ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2019 р. м. Київ Справа № 911/729/19

Суддя: Грабець С.Ю.

Секретар судового засідання: Абрамова В.Д.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ"

до управління соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації

про стягнення заборгованості,

за участю представників:

позивача: Осадчого В.М. (довіреність №225 від 29.12.2018 року);

відповідача: Гордієнка В.М. (довіреність №01-01/831 від 05.04.2019 року),

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2019 року до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" (далі - позивач) до управління соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 3 359 716,04 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач послався на порушення відповідачем умов договору про порядок відшкодування витрат за надані житлово-комунальні послуги пільговим категоріям громадян та громадянам, які отримують субсидію за рахунок субвенцій з державного бюджету, №3 від 01 березня 2018 року.

Ухвалою суду від 18.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 17 квітня 2019 року.

16 квітня 2019 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву №01-04/987 від 12.04.2019 року.

У підготовчому засіданні 17 квітня 2019 року було оголошено перерву до 22 травня 2019 року.

20 травня 2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог №417-Ск-6520-0519 від 15.05.2019 року, у зв`язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу. Представник позивача просив суд стягнути з відповідача три проценти річних у сумі 76 266,96 грн. та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 190 277,10 грн., всього 266 544,06 грн. Крім цього, представник позивача подав клопотання про повернення переплаченої суми судового збору №417-Ск-6528-0519 від 16.05.2019 року.

22 травня 2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву №417-Ск-6536-0519 від 16.05.2019 року.

22 травня 2019 року представник позивача в засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача у засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Судом встановлено, що відповідачем сплачено суму основного боргу в розмірі 3 093 717,98 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача від 28.01.2019 року та від 01.03.2019 року.

Ухвалою суду від 22.05.2019 року закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 12 червня 2019 року.

10 червня 2019 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшли пояснення щодо обставин справи №417-Ск-7689-0619 від 07.06.2019 року.

12 червня 2019 року представник позивача в засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Ухвалою суду від 12.06.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 03 липня 2019 року.

26 червня 2019 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке підлягало задоволенню судом.

03 липня 2019 року в судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовільнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків:

01 березня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" (далі - позивач) та управлінням соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації (далі - відповідач) був укладений договір про порядок відшкодування витрат за надані житлово-комунальні послуги пільговим категоріям громадян та громадянам, які отримують субсидію за рахунок субвенцій з державного бюджету №3 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, договір регламентує взаємовідносини сторін щодо відшкодування коштів за надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату газопостачання (надалі - житлово - комунальних послуг) пільговим категоріям громадян та громадянам, які отримують субсидії, за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що відшкодування здійснюється відповідно до Закону України "Про Державний бюджет" на відповідний рік, постанови КМУ від 4 березня 2002 року №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету" (із змінами), постанови КМУ від 29 січня 2003 №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" (із змінами), постанови КМУ від 21 жовтня 1995 року №848 "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово - комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива" (із змінами), постанови КМУ від 14 липня 2010 року №621 "Про посилення соціального захисту населення під час оплати житлово - комунальних послуг" (із змінами).

Згідно з п. 2.1 договору, сторони виконують взаємні обов`язки з метою забезпечення надання пільг та житлових субсидій з житлово - комунальних послуг пільговим категоріям громадян та громадянам, які отримують субсидію.

Відповідно до п. 2.2.1 договору, позивач зобов`язується здійснювати пільгове надання житлово - комунальних послуг громадянам, які мають право на відповідні пільги.

Пунктом 2.4.1 договору встановлено, що відповідач зобов`язується в повному розмірі перераховувати позивачу кошти для компенсації витрат по наданню послуг пільговим категоріям громадян.

Згідно з п. 3.1 договору, позивач щомісяця до 7 робочого дня наступного за звітним, подає відповідачу на паперових та електронних носіях розрахунки та акти звіряння щодо вартості фактично нарахованих сум за надані послуги пільговикам, субсидіантам у минулому місяці, згідно з формою "2 - пільга".

Відповідно до п. 3.2 договору, відповідач на підставі розрахунків та актів звіряння про надання житлово - комунальних послуг пільговикам, забезпечує перерахування сум відшкодування по пільговому наданню послуг позивачу.

Пунктом 3.3 договору встановлено, що відповідач на підставі актів звіряння розрахунків житлово - комунальних субсидій, забезпечує перерахування сум відшкодування по наданню послуг позивачу.

