СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2019 р. Справа №905/85/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,

представників сторін:

позивача - Аксельрод М.І. на підставі довіреності №32/а від 10.12.2018, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 26.01.2007 №2443,

відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду, у режимі відеоконференції з Донецьким апеляційним судом, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-ресурс" (вх.№1377 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 28.03.2019, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Курило Г.Є., час проголошення рішення - не зазначено, дата складання повного тексту рішення - 01.04.2019, у справі № 905/85/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Ресурс", м. Маріуполь, Донецька обл.,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К", м. Дружківка, Донецька обл.,

про визнання недійсним договору на транспортне обслуговування

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест-ресурс" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" про визнання недійсним договору на транспортне обслуговування №339/15 від 14.12.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при укладенні договору особи, які його підписали, не мали відповідних повноважень.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 28.03.2019 у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що позивачем не надано суду доказів, що уповноважені представники сторін не мали повноважень на підписання оспорюваного договору; крім того, договір у подальшому було схвалено.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції від 28.03.2019 скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та визнати недійсним договір на транспортне обслуговування №339/15 від 14.12.2015.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції відмовивши у задоволенні клопотання про відкладення підготовчого засідання допустив порушення норм процесуального права; крім того, судом не надана належна оцінка доказам у справі, а саме, умовам договору на транспортне обслуговування №339/15 від 14.12.2015. На думку апелянта, при укладенні договору особи, які його підписали, не мали відповідних повноважень.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-ресурс" на рішення Господарського суду Донецької області від 28.03.2019 у справі №905/85/19; встановлено відповідачу строк до 05.06.2019 для подання відзиву на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на 18.06.2019 о 14:30год.

04.06.2019 від апелянта надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (вх.№5450); просить визначити Апеляційний суд Донецької області або Приморський районний суд м. Маріуполя відповідальним за проведення відеоконференції під час судового засідання.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2019, у зв`язку з відпусткою судді Мартюхіної Н.О. і необхідністю вирішити питання щодо клопотання апелянта, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.

Разом з тим, у зв`язку з відрядженням судді Здоровко Л.М. з 18.06.2019 по 21.06.2019 згідно наказу Східного апеляційного господарського суду №12-а від 10.06.2019, судове засідання, призначене на 18.06.2019 о 14:30год., не відбулося.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2019 учасники справи були повідомлені, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-ресурс" на рішення Господарського суду Донецької області від 28.03.2019 у справі №905/85/19 відбудеться 02.07.2019 о 14:30год.; задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-ресурс" про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції; доручено Донецькому апеляційному суду забезпечити проведення судового засідання у справі №905/85/19, розгляд якої відбудеться 02.07.2019 о 14:30год., у режимі відеоконференції.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 02.07.2019, яке відбулось у режимі відеоконференції з Донецьким апеляційним судом, представник апелянта, яка з`явилась до Донецького апеляційного суду, оголосила доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.

Відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином завчасно повідомлений про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги (а.с.209-211).

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, відповідач належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, а неявка у судове засідання його представника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 14.12.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю Метінвест-Ресурс та Товариством з обмеженою відповідальністю Мединський і К був укладений договір на транспортне обслуговування №339/15, в порядку та на умовах якого відповідач зобов`язався власними або залученими силами надавати позивачу послуги з перевезення вантажів на території України автомобільним транспортом згідно з заявками замовника (за формою, вказаною у Додатку №1), а позивач - прийняти та оплатити на умовах даного договору надані послуги (пункт 1.1. договору).

Як зазначено у договорі, зі сторони позивача договір на транспортне обслуговування №339/15 від 14.12.2015 підписаний фінансовим директором Тімоновою Аллою Дмитрівною на підставі довіреності №56 від 15.07.2015, а з боку відповідача директором Халюзовим Олексієм ОСОБА_1 , який діяв на підставі Статуту підприємства.

У відповідності до Статуту ТОВ Мединський і К, затвердженого загальними зборами учасників №1/15 від 02.01.2015, будь-яких обмежень в повноваженнях генерального директора (директора) відповідача на укладання договорів не має.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником, підписантом ТОВ Мединський і К станом на день укладання договору на транспортне обслуговування № 339/15 14.12.2015 був Халюзов О.Ю., відносно якого в реєстрі відсутні будь-які застереження про обмеження повноважень з укладання договорів.

Судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи не містять і сам позивач звертаючись до суду з позовом і посилаючись на наявність у фінансового директора позивача Тімонової А.Д. обмежень її повноважень, передбачених довіреностю №56 від 15.07.2015, на підставі якої при підписанні договору вона діяла, копії цієї довіреності суду не надав.

Відповідно до пункту 2.4. договору, загальна сума договору визначається як загальна сума наданих послуг виконавцем послуг за договором та орієнтовно складає 500 000, 00грн з ПДВ.

Цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2016 (пункт 12.1 договору).

Крім того, сторонами у справі до оспорюваного договору укладались додаткові угоди.

Додатковою угодою №1 від 15.08.2016 до договору №339/15 від 14.12.2015 сторони внесли зміни до пункту 2.1. договору та виклали його в наступній редакції: загальна сума договору визначається як загальна сума наданих послуг виконавцем послуг за договором та орієнтовно складає 1 000 000, 00грн з ПДВ.

Додатковою угодою №2 від 20.12.2016 до договору №339/15 від 14.12.2015 сторони внесли зміни до пункту 2.1. договору та виклали його в наступній редакції: загальна сума договору визначається як загальна сума наданих послуг виконавцем послуг за договором та орієнтовно складає 2 000 000, 00грн з ПДВ.

Додаткові угоди підписані зі сторони відповідача директором Халюзовим Олексієм Юрійовичем, з боку позивача - додаткова угода №1 від 15.08.2016 підписана начальником відділу імпорту Бистровим О.Ю., який діяв на підставі довіреності №97 від 23.12.2015, додаткова угода №2 від 20.12.2016 підписана генеральним директором Соловей О.С.

Доказів обмеження повноважень осіб позивача, які підписали додаткові угоди до оспорюваного договору, у тому числі, і додаткову угоду №2 від 20.12.2016, яку з боку позивача підписав генеральний директор, позивачем суду не надано.

Місцевим господарським судом також встановлено, що договір на транспортне обслуговування №339/15 від 14.12.2015 сторонами виконувався; позивач зазначає, що на підставі оспорюваного договору за надані йому послуги сплатив відповідачу 1 165 072, 00грн.

На підтвердження зазначеного позивачем до позовної заяви додано інформацію про перерахування грошових коштів на користь ТОВ "Мединський і К" за період з 14.12.2015 по 08.01.2019.

Апеляційним господарським судом встановлено, що відповідно до пункту 10.6.4 Статуту ТОВ Мединський і К (у редакції, що діяла станом на момент укладення оспорюваного договору), на який посилається позивач, виконавчим органом товариством, що здійснює управління його поточною діяльністю, є генеральний директор (директор). Генеральний директор (директор) має право без довіреності здійснювати дії від імені товариства; укладати договори (контракти) та чинити юридичні дії від імені товариства.

Жодні обмеження, у тому числі і в інших пунктах Статуту відповідача, щодо повноважень директора відповідача на підписання оспорюваного договору не зазначені.

Згідно положень Статуту ТОВ "Метінвест-ресурс", передбачені обмеження повноважень генерального директора товариства на укладення правочинів, якщо загальна очікувана сума усіх правочинів з одним контрагентом на календарний рік перевищує 75 000 000, 00грн, у той час, як за оспорюваним договором, з урахуванням додаткової угоди №2 від 20.12.2016, орієнтовна сума послуг складає 2 000 000, 00грн, і позивач не надав суду доказів наявності укладених між сторонами у справі інших правочинів, за якими загальна сума на календарний рік перевищувала б 75 000 000, 00грн.

Відповідно до пункту 12.1 укладеного сторонами у справі договору, з урахуванням додаткової угоди №1 від 15.08.2016, даний договір набирає сили з моменту його підписання і діє по 13.12.2017.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

При цьому, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Отже, підставою звернення до господарського суду з позовом є порушення, невизнання або оспорення прав чи законних інтересів особи, яка звертається з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або законних інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

Звертаючись з позовною заявою про визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним, позивач свої вимоги мотивує тим, що оспорюваний договір був укладений представниками обох сторін з перевищенням повноважень.

А саме, позивач зазначає, що з боку позивача договір був укладений фінансовим директором Тімоновою А.Д., яка діяла на підставі довіреності №56 від 15.07.2015; позивач стверджує, що вказаною довіреністю ОСОБА_2 мала право, зокрема, укладати договори, суми яких на кожен календарний рік не перевищує 1 000 000, 00грн, у той час, як позивач сплатив на користь відповідача по оспорюваному договору 1 165 072, 00грн; також позивач зазначає, що довіреність діяла до 31.12.2015.

При цьому, сам позивач, посилаючись на наявність передбачених довіреністю №56 від 15.07.2015 обмежень повноважень його представника при підписанні оспорюваного договору, в обґрунтування таких доводів не надав суду першої інстанції копії цієї довіреності. Тим паче, що оспорюваний договір укладався 14.12.2015 і загальна орієнтована сума оспорюваного договору при його підписанні становила 500 000, 00грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що, перш за все, відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчинення нею процесуальних дій.

