтверджено, що на виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу товар, на загальну суму 124990,50грн. Вказаний товар був отриманий відповідачем, що підтверджується підписом уповноваженого за довіреністю представника та відтиском печатки відповідача на накладних (а.с. 15,16).

За умовами п. 4.2. Договору, товар (партія товару) оплачується покупцем, впродовж 30 календарних днів з дати поставки товару на склад покупця. Датою оплати вважається дата надходження грошей за товар (парті товару) від покупця на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений у Договорі. Оплаті проводиться покупцем в українських гривнях шляхом перерахування відповідних коштів ні розрахунковий рахунок продавця, вказаний в рахунку-фактурі.

Враховуючи вказану умову Договору, у відповідача виник обов`язок розрахуватися за отриманий товар по видатковій накладній №421 від 06.11.2018 у строк до 06.12.2018, а по видатковій накладній №420 від 07.11.2018 - до 07.12.2018.

Оскільки, у вказані строки відповідач оплати не здійснив, на час звернення позивача до суду у відповідача виникло грошове зобов`язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору грошових коштів у розмірі 124990,50грн. Відповідач існування вказаної заборгованості не спростував, на дату судового засідання доказів додатково проведених оплат не надав.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 124990,50 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи допущене порушення умов Договору в частині проведення розрахунків, позивач також просить стягнути з відповідача 7500,00грн пені, 1275,63грн 3% річних, 2 999,77грн інфляційних.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Аналогічна норма закріплена і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно доч.6 ст. 232 ГК України,нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Умовами п. 8.2 Договору сторони визначили, що у випадку несвоєчасної оплати вартості партії товару, покупець виплачує постачальникові за кожний день прострочення пеню в розмірі подвійної залікової ставки Національного банку України, що діяла протягом терміну затримки платежу, від недоплаченої в термін суми за поставлений товар, але не більше 1 % від загальної суми договору.

Перевіривши розрахунок пені (а.с. 5-6), здійснений позивачем по кожній окремій накладній, суд дійшов висновку, що її нарахування в сумі 15307,52грн. здійснено вірно. При цьому, враховуючи, що п. 8.2 Договору встановлює обмеження розміру пені, а саме не більше 1% від загальної суми договору (750 000,00грн Х 1 = 7500,00грн) позивач вірно заявив до стягнення з відповідача пеню у розмірі 7500,00грн, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних, суд встановив, що їх суми, за визначений позивачем період, є обґрунтованими та арифметично вірними, тому вимога в частині стягнення з відповідача 1275,63грн 3% річних та 2999,77грн інфляційних підлягає задоволенню.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статтей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав суду доказів, які б спростовували доводи позивача, натомість позивач обґрунтував свої позовні вимоги належними та достатніми доказами.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню у повному обсязі на суму 136765,90грн, з яких: 124990,50грн основного боргу, 7500,00грн пені, 1275,63грн 3% річних та 2999,77грн інфляційних.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімефект" до Комунального підприємства Новоград-Волинської міської ради "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства Новоград-Волинської міської ради "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" (11704, Житомирська обл., м. Новоград-Волинський, вул. Гетьмана Сагайдачного, буд. 43, ід. код 03343806) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімефект" (49125, м. Дніпро, Шосе Донецьке, буд. 104, ід. код 38985841):

- 124990,50грн основного боргу;

- 7500,00грн пені;

- 1275,63грн 3% річних;

- 2999,77грн інфляційних;

- 2051,49грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 04.07.19

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - у справу;

2,3 - сторонам ( рек. ).