Згідно з п. 4.1 договору, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов даного договору, відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 4.2 договору, спірні питання, які виникають при виконанні даного договору вирішуються шляхом переговорів, при відсутності згоди, розглядаються в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору про порядок відшкодування витрат за надані житлово-комунальні послуги пільговим категоріям громадян та громадянам, які отримують субсидію за рахунок субвенцій з державного бюджету, №3 від 01 березня 2018 року позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги за період з 01.01.2018 року до 01.10.2018 року на загальну суму 3 093 171,98 грн., що підтверджується актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги, які надаються пільги за січень 2018 року, лютий 2018 року, березень 2018 року, квітень 2018 року, травень 2018 року, червень 2018 року, липень 2018 року, серпень 2018 року, вересень 2018 року, копії яких долучені до матеріалів справи.

Оскільки відповідач послуги, надані позивачем у період з 01.01.2018 року до 01.10.2018 року, не оплатив, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 3 093 171,98 грн. боргу, 76 266,96 грн. трьох процентів річних та 190 277,10 грн. суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції.

26 червня 2019 року через канцелярію Господарського суду Київської області представник позивача подав клопотання про уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача 74 800,92 грн. трьох процентів річних та 190 277,10 грн. суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Мала проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що рівність сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом.

16 квітня 2019 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву №01-04/987 від 12.04.2019 року, в якому представник відповідача проти боргу перед позивачем заперечувала, послалась на те, що відповідач є бюджетною установою, яка здійснює оплати на підставі кошторисних призначень у межах наданих видатків, а тому відповідачем відшкодовувались нараховані субсидії за надані населенню послуги із споживання природного газу протягом двох операційних днів з моменту отримання відповідних сум, що надійшли до місцевого бюджету. Крім цього, відповідач послався на те, що станом на 01 березня 2019 року у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем. Також відповідач заперечував щодо нарахування йому трьох процентів річних та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у зв`язку з тим, що умовами договору та чинним законодавством не встановлений строк здійснення відшкодування відповідачем позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

20 травня 2019 року на адресу суду від представника позивача надійшли документи, що підтверджують сплату відповідачем суми основного боргу в повному обсязі.

Так, ухвалою суду від 22.05.2019 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 3 093 171,98 грн.

У зв`язку із порушенням відповідачем строків перерахування грошових коштів за надані позивачем послуги з газопостачання населенню Баришівського району на пільгових умовах, позивач просив суд стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 74 800,92 грн. та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 190 277,10 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом встановлено, що для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати трьох процентів річних та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, необхідним є встановлення моменту, з якого боржник вважається таким, що прострочив.

В обґрунтування стягнення з відповідача трьох процентів річних та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, представник позивача послався на абзац 13 п. 6, абзаци 1, 7 п. 7, ч. ч. 1, 2 п. 8 постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 року "Про затвердження порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок №256).

Відповідно до абзаців 6, 7 п. 5, абзаців 1, 4, 5, 8, 13, 14 п. 6, абзаців 1, 3 п. 7 Порядку №256, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів готують щомісяця до 10 числа наступного періоду, зокрема, інформацію про суми нарахованих пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло, водопостачання і водовідведення, та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами, установами та організаціями, що надають житлово-комунальні послуги, і надсилають фінансовим органам райдержадміністрацій, виконавчих органів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад.

Підприємства, установи та організації, що надають послуги з постачання електроенергії, транспортування, розподілу та постачання природного газу, послуг з тепло-, водопостачання і водовідведення готують реєстри обсягів спожитих енергоносіїв та наданих послуг, що підлягають перерахуванню, відповідно до фактичних обсягів спожитих енергоносіїв та наданих послуг, але не вище обсягів нарахованих сум пільг і субсидій, і надсилають їх протягом місяця, але не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним періодом, фінансовим органам райдержадміністрацій, виконавчих органів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад та головним розпорядникам коштів місцевих бюджетів.

Фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад на підставі інформації, зазначеної у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри сум, що підлягають перерахуванню, та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі протягом місяця, але не пізніше 15 числа місяця, що настає за звітним періодом, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення.

Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у дводенний строк узагальнюють реєстри, зазначені в абзаці четвертому пункту 6 цього Порядку, та надають їх Головним управлінням Казначейства.