Відтак, саме позивач відповідно до положень статті 80 Господарського процесуального кодексу України, звертаючись до суду з позовною заявою із викладеними у ній вимогами до відповідача мав у відповідності до положень чинного господарського процесуального законодавства підготувати позовну заяву, обґрунтувати її належним чином і на підтвердження своїх доводів і вимог, у тому числі, і щодо наявності передбачених довіреністю №56 від 15.07.2015 обмежень повноважень його представника фінансового директора Тімонової А.Д. при підписанні оспорюваного договору, надати суду у передбаченому законом порядку усі належні і допустимі докази.

Частиною 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач повинен подати докази разом з позовною заявою.

Проте, позивачем таких доказів, щонайменше, копії довіреності №56 від 15.07.2015, до позовної заяви надано не було.

Зазначене підтвердила і представник апелянта в судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 02.07.2019.

Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що згідно з частиною 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Апелянтом не надано суду жодних доказів щодо наявності у директора відповідача обмежень його повноважень на підписання оспорюваного договору.

Судова колегія відхиляє доводи позивача, що відсутність зазначення у Статуті відповідача про наявність обмежень повноважень керівника відповідача свідчить про перевищення ним (колишнім директором ТОВ "Мединський і К" Халюзовим А.Ю.) повноважень при підписанні договору, оскільки такі доводи апелянта є вільним тлумаченням ним норм чинного законодавства без будь-якого нормативного обґрунтування та не підтверджені доказами.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем не надано суду доказів, що уповноважені представники сторін не мали повноважень на підписання оспорюваного договору.

Крім того, судова колегія зазначає, що у будь-якому випадку правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень (у даному випадку лише теоретично, оскільки позивачем такого не доведено), створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Зі змісту норми частини 1 статті 241 Цивільного кодексу України випливає, що правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/1163/17.

При цьому, сам позивач звертаючись до місцевого господарського суду з позовом про визнання договору недійсним наполягає на тому, що договір на транспортне обслуговування №339/15 від 14.12.2015 сторонами виконувався, тобто, є схваленим; позивач зазначає, що на підставі оспорюваного договору за надані йому послуги він сплатив відповідачу 1 165 072, 00грн.

До того ж, як встановлено місцевим господарським судом і не спростовано апелянтом, на підтвердження факту схвалення оспорюваного договору сторонами у справі до оспорюваного договору були укладені додаткова угода №1 від 15.08.2016 та додаткова угода №2 від 20.12.2016.

Зокрема, з боку позивача додаткова угода №2 від 20.12.2016 підписана генеральним директором Соловей О.С.

Доказів обмеження повноважень генерального директора позивача на підписання додаткової угоди №2 від 20.12.2016 останнім суду не надано.

Зазначене спростовує доводи апелянта, що судом не надана належна оцінка доказам у справі, а саме, умовам договору на транспортне обслуговування №339/15 від 14.12.2015; із описової і мотивувальної частин рішення місцевого господарського суду вбачається, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам.

Апеляційним господарським судом не встановлено порушення прав апелянта внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення місцевого господарського суду від 28.03.2019; судом першої інстанції також обґрунтовано зазначено, що зі змісту позовної заяви і матеріалів справи не вбачається, в чому позивач визначає наявність порушення його прав та інтересів у зв`язку із існуванням оспорюваної угоди жодних доказів на підтвердження такого позивачем не надано.

Розглянувши апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача, що фактично апелянт своїми діями намагається ухилитись від виконання покладеного на нього зобов`язання за оспорюваним договором, а доводи апеляційної скарги не спростовують вірних і обґрунтованих висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо доводів апелянта, що суд першої інстанції відмовивши у задоволенні клопотання про відкладення підготовчого засідання допустив порушення норм процесуального права, судова колегія зазначає таке.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі за його позовною заявою і призначення підготовчого засідання на 14.02.2019 (а.с.75).

Однак, в судове засідання представник позивача не з`явився, натомість, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.77).

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 14.02.2019 підготовче засідання відкладено на 12.03.2019, про що позивач був належним чином повідомлений (а.с.83).

У судове засідання представник позивача знову не з`явився і подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.106).

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 12.03.2019 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання з тієї підстави, що суд вже відкладав підготовче засідання за клопотанням позивача, в яке представник позивача не з`явився, а також приймаючи до уваги обмеження строків підготовчого засідання; закрито підготовче провадження у справі; призначено розгляд справи по суті на 28.03.2019.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 21.03.2019 також задоволено клопотання позивача про участь його представника при розгляді справи в судовому засіданні 28.03.2019 в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні Господарського суду Донецької області 28.03.2019, в якому було ухвалено оскаржуване рішення, представник позивача був присутній.

З огляду на викладене, апеляційним господарським судом не встановлено порушень місцевим господарським судом норм процесуального права при розгляді справи і ухваленні оскаржуваного рішення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 28.03.2019 у справі №905/85/19 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 256, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-ресурс" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 28.03.2019 у справі №905/85/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття; порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05.07.2019.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза