ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/13436/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Пількова К.М. та Селіваненка В.П.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

касаційну скаргу державного підприємства "Адміністрація річкових портів"

на рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2018 (головуючий суддя Чинчин О.В.) та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 (головуючий суддя Агрикова О.В., судді: Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.)

за позовом державного підприємства "Адміністрація річкових портів" (далі Підприємство)

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (далі Фонд),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Вітес" (далі - ТОВ "Вітес"),

про стягнення 357 244,11 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Підприємство звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення 30 відсотків орендної плати, отриманої Фондом у період з 01.09.2015 по 31.08.2018 на підставі додаткової угоди від 17.12.2011 № 365 до договору оренди від 01.11.1994, яка складає 357 244,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до пункту 17 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (в редакції, чинній на момент укладання правочину; далі - Методика) Підприємство має право на 30 відсотків орендної плати, сплаченої ТОВ "Вітес" Фонду за додатковою угодою від 17.12.2011 № 365 до договору оренди від 01.11.1994.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.12.2018, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судові рішення попередніх інстанцій мотивовані тим, що: Підприємство не є стороною договору оренди як балансоутримувач, а тому позов про стягнення орендних платежів є передчасним; Підприємство не було позбавлене права звернутись до суду з вимогою про внесення змін до договору щодо розподілу орендних платежів або визнання його недійсним у разі порушення його прав; надані Підприємством докази на підтвердження проведення фінансових операцій у період з 01.09.2015 по 31.08.2018 на підставі додаткової угоди від 17.12.2011 № 365 до договору оренди від 01.11.1994 є неналежними.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Підприємство звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що:

- порядок сплати та розподіл орендної плати не віднесено до істотних умов договору оренди державного майна;

- у Методиці не визначено, яка сторона за договором здійснює розподіл орендної плати та перераховує належні частки до Державного бюджету та балансоутримувачу;

- у позовній заяві заявлені вимоги про розподіл отриманої Фондом орендної плати відповідно до вимог Методики, а не про стягнення заборгованості з орендної плати;

- лист Фонду від 06.09.2018 № 30-06/8950, в якому зазначено, що за період з 01.09.2015 по 31.08.2018 ТОВ "Вітес" сплатило орендну плату у розмірі 1 190 813,69 грн, є належним підтвердженням розміру сплаченої орендної плати в розумінні приписів статей 73, 75 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Фонд подав відзив на касаційну скаргу, який не містить підпису його представника Бондара М.В., а відтак не береться судом до уваги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що

01.11.1994 акціонерним товариством "Київський річковий порт" (Орендодавець) та ТОВ "Вітес" (Орендар) укладено Договір, відповідно до умов якого Орендодавець здає, а Орендар приймає в орендне користування пасажирський причал стаціонарний двоповерховий "Березняки" площею 351,3 кв.м із вбудованим павільйоном для переобладнання, реконструкції та використання під кафе.

У подальшому, 17.12.2001, Фондом (Орендодавець) та ТОВ "Вітес" (Орендар) було укладено Додаткову угоду №365 до Договору, якою викладено договір у новій редакції з метою приведення його у відповідність до Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до пункту 1.1 Договору (в редакції додаткової угоди від 17.12.2001) Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державну нежитлову споруду - причал "Березняки", площею 351,3 кв.м, розміщену за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, що знаходиться на балансі AT "Київський річковий порт" та не увійшла до статутного фонду AT "Київський річковий порт", вартість якоїо становить за експертною оцінкою станом на 01.11.2001 376600 грн. Майно передається в оренду з метою використання під ресторан "Каравела".

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі Майна. (пункт 2.1 Договору).

Згідно з пунктом 3.1 Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) - листопад 2001 року: 4731,04 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2001 року визначалася шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за грудень 2001року.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (пункт 3.2 Договору).

У пункті 3.3 Договору зазначено, що перерахування здійснюються Орендарем до 10 числа місяця, наступного за звітним, з урахуванням щомісячного індексу інфляції, до державного бюджету.

Цей Договір укладено строком на 23 роки, що діє з 17.12.2001 по 17 грудня 2024 включно (пункт 10.1 Договору).

У пункті 10.2 Договору визначено, що умови цього Договору зберігають силу протягом всього терміну цього Договору, в тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище Орендаря, а в частині зобов`язань Орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов`язань.

Згідно з пунктом 10.3 Договору зміни і доповнення або розірвання цього Договору допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

17.12.2001 за актом приймання - передачі в оренду нерухомого майна Фонд передав, а ТОВ "Вітес" прийняло в строкове платне користування державну нежитлову споруду - причал "Березняки", площею 351,3 кв.м, розміщену за адресою: АДРЕСА_1 набережна.

Водночас встановлено судами і те, що на підставі спільного наказу Фонду державного майна України та Міністерства транспорту та зв`язку України "Про передачу державного майна" від 19.07.2007 № 1211/614, із змінами від 19.09.2007 № 1514/827, державне майно, яке в процесі приватизації не увійшло до статутних фондів та знаходиться на балансах відкритого акціонерного товариства "Київський річковий порт" (далі - ВАТ "Київський річковий порт") та відкритого акціонерного товариства "Кременчуцький річковий порт" (далі ВАТ "Кременчуцький річковий порт"), передано до сфери управління Міністерства транспорту та зв`язку України.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України "Про впорядкування управління державним майном" від 17.08.2007 № 721 створено комісію з передачі державного майна, яке в процесі приватизації не увійшло до статутних фондів та знаходиться на балансах ВАТ "Київський річковий порт" та ВАТ "Кременчуцький річковий порт", до сфери управління Міністерства транспорту та зв`язку України.