Головні управління Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі щомісяця не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після отримання від фінансових органів подають Державній казначейській службі відповідні дані щодо фактично нарахованих сум пільг, субсидій, допомоги та кредиторської заборгованості відповідних бюджетів згідно із зазначеними реєстрами.

Казначейство перераховує протягом місяця, але не пізніше 20 числа місяця, що настає за звітним періодом, субвенцію для виплати пільг та житлових субсидій населенню на оплату: електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг з тепло-, водопостачання і водовідведення за видами послуг згідно із узагальненими реєстрами.

Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій в межах сум, отриманих від Казначейства за відповідним видом послуг, протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, об`єднаних територіальних громад відповідно до фактичних зобов`язань з пільг, субсидій і допомоги населенню відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати.

Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби.

Згідно з абзацами 1, 2 п. 8 Порядку №256, отримані місцевими бюджетами суми субвенцій в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) перераховуються протягом двох операційних днів на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) здійснюють протягом двох операційних днів розрахунки з підприємствами, установами та організаціями, що надають житлово-комунальні послуги, балансоутримувачами відомчого житла, гуртожитків, управителями багатоквартирних будинків, об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків та житлово-будівельними кооперативами і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло, водопостачання і водовідведення,

Так, вищевказаними нормами передбачено алгоритм дій учасників заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, відповідно до якого перерахуванню субвенцій з державного бюджету передує виконання підприємствами - надавачами послуг та розпорядниками коштів обов`язку з надання органам Державної казначейської служби звітів/реєстрів обсягів спожитих енергоносіїв та наданих послуг, доказів виконання якого сторонами у цій справі не надано.

Водночас, визначений вищевказаними законодавчими приписами алгоритм перерахування коштів не передбачає строків виконання відповідачем обов`язку по перерахуванню коштів за надані позивачем послуги з газопостачання населенню безпосередньо на рахунок позивача, як і не передбачає момент, із настанням якого слід відраховувати передбачені абзацом 2 п. 8 Порядку два операційні дні для здійснення розрахунків з підприємствами.

Інших належних та допустимих доказів, на підставі яких було б можливим встановлення моменту виникнення у відповідача обов`язку по сплаті вартості наданих послуг, суду не надано.

Отже, вищенаведені обставини унеможливлюють встановлення судом моменту виникнення у відповідача обов`язку по перерахуванню коштів за надані позивачем послуги з газопостачання населенню, а відтак і моменту, з якого останній вважається таким, що прострочив у розумінні ст. 612 Цивільного кодексу України, тоді як альтернативне визначення моменту виникнення грошового зобов`язання (шляхом підсумовуючого обрахунку встановлених для всіх державних органів строків вчинення передбачених законом дій) суперечить приписам цивільного законодавства стосовно строків та визначення моменту виникнення зобов`язання.

Тому вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних у розмірі 74 800,92 грн. та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 190 277,10 грн., задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

20 травня 2019 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про повернення переплаченої суми судового збору №417-Ск-6528-0519 від 16.05.2019 року, у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині стягнення основного боргу.

Згідно з ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір у сумі 50 395,74 грн., відповідно до платіжного доручення №589 від 27 лютого 2019 року.

Оскільки судом закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу, суд дійшов висновку про те, що клопотання позивача про повернення судового збору підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 173, п. 3 ч. 1 ст. 174, ч. ч. 1, 7 ст. 193, ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 612, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 11, ст. 12, ч. ч. 3, 4 ст. 13, ст. ст. 14 - 15, ст. 18, ст. 19, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ст. 86, ч. ч. 1, 2 ст. 123, п. 2 ч. 4 ст. 129, ч. ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ч. 3 ст. 232, ст. 233, ст. 236, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у позові товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" до управління соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації про стягнення заборгованості.

Повернути товариству з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" (04018, місто Київ, проспект Свободи, 2 Г, літера А, ідентифікаційний код 39592941) з Державного бюджету України 46 397,58 грн. (сорок шість тисяч триста дев`яносто сім грн. 58 коп.) судового збору, сплаченого згідно з платіжним дорученням №589 від 27 лютого 2019 року (отримувач: ГУ ДКСУ у Київській області, рахунок №3082, МФО 899998, код 37955989).

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 08.07.2019 року.

Суддя С. Грабець