РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.07.2019 Справа № 910/6739/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши у спрощеному провадженні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Вдовенка Віталія Вікторовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Картель буд»

про стягнення 29 557, 78 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Вдовенко Віталій Вікторович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Картель буд» про стягнення заборгованості у сумі 29 557, 78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди № 0109 від 01.09.2017, що і стало підставою для звернення до суду.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив. Дана ухвала направлена сторонам по справі у встановленому порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення від 31.05.2019.

Однак, у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, відповідач не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.09.2017 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено договір оренди № 0109, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування побутове приміщений у кількості - 1 шт. площею 15 кв.м. (6000мм х 2450 мм х 2900 мм, яке буде знаходитись за адресою: м. Переяслав-Хмельницький. Вартість об`єкту оренди складає 70 000, 00 грн. з ПДВ

Згідно п. 2.1. договору, доставку по вищевказаній адресі орендаря та повернення за фактичною адресою орендодавця на момент закінчення дії договору оренди здійснює орендодавець.

Відповідно до п. 2.2. договору, моментом передачі орендодавцем та прийняття орендарем об`єкта оренди у тимчасове платне користування, вважається дата фактичної передачі майна та підписання акта приймання - передачі об`єкта оренди, що складається представниками сторін. Об`єкт оренди може використовуватися виключно як житлове, офісне приміщення або роздягальня.

Орендоване майно було передано за Актом приймання-передачі приміщення до договору від 01.09.2017, який підписаний сторонами договору та скріплений печатками.

Моментом повернення орендарем та прийняття орендодавцем об`єкта оренди вважається дата підписання акта здачі-приймання об`єкта оренди, що складається представниками сторін та підписується в момент фактичного отримання майна, п. 2.3. договору.

Термін дії цього договору - 2 місяці з дати підписання сторонами акта приймання-передачі (п. 3.1. договору).

Договір може бути подовжений чи достроково припинений за згодою сторін. При припиненні дії договору, орендар зобов`язаний письмово попередити орендодавця за 10 днів до закінчений строку дії договору. У випаду, якщо орендар письмово не повідомив орендодавця про припинення або пролонгацію, а продовжує користуватись побутовим приміщенням, договір вважається пролонгованим до фактичного повернення побутового приміщення за актом приймання-передачі.

Оплата згідно п.п. 4.1. цього договору вважається автоматичною пролонгацією його дії (п. 3.4. договору).

Орендні відносини пролонговувались сторонами відповідно до п. 3.4. договору оренди за фактом продовження орендного користування побутовими приміщеннями.

За умовами п. 4.1. договору, орендна плата за користування об`єктом оренди складає 3 000, 00 грн. (в т.ч. ПДВ 500, 00 грн.) за один місяць оренди за 1 (одне) побутове приміщення. Орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату щомісячно, не пізніше 1-го числа поточного місяця з урахуванням індексу інфляції, встановленого Державним комітетом Статистики України за попередній місяць.

Відповідно до п. 5.9 договору за прострочення сплати орендних платежів орендар згідно ст.ст. 536, 625 ЦК України сплачує орендодавцю проценти за користування чужими коштами у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків річних від простроченої суми, а у разі прострочення більше ніж 3 (три) календарних дні, орендодавець має право самостійно вилучити об`єкт оренди, що не звільняє орендаря від сплати процентів за користування чужими коштами. Окрім цього, орендар зобов`язується виконати всі дії для повернення об`єкта оренди орендодавцю та не утримувати його. У разі чинення орендарем перепон щодо вилучення об`єкту оренди (наприклад, об`єкт оренди знаходиться на охоронювальній території, на яку орендодавця не допускають), орендар сплачує орендодавцю штраф за кожен день чинення перепон у розмірі 10 відсотків від місячної вартості орендної плати.

