ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2019 року м.Дніпро Справа №912/172/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Антоніка С.Г.

при секретарі судового засідання: Ковзикові В.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача: Гаврильченко Ю.О.-адвокат, довіреність №б/н від 18.01.2019

від відповідача: не явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техніка і технології" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 25.03.2019р. (повний текст рішення складено 3.04.2019, суддя Макаренко Т.В.) у справі №912/172/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРФАРМІНГ", м. Харків 1-А,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Техніка і технології", м. Кропивницький

про стягненнязаборгованості за договором поставки

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРФАРМІНГ" звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техніка і технології" про стягнення 374 318,99 грн. основного боргу, 52 343,13 грн. пені, 48 969,13 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 112 295,70 грн. штрафу, 28 121,37 грн. інфляційних втрат, 4 368,76 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної і повної оплати за договором поставки сільськогосподарських машин №479 від 11.04.2018.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 25.03.2019 позовні вимоги задоволені частково. З відповідача на користь позивача стягнуто основний борг в сумі 374 318,99 ,пеню в сумі 51 984,19 грн., проценти за користування чужими коштами в розмірі 25% річних в сумі 48 712,75 грн., штраф в сумі 112 295,70 грн.,3% річних в сумі 4 338,00 грн., втрати від інфляції в сумі 26 138,90 грн., а всього 617 788,53 грн., а також судовий збір в сумі 9 266,83 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що наявні у матеріалах справи докази свідчать про виконання позивачем свого договірного обов`язку щодо поставки товару, тоді як відповідач свого обов`язку щодо своєчасної і повної оплати не здійснив, у зв`язку з чим позивач обґрунтовано нарахував до сплати відповідачу неустойку, проценти за користування чужими грошима, 3% річних і інфляційні втрати.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з рішенням Господарського суду Кіровоградської області, Товариство з обмеженою відповідальністю "Техніка і технології", посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи судом першої інстанції, просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 25.03.2019 у справі №912/172/19 та ухвалити нове рішення.

Узагальнення доводів апеляційної скарги :

Відповідач посилаючись на постанову пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» звертає увагу на необхідність відрізняти проценти річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України від процентів за користування чужими грошовими коштами, передбачених ст. 536 ГПК України. Скаржник вважає, що додаткове нарахування позивачем 3% річних є неправомірним з огляду на домовленість між сторонами про сплату процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 25% річних, визначену договором.

Скаржник посилається також на постанову Верховного Суду України від 11.10.2017 у справі №6-1374цс17, в якій суд змінив правову позицію щодо можливості одночасного стягнення з учасника господарських відносин штрафу і пені та вказав, що відповідно до ст. 549 ЦК України ці штрафні санкції є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Товариство вважає, що судом першої інстанції прийнято рішення на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження фактичних обставин та наданих доказів в обґрунтування правової позиції та без будь-яких порушень матеріального і процесуального права. Право одночасного стягнення процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та процентів за користування чужими коштами відповідно до ст. 536 ЦК України підтверджено в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань». Виходячи зі змісту ст.ст. 230,549, 627 ЦК України та правової позиції Верховного Суду, позивач вказує і на можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин пені і штрафу.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: головуючого судді Дарміна М.О., суддів: Іванова О.Г., Березкіної О.В. від 10.06.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Запорізької міської ради на рішення господарського суду Запорізької області від 08.04.2019р. у справі №908/285/19 та призначено розгляд справи до розгляду у судовому засіданні на 03.07.2019 на 12:00.

У зв`язку з відпусткою судді Березкіної О.В. на підставі розпорядження керівника апарату суду №811/19 від 03.07.2019 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2019 дана справа була передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Іванова О.Г., Антоніка

Ухвалою суду від 03.07.2019 визначеною колегією суддів апеляційна скарга прийнята до свого провадження.

До відповідача ухвала суду надійшла 21.06.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №011 (а.с. 118).

В судовому засіданні 03.07.2019р. після дослідження доводів апеляційної скарги і перевірки їх доказами оголошено перерву для підготовки проекту постанови до 10.07.2019р.

