ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.06.2019 Справа № 917/737/17

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир"

про розстрочку виконання рішення суду по справі №917/737/17

за позовом Приватного підприємства "Консалтингова фірма "Прометей" (вул. Івана Мазепи, буд. 10, м. Київ, 01010) в особі філії "Менський сир" (вул. Леніна, 122, м. Мена, Чернігівська область, 15600)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (вул. Будька, буд. 47, м.Гадяч, Полтавська область, 37300)

про стягнення 7 142 978,62 грн.

Суддя Іванко Лідія Андріївна

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Представники:

від стягувача: не з"явились

від боржника (заявника): Борсук В.В., дов. від 01.11.2018 року, свід. ПТ

№ 2309 від 02.10.2018 року

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" звернулося до господарського суду Полтавської області з заявою про розстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 03.10.2017р. у справі №917/737/17 за позовом Приватного підприємства "Консалтингова фірма "Прометей" в особі філії "Менський сир" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" про стягнення заборгованості.

Суд ухвалою від 13.06.2019 року прийняв заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" до розгляду та призначив судове засідання на 24.06.2019р.

Представник стягувача в судове засідання не з"явився, про причину неявки суд не проінформував. При цьому, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою в поштовому повідомленні (додається).

Представник заявника на задоволенні заяви наполягає.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши представника заявника, суд встановив:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 року у справі №917/737/17 позовні вимоги Приватного підприємства "Консалтингова фірма 'Прометей" в особі філії "Менський сир" задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" 4368207,33 грн. основного боргу, 476416,89 грн. пені, 702177,11 грн. інфляційних, 154345,13 грн. - 3% річних, 85517,20 грн. витрат з оплати судового збору.

Постановою Східного апеляційного господарського суду №917/737/17 від 05.02.2019 року рішення господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 року у справі №917/737/17 змінено. Позовні вимоги Приватного підприємства "Консалтингова фірма "Прометей" в особі філії "Менський сир" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" 4368207,33 грн. основного боргу, 462207,54 грн. пені, 737472,18 грн. інфляційних, 154465,04 грн. - 3% річних, 85835,28 грн. витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви.

29.05.2019 року до господарського суду надійшла заява (вх.№ 5592) Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" про розстрочку виконання рішення суду від 03.10.2017 р. по справі №917/737/17.

В обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення боржник посилається на наступні обставини:

- Втрату основного ринку збуту продукції, з огляду на введення Російською Федерацією з 2014 року продуктового ембарго, що в сукупності зі збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшенням платоспроможності населення, зменшенням внутрішнього попиту на сирну продукцію призвели до значного зниження обсягів виробництва та реалізації продукції підприємством відповідача, чим й обумовлюється неможливість своєчасного проведення розрахунків з постачальниками за отриману молочну сировину та іншу продукцію.

- Зазначає, що підприємство відповідача є збитковим, зокрема, ТОВ «Гадячсир» має заборгованість по виплаті заробітної плати перед своїми працівниками на загальну суму 588300,00 грн. (копія звіту з праці за березень 2019 року додається).

- Аудиторською компанією ТОВ «Аудиторська фірма «Центр розвитку бізнесу» проведений економічний аналіз аналітичних показників ліквідності (платоспроможності) та фінансової стійкості ТОВ «Гадячсир», за висновком від 25.05.2018 р. якої станом на 31.03.2018 р. баланс ТОВ «Гадячсир» є неліквідним, товариство не може своєчасно погасити короткострокову заборгованість за рахунок власних коштів і знаходиться в залежності від позикового капіталу.

- ТОВ «Гадячсир» на теперішній час перебуває в дуже скрутному фінансовому стані і має велику заборгованість перед банками за укладеними кредитними договорами.

- Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Гадячсир» з метою відновлення виробничої діяльності товариства прийнято рішення про внесення додаткових внесків в сумі 5 000 000,00 грн. до статутного капіталу ТОВ «Гадячсир», а також з метою залучення додаткових коштів для відновлення господарської діяльності ТОВ «Гадячсир» укладено з СПП «РВД-Агро» договір про отримання безвідсоткової фінансової допомоги у розмірі 30 000 000,00 грн.

Крім того, заявник стверджує, що у І кварталі 2019 року - ІІІ кварталі 2019 року ТОВ «Гадячсир» розраховує на значні надходження коштів у зв`язку з укладенням нових контрактів, погодження графіків нових поставок зі своїми контрагентами та відновлення роботи за укладеними раніше угодами, пошуком нових ринків збуту продукції.

02.01.2018 р. між ТОВ «Гадячсир» та ТОВ «Торговий дім «Гадячсир-Україна» укладено договір № 0201 про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «Торговий дім «Гадячсир-Україна» компенсує право вимоги за договором купівлі-продажу № 38 від 10.11.2016 р. ТОВ «Гадячсир» окремими платежами в строк до 31.12.2019 р. на загальну суму 50 000 000,00 грн.

Своє скрутне економічне та фінансове становище заявник підтверджує Балансом ( Звітом про фінансовий стан) за 2017 рік та 2018, а також Звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017 та 2018 роки.

Так, за результатами господарської діяльності протягом 2018 року у заявника прибуток відсутній та обліковуються збитки у розмірі 476 мільйонів 860 тисяч грн. Загальна сума збитків заявника на день звернення з даною заявою становить 1 мільярд 779 мільйонів 25 тисяч гривень.