За актом приймання - передачі державного майна, яке не увійшло до статутного фонду ВАТ "Київський річковий порт" до сфери управління Міністерства транспорту та зв`язку України, комісія встановила склад об`єктів передачі державного майна, яке не увійшло до статутного фонду ВАТ "Київський річковий порт", та їх вартість станом на 19.06.2006, визначені в додатку №1 до цього акта приймання - передачі.

Листом від 20.11.2012 № 01-29-1262 публічне акціонере товариство "Київський річковий порт" повідомило Підприємство, Прокуратуру в м. Києві, Міністерство інфраструктури України про зняття з обліку державного майна, що не увійшло до статутного фонду.

На момент укладення спірного договору відносини майнового найму, різновидом якого є оренда, були врегульовані нормами глави 25 Цивільного кодексу УРСР; відносини щодо оренди державного та комунального майна - Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Частинами першою, третьою та п`ятою статті 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами першою та четвертою статті 286 ЦК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції чинні на момент укладання правочину) орендодавцями є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам.

За приписом пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендарями згідно з цим Законом можуть бути господарські товариства, створені членами трудового колективу підприємства, його структурного підрозділу, інші юридичні особи та громадяни України, фізичні та юридичні особи іноземних держав, міжнародні організації та особи без громадянства.

Відповідно до частин першої та другої статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній на момент вчинення правочину) орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Річна орендна плата за користування цілісним майновим комплексом підприємства, його структурним підрозділом не може перевищувати десяти відсотків вартості орендованого майна. У разі визначення орендаря на конкурсних засадах умовами конкурсу може бути передбачено більший розмір орендної плати.

Методика розрахунку та порядок використання орендної плати визначаються: Кабінетом Міністрів України - для об`єктів, що перебувають у державній власності; органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим; органами місцевого самоврядування - для об`єктів, що перебувають у комунальній власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 р. №786 затверджено Методику.

Відповідно до пункту 2 Методики розмір орендної плати встановлюється договором оренди між орендодавцем та орендарем. У разі коли орендодавцем нерухомого майна (будинку, споруди, приміщення) є державне підприємство, установа, організація, розмір орендної плати погоджується з органом, визначеним в абзаці другому статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Пунктом 17 Методики (в редакції, чинній на момент укладання правочину) встановлено, що у разі коли орендодавцем майна є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво, орендна плата спрямовується, зокрема, за нерухоме майно державних підприємств, установ, організацій (крім підприємств, установ та організацій галузі кінематографії, що належать до сфери управління Мінкультури, - на період до 31 грудня 2016 р.) - 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває це майно.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, пунктом 1.1 Договору (в редакції додаткової угоди від 17.12.2001) визначено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державну нежитлову споруду - причал "Березняки", площею 351,3 кв.м, розміщену за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, що знаходиться на балансі AT "Київський річковий порт" та не увійшла до статутного фонду AT "Київський річковий порт", вартість якої становить за експертною оцінкою станом на 01.11.2001 376600 грн. Майно передається в оренду з метою використання під ресторан "Каравела".

Відтак суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що Підприємство не є стороною договору оренди як балансоутримувач, а тому стягнення частини орендних платежів на користь позивача на підставі спірного договору оренди є передчасним. Таким чином, Підприємство, вважаючи, що воно має право на отримання 30% орендної плати відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу як балансоутримувач, не позбавлене права звернутись до суду з позовом про внесення змін до вказаного договору, за результатами якого суд приймає відповідне рішення про наявність чи відсутність таких підстав.

При цьому судами попередніх інстанцій встановлено та з матеріалів справи вбачається, що листом від 02.09.2015 №01/05-816 Адміністрація вже зверталася до Фонду з проханням внести зміни до чинного Договору відповідно до Методики, однак такі зміни внесені не були.

Водночас Суд визнає помилковим висновок судів попередніх інстанцій про те, що вимоги позовної заяви у цій справі за своєю суттю є вимогами про стягнення орендних платежів з ТОВ "Вітес", що є істотною умовою Договору, оскільки у відповідності до пункту 17 Методики у разі коли орендодавцем майна є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво, орендна плата за нерухоме майно державних підприємств, організацій спрямовується: 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває це майно. Тобто вимоги позовної заяви зумовлені розподілом вже сплачених орендних платежів між рахунками державного бюджету та Підприємства. Разом з тим ні приписи зазначеної Методики, ані умови договору оренди не містять конкретної вимоги щодо обов`язку саме орендаря здійснювати відповідний розподіл орендної плати і самостійно перераховувати державному підприємству відповідну частину орендної плати. Водночас такий помилковий висновок судів попередніх інстанцій не вплинув на правильність судового рішення по суті спору.

Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження сплати ТОВ "Вітес" на користь Фонду орендної плати за спірний період Адміністрація посилається на лист від 06.09.2018 № 30-06/8950, в якому Фонд зазначає, що орендарем ТОВ "Вітес" за період з 01.09.2015 по 31.08.2018 сплачено до державного бюджету орендну плату у розмірі 1 190 813,69 грн, інших доказів на підтвердження сплаченої суми скаржником не надано. За таких обставин суди попередніх інстанцій, встановивши відсутність первинних доказів (платіжні доручення, квитанції, виписки по рахунку), які б підтверджували проведення фінансової операції, дійшли висновку про непідтвердження заявленої до стягнення суми за договором оренди достатніми доказами.

Таким чином, Касаційний господарський суд перевірив доводи касаційної скарги на предмет законності оскаржуваного судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку з чим не вдається до дослідження і перевірки інших доводів, які за своїм змістом на результат вирішення спору не впливають та зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Так, відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових актів без змін як таких, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, які застосовані судами з урахуванням встановлених ним фактичних обставин справи і наявних у ній доказів.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства "Адміністрація річкових портів" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 у справі № 910/13436/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя К. Пільков

Суддя В. Селіваненко