Представник відповідача в судові засідання не являвся, про причини неявки не повідомляв. Беручи до уваги, що ухвалою суду від 10.06.2019 учасники судового процесу були повідомленні, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для перегляду рішення суду першої інстанції, справа переглядалася без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

10.07.2019р. в судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

11.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрфармінг" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техніка і технології" (Покупець) укладено договір № 479 поставки сільськогосподарських машин, за умовами якого Постачальник зобов`язався передати у власність Покупця сільськогосподарські машини, а Покупець зобов`язався прийняти сільськогосподарські машини і оплатити їх на умовах розстрочення платежу в кількості, за ціною, порядком, строками та розмірами платежів, передбачених Специфікацією, яка оформлюється у вигляді Додатку до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Специфікацією встановлено наступний порядок оплати: покупець до 30.04.18 сплачує ціну сільськогосподарських машин шляхом внесення передплати 50%, що становить 13 062,50 Євро.

На виконання вказаних умов 27.04.2018 та 02.05.2018 Покупцем на користь Постачальника було здійснено передплату у повному обсязі у сумі 419 528, 31 грн., що підтверджується випискою по рахунку, наданою до матеріалів справи (а.с. 20).

Після отримання передоплати Постачальником здійснено поставку товару відповідно до умов Специфікації, що підтверджується двостороннім Актом приймання-передачі № УФ-000002733 від 12.07.2018 (а.с. 19).

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, Покупцем поставлений товар оплачено лише частково, а саме перераховано 30.11.2018 та 17.01.2019 на поточний рахунок Постачальника грошові кошти в сумі 40 000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 20, 21) та не спростовано сторонами.

Доказів здійснення інших оплат на виконання укладеного між сторонами договору відповідачем до матеріалів справи не надано, у звьязку з чим Постачальник звернувся із даним позовом до суду.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Відповідно до абзацу 4 пункту 3.12. Постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму ВГСУ " Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" , під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предметом позову є матеріально правова вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки сільськогосподарський машин № 479 від 11.04.2019р.

Як зазначалося вище, місцевим господарським судом частково задоволені заявлені позовні вимоги. Так, місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги в частині стягнення 374318, 99 грн основного боргу; 51984, 19 грн пені; 48712, 75 грн процентів за користування чужими грошовими коштами; 112295,70 грн штраф, 4338, 00 грн-3% річних та 26138,90 грн інфляційні втрати.

Згідно ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів не переглядає правильність обрахування визначених до стягнення сум, а обмежуються перевіркою законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо можливості одночасного стягнення процентів за користування чужими коштами в розмірі 25% річних в сумі 48 712,75 грн. та 3% річних в сумі 4 338,00 грн., а також щодо можливості одночасного стягнення пені в сумі 51 984,19 грн. та штрафу в сумі 112 295,70 грн.,

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обов`язковість договору для виконання сторонами встановлена ст. 629 ЦК України.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічне визначення договору наведено у ч. 1 ст. 712 ЦК України.

За приписами частини шостої статті 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (частина 1 статті 664 ЦК України).

Як було встановлено судом першої інстанції і не заперечується сторонами відповідно до п. 3.1. за згодою сторін перехід права власності до Покупця на товар відбувся з підписанням сторонами 12.07.2018 Акту приймання-передачі №УФ000002733.

В п. 4 Акту вказано, що зі сторони Покупця відсутні будь-яку зауваження або вимоги до Постачальника щодо недоліків кількості, якості, комплектності, асортименту переданої за цим Актом сільськогосподарської техніки.

Як вбачається з матеріалів справи позивач 12.07.2018р. виконав свої зобов`язання у повному обсязі, поставивши відповідачеві товар сіялку GASPARDO MTR 8 з внесення добрив (S/N H C9270770) вартістю 26 125,00 Євро.

Факт оплати відповідачем вартості сіялки в загальній сумі 459 528,31 грн підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 20) та випискою по рахунку № НОМЕР_2 (а.с. 21) і не оспорюється сторонами спору.