Всі вище наведені обставини на думку заявника є такими, що істотним чином ускладнюють негайне виконання рішення суду по даній справі і просить суд розстрочити виконання рішення господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 року на 12 місяців.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав заяви про надання розстрочки виконання судового рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини 3 статті 129 Конституції України, обов`язковість рішень суду відноситься до основних засад судочинства.

Відповідно до статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи (ч. 2 ст. 331 ГПК України).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 331 ГПК України).

Згідно ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім"ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

За приписами п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції").

У рішенні від 29.06.2004 Європейський суд з прав людини у справі "Півень проти України" дійшов висновку, що державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не можна прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини".

При цьому, за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013р. у справі №1-7/2013, до обставин, які ускладнюють виконання судового рішення належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Із зазначених норм права вбачається, що відстрочення рішення допускається при наявності обставин, які суттєво ускладнюють виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Господарський процесуальний кодекс не визначає виключний перелік обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому, суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини.

В заяві боржник посилається на важкий фінансовий стан з огляду на втрату ринків збуту, на загрозу банкрутства з огляду на відсутність джерел власних коштів; на наявність укладених контрактів на поставку продукції, пошук нових ринків збуту продукції; що заходи примусового виконання рішення матимуть своїм наслідком накопичення нових боргів при неможливості їх погашення.

При цьому, за змістом статті 331 Господарського процесуального кодексу України, складне фінансове становище заявника не є обставинами, котрі ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим у встановленим господарським судом способом, а відтак не виступають підставою для розстрочки виконання рішення суду.

У постанові Верховного Суду від 12.02.2018 р. у справі № 906/434/17 зазначено, що баланс (звіт про фінансовий стан) за певний період часу відображає дані лише на конкретну дату та не показує проміжні дані ведення відповідачем господарської діяльності.

Актуальної бухгалтерської документації з повними даними ведення господарської діяльності, а також, в тому числі, на підтвердження скрутного фінансового становища, збитковості підприємства, суттєвого перевищення суми дебіторської заборгованості перед кредиторською заборгованістю тощо на момент звернення зі згаданою заявою до суду ТОВ «Гадячсир» до матеріалів справи не надано, тому доводи боржника про те, що одночасне і повне виконання рішення суду в даній справі може призвести до виникнення у відповідача заборгованості зі сплати податків, зборів та інших платежів до бюджету, заробітної плати і, як наслідок, припинення господарської діяльності боржника, що унеможливить виконання рішення суду є безпідставними.

За визначенням ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництвом є діяльність, яка ведеться на власний ризик, метою якої є отримання прибутку. В той же час, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, тобто відсутність у боржника грошових коштів не є обставиною, яка може служити підставою для невиконання зобов`язання по оплаті.

При вирішенні питання щодо доцільності надання розстрочення виконання судового рішення судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість у ТОВ «Гадячсир» перед позивачем виникла ще у березні 2016 року, тобто відповідач не сплачує заборгованість три роки.

З моменту прийняття рішення суду, яке набрало законної сили минуло більше року, однак боржником не вжито жодних заходів щодо його виконання.

Ризик несприятливих наслідків ведення господарської діяльності відповідача, не може бути перекладений на позивача (стягувача), яким було фактично надано відповідачу послуги та належним чином виконано договірні зобов`язання.

Таким чином, невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем негативно відображується на підприємницькій діяльності позивача.

А подальше ухилення відповідача від сплати заборгованості суттєво зачіпає інтереси позивача і завдає йому істотної, в тому числі й матеріальної шкоди.

Отже, необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін. При цьому, необхідно враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все необхідно врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Безпідставне надання розстрочення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Боржник також обґрунтовує заяву про розстрочку виконання судового рішення тим, що в І кварталі 2019 року - ІІІ кварталі 2019 року розраховує на значні надходження коштів у зв"язку з укладенням нових зовнішньоекономічних контрактів, погодженням графіків нових поставок зі своїми контрагентами та відновлення роботи за укладеними раніше угодами, пошуком нових ринків збуту продукції.

Посилання заявника на укладення договорів поставки з ТОВ «KAZ-IMPORT" та ПП "Транзитекспо" не є належним доказом того, що вони будуть виконані та заявник матиме можливість виконати рішення суду через 12 місяців. В той же час, заявником не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про наявність у нього реальної можливості фактично виконати свої зобов`язання по поставці товару за цими контрактами. Крім того, суд звертає увагу, що заявником не доведено, що коштів, які можуть надійти за товар по цим договорам буде достатньо для виконання рішення по даній справі.

Отже, виключно посилання відповідача на наміри отримання прибутку у майбутньому та погашення боргу перед позивачем у справі № 917/737/17 не є належним та допустимим доказом в розумінні чинного процесуального законодавства на підтвердження викладених обставин.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували те, що для виконання рішення суду необхідна розстрочка виконання рішення суду саме на 12 місяців.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачем не подано належних доказів, які б свідчили про наявність виключних об`єктивних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Не є підставою вважати збиткову діяльність відповідача винятковим випадком у розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України, що зумовлював би ускладнення чи відсутність можливості виконати судове рішення.

З урахуванням вищенаведеного, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» про розстрочення виконання рішення господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 року (вх. № 5592 від 29.05.2019 р.) у справі № 917/737/17 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 233, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» про розстрочення виконання рішення господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 року у справі №917/737/17 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення (у разі неявки всіх учасників справи - з моменту її підписання суддею (суддями) та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту оголошення (підписання) (ч.5 ст.231, ст.ст.235,255 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст ухвали складено 01.07.2019 року

Суддя Іванко Л.А.