РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.07.2019Справа № 910/6080/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом приватного акціонерного товариства Страхова компанія АХА Страхування до приватного акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна про стягнення 14 699,95 грн.,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У травні 2019 року приватне акціонерне товариство Страхова компанія АХА Страхування (далі Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна (далі Компанія) заборгованості з відшкодування заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди у розмірі 14 699,95 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13 травня 2019 року вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/6080/19 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, для подання заперечень на відповідь на відзив протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

Проте Компанія у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подала, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направила.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом статті 9 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В силу положень статті 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 13 травня 2019 року про відкриття провадження у справі № 910/6080/19 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 40.

Відповідно до частини 3 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами пункту 1 частини 6 статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення під розписку.

З матеріалів справи вбачається, що копія вищенаведеної ухвали Господарського суду міста Києва від 13 травня 2019 року була отримана уповноваженим представником відповідача 15 травня 2019 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи відповідне повідомлення про вручення цього судового відправлення.

Проте відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав та не скористався наданими йому процесуальними правами.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги те, що Компанія належним чином була повідомлена про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Разом із тим суд звертає увагу на те, що у процесі розгляду справи позивачем було змінено найменування з приватного акціонерного товариства Страхова компанія АХА Страхування на приватне акціонерне товариство Страхова компанія АРКС, що підтверджується відповідними відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

8 вересня 2018 року на парковці ТЦ Епіцентр по вулиці Городоцькій в селі Зимна Вода Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: зіткнення автомобіля "ФОЛЬКСВАГЕН", державний номерний знак: НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , з автомобілем "ТОЙОТА", державний номерний знак: НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "ФОЛЬКСВАГЕН", державний номерний знак: НОМЕР_1 , був неуважний за кермом, не стежив за дорожньою обстановкою та не виконав вимог дорожньої розмітки 1.18, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем "ТОЙОТА", державний номерний знак: НОМЕР_2 , чим порушив пункт 10.1 Правил дорожнього руху України.

Зазначені обставини були встановлені Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2018 року в справі № 450/2930/18, якою водія автомобіля "ФОЛЬКСВАГЕН", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна в матеріалах справи).

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "ТОЙОТА", державний номерний знак: НОМЕР_2 (застрахований транспортний засіб). Власником застрахованого транспортного засобу є ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що пошкоджений транспортний засіб було застраховано позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" від 18 травня 2018 року № 143014а8згф. Копія цього правочину наявна в матеріалах справи.

У зв`язку з наведеними обставинами 19 вересня 2018 року страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Судом також встановлено, що на підставі розрахунку страхового відшкодування, складеного з урахуванням рахунку-фактури від 2 жовтня 2018 року № Р-000064, виставленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 на ремонт автомобіля "ТОЙОТА", а також відповідної калькуляції, позивачем було складено страховий акт від 5 жовтня 2018 року № АХА2414987(належні копії зазначених документів наявні в матеріалах справи).

Відповідно до вказаного акту сума страхового відшкодування склала 60 229,98 грн.

З матеріалів справи вбачається, що вказана сума страхового відшкодування була перерахована позивачем на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 8 жовтня 2018 року № 503 633.

Статтею 27 Закону України Про страхування та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Товариство, здійснивши виплату страхового відшкодування, набуло права потерпілої у ДТП особи в межах здійсненої виплати.

Суд зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ, а звіт про оцінку ТЗ є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

У своїй позовній заяві позивач зазначив, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля "ТОЙОТА", державний номерний знак: НОМЕР_2 згідно звіту про оцінку від 18 жовтня 2018 року № 2796/18 складає 48 534,02 грн.

Отже, до позивача у зв`язку зі здійсненою страховою виплатою за вищеописаним ДТП перейшло право вимоги на суму відшкодування в розмірі 48 534,02 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як особи, що на законних підставах експлуатує автомобіль "ФОЛЬКСВАГЕН", державний номерний знак: НОМЕР_1 , застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № АК/9670802 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб 100 000,00 грн., франшиза 0,00 грн.).

Отже, Компанія є особою, на яку вказаним полісом покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації вищевказаного автомобіля "МЕРСЕДЕС" на момент ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою від 14 листопада 2018 року № 9415/18/ЦВ про виплату страхового відшкодування, яку було отримано останнім 21 листопада 2018 року.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Судом встановлено, що 14 січня 2019 року Компанією було сплачено на рахунок позивача страхове відшкодування в порядку регресу на суму 33 401,83 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 14 січня 2019 року № 24793. Отже, станом на дату подачі позову та розгляду справи залишок страхового відшкодування в розмірі 15 132,19 грн. відповідачем сплачений не був.

Водночас відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленої позивачем вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодження в ДТП. Також Компанія не спростувала і розраховану позивачем суму страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в статті 9 Закону України Про страхування.

Враховуючи вищезазначені обставини, а також умови полісу № АК/9670802 та положення статей 12, 22, 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, статей 9, 27 Закону України Про страхування та статей 993, 1192 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до останнього.

У той же час слід зазначити, що у своїй позовній заяві Товариство просило суд стягнути з Компанії 14 699,95 грн.

Ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі від 13 травня 2019 року позивачу було запропоновано надати письмові пояснення щодо ціни позову, зазначеної у прохальній частині його позовної заяви, з урахуванням здійсненого останнім розрахунку ціни даного позову.

Проте на час вирішення вказаного спору Товариство будь-яких документів та відповідних письмових пояснень щодо ціни позову, зазначеної у прохальній частині його позовної заяви, не надало.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність розгляду позовних вимог Товариства, вказаних останнім у прохальній частині його позовної заяви, а саме вимог про стягнення з Компанії 14 699,95 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач суму страхового відшкодування у розмірі 14 699,95 грн. на користь позивача не сплатив, обґрунтованих заперечень до Товариства не висунув, до суду їх також не подав. Матеріали справи не місять доказів протилежного.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування, яка склала 14 699,95 грн., підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вищезазначеної суми підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої Товариством суми судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись пунктом 13 статті 8, статтями 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 40; ідентифікаційний номер 20782312) на користь приватного акціонерного товариства Страхова компанія АРКС (04070, місто Київ, вулиця Іллінська, будинок 8; ідентифікаційний номер 20474912) 14 699 (чотирнадцять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 95 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування) та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10 липня 2019 року

Суддя Є.В. Павленко