Таким чином, враховуючи умови п. 2.3 Договору та міжбанківський курс станом на 17.01.19 - робочий день, що передує дню пред`явлення позову - 31,9176 грн. за 1 Євро, місцевий господарський суд правомірно визначив, що заборгованість відповідача перед позивачем складає:

(26 125,00 Євро х 31,9176 грн.) - 459 528,31 грн. = 374 318,99 грн.

Згідно із статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 4.2.2. договору Покупець зобов`язався оплатити ціну сільськогосподарських машин, в розмірі та у строки, визначені Специфікацією Додатком) до цього договору, що є його невід`ємною частиною.

Відповідно до частини 5 статті 694 Цивільного кодексу України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Відповідно до частин 1,2 статті 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України ,відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 2.6 Договору у разі несплати покупцем ціни сільськогосподарських машин в розмірах та в строки, передбачені Специфікацією, що є Додатком до цього Договору та невід`ємною його частиною, на користь Постачальника підлягають нарахуванню та сплаті Покупцем проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 25% річних від вартості простроченої частини ціни сільськогосподарських машин, починаючи від дня передачі сільськогосподарських машин Постачальником до дня її фактичної оплати, при цьому базовою вартістю для нарахування процентів буде грошовий еквівалент несплаченої ціни сільськогосподарських машин в гривнях, визначений згідно курсу Євро до гривні Міжбанку за даними сайту www.udinform.com (береться курс гривні під словом ASK з колонки "Закриття") станом на робочий день, що передує дню пред`явлення вимоги про сплату процентів за Договором або дню пред`явлення позову про стягнення щодо стягнення заборгованості з оплати ціни сільськогосподарських машин. Сторони домовились, що проценти за користування чужими грошовими коштами, передбачені даним пунктом договору не являються неустойкою (штрафом, пенею).

Умовами розділу «ІІ. Порядок оплати» сторони визначили, що відповідач мав до 30.08.2018р. сплатити позивачеві 13 062,50 Євро.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку, що пункт 2.6 Договору є домовленістю сторін щодо порядку продажу товару в кредит з відстроченням платежу, при цьому 25 % річних від вартості простроченої частини ціни сільськогосподарських машин, починаючи від дня передачі сільськогосподарських машин Постачальником до дня її фактичної оплати є платою за користування чужими (позивача) грошовими коштами і за своєю правовою природою є відмінними від 3 % річних у сумі 4 338, 00 грн, нарахованих у відповідності до положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, які за своєю правовою природою є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

За загальним правилом, визначеним у ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Судом першої інстанції правомірно визначено як період для нарахування 3 % річних з 31.08.18р. по 18.01.19р. у відповідності до положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, так і періодом нарахування 25% річних є з 13.07.18 по 18.01.19.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що вказане спростовує доводи відповідача щодо неправомірності односного нарахування 3% річних та 25% річних.

Вирішуючи питання щодо правомірності задоволення позовних вимог, в частині стягнення пені в сумі 51 984,19 грн. одночасно із стягненням штрафу в сумі 112 295,70 грн., колегія суддів виходить з наступного:

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності , невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч.6 ст. 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч.2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №910/6046/16, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги щодо неможливості одночасного стягнення пені та штрафу відхиляються колегією суддів як такі, що суперечать сталій судовій практиці.

Перевіривши нарахування штрафних санкцій суд першої інстанції правильно задовольнив стягнення пені частково у сумі 51984,19 грн., з урахуванням строку виконання зобов`язання - до 30.08.18. та стягнення штрафу у повному обсязі у сумі 112 295,70 грн.

За п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин і правових норм, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні, доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки місцевого господарського суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Оскільки підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.129,269,270,273,275,276,282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техніка і технології", м. Кропивницький залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 25.03.2019р. у справі №912/172/19 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги у даній справі покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Техніка і технології" .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, в строки визначені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.07.2019

Головуючий суддя М.О.Дармін

Суддя О.Г.Іванов

Суддя С.Г.Антонік