Як стверджує позивач, всупереч умовам договору щодо строків оплати, орендар перестав сплачувати оренду плату за користування орендованим приміщення, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача орендної плати у сумі 14 000, 00 грн., 50 % річних у сумі 2 978, 08 грн., інфляційних втрат у сумі 579, 70 грн. та неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю у розмірі 12 000, 00 грн.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем в оренду майна, прийняття відповідачем та користування об`єктом оренди за Договором та сплати орендних платежів з квітня 2018 по вересень 2018. Доказів на оплату виставлених позивачем відповідачу рахунків (додані до позовної заяви) за користування орендованим майном з жовтня 2018 по лютий 2019, відповідачем не надано (про розгляд справи повідомлений належним чином).

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України, що кореспондується з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотивів, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, оскільки відповідач свої грошові зобов`язання за договором оренди належним чином не виконав - станом на день прийняття рішення, орендну плату за період заявлений в позовній заяві не сплатив, факт наявності заборгованості відповідач не спростував, доказів сплати вказаних платежів суду не надав, у той час як розмір відповідно заявлених до стягнення коштів відповідає фактичним обставинам справи та є арифметично вірним, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 14 000, 00 грн. заборгованості з орендних платежів є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю у сумі 12 000, 00 грн. на підставі ст. 782 ЦК України.

Відповідно до ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Позивачем до позовної заяви додано претензію від 08.02.2019 № 08.02-д/1, в прохальній частині якої зазначено, що у разі невиконання даної вимоги позивач буде змушений звернутися до суду про стягнення заборгованості за орендними платежами разом з штрафними санкціями.

Питання щодо повернення відповідачем орендованого майна, позивачем в даній претензії не ставилось, інших доказів щодо вимоги повернення відповідачем майна, позивачем суду не надано.

З умов п. 3.4. договору випливає, якщо орендар письмово не повідомив орендодавця за 10 днів до закінчений строку дії договору про припинення або пролонгацію, а продовжує користуватись побутовим приміщенням, договір вважається пролонгованим до фактичного повернення побутового приміщення за актом приймання-передачі.

Докази повернення орендованого приміщення чи звернення орендаря до орендодавця з листом про повернення майна в матеріалах справи відсутні.

З викладеного випливає, що орендні відносини пролонговувались сторонами за фактом продовження орендного користування побутовими приміщеннями.

Господарський суд зазначає, що стягнення з відповідача на користь позивача одночасно орендної плати, і неустойки відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України призведе до подвійної оплати за користування річчю, оскільки неустойка, що передбачена ч. 2 ст. 785 ЦК України є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією в розумінні ст. 230 ГК України. Одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Даний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі від 13.02.2018 № 910/12949/16.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З огляду на викладене, господарський суд у даній справі дійшов висновку про відмову в задоволені вимоги позивача про стягнення з відповідача 12 000, 00 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 50 % річних за користування чужими грошовими коштами, нарахованих на суму заборгованості за орендними платежами, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За умовами п. 5.9 договору за прострочення сплати орендних платежів орендар, згідно ст.ст. 536, 625 ЦК України сплачує орендодавцю проценти за користування чужими коштами у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків річних від простроченої суми.

Господарський суд, перевіривши та здійснивши власний розрахунок 50 % річних, зазначає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 724, 40 грн.

Також, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу на суму боргу індекс інфляції за весь час прострочення.

Перевіривши та здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат суд зазначає, що з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 478, 63 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 ГПК України, обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивача.

За таких обставин, суд оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 118, 02 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Картель буд» (03110, м. Київ, вул. Пироговського, будинок 19, корпус 6, ідентифікаційний код 38473617) на користь Фізичної особи-підприємця Вдовенка Віталія Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) грошові кошти: заборгованість - 14 000 (чотирнадцять тисяч) грн. 00 коп., 50 % річних - 2 724 (дві тисяч сімсот двадцять чотири) грн. 40 коп., інфляційні втрати - 478 (чотириста сімдесят вісім) грн. 63 коп. та витрати зі сплати судового збору - 1 118 (тисячу сто вісімнадцять) грн. 02 коп.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва