РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.06.2019Справа № 910/847/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г. за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовомпублічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк»
допублічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»
провизнання протиправними дій та стягнення грошових коштів у розмірі 9 282,99 доларів США

Представники учасників справи:

від позивача Свистунов А.В., довіреність б/н від 16.04.2019;

від відповідача Малік Т.І., довіреність № 0001000/590-19 від 11.01.2019;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Фортуна-Банк» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (надалі - відповідач) про:

- визнання протиправним списання АТ «Укрексімбанк» грошових коштів з вкладного (депозитного) рахунку (рахунку гарантійного депозиту) № НОМЕР_1, відкритого АТ «Фортуна-Банк» відповідно до договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-4/23-06 під час здійснення процедури ліквідації АТ «Фортуна-Банк»;

- стягнення з АТ «Укрсімбанк» на користь АТ «Фортуна-Банк» грошових коштів у розмірі 260 144,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на відсутність у АТ «Укрсімбанк» правових підстав на списання грошових коштів з банку, що знаходяться в процедурі ліквідації, оскільки не було доведено права кредитора АТ «Фортуна-Банк» за зобов`язаннями, що виникають з договорів про проведення операції з платіжними картками у сумі 9 238,34 грн. та 13 802,45 доларів США.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 позовну заяву публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

05.02.2019 до загального відділу діловодства суду від публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» надійшли докази усунення недоліків позовної заяви, розглянувши які суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивач усунув.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 відкрито провадження у справі № 910/847/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.03.2019.

06.03.2019 до загального відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона позовні вимоги відхилила повністю. За твердженням відповідача, позивач реалізував свої права як заставодержателя за договором застави майнових прав № 15-5/23-06 від 04.08.2005, задовольнивши свої вимоги в розмірі 3 332,42 грн. та 9 163,43 долаоів США.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 підготовче засідання у справі № 910/847/19 відкладено на 04.04.2019.

У судовому засіданні 04.04.2019 суд, відповідно до ч. 4 ст. 233 ГПК України, постановив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та оголосити перерву в судовому засіданні до 23.04.2019, про що зазначено в протоколі судового засідання від 04.04.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2019 підготовче засідання у справі № 910/847/19 відкладено на 14.05.2019.

13.05.2019 до загального відділу діловодства суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до змісту якої з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постановах від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц та від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц, сторона просить суд:

- визнати протиправним списання АТ «Укрексімбанк» грошових коштів з вкладного (депозитного) рахунку (рахунку гарантійного депозиту) № НОМЕР_1 у розмірі 9 282,99 доларів США, відкритого АТ «Фортуна-Банк» відповідно до договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 №15-4/23-06 під час здійснення процедури ліквідації АТ «Фортуна-Банк»;

- стягнути з АТ «Укрсімбанк» на користь АТ «Фортуна-Банк» грошові кошти у розмірі 9 282,99 доларів США.

Дослідивши зазначену заяву на предмет наявності правових підстав для прийняття її до розгляду, суд зазначив наступне.

Відповідно до частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Водночас, Господарським процесуальним кодексом України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог тощо. Тому в разі надходження до господарського суду однієї з зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об`єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову

Враховуючи наведене, суд розцінює подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог, як заяву про зміну предмету позову, відповідно визнає її такою, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України у зв`язку з чим приймає її до розгляду.

За таких обставин, суд розглядає справу, виходячи з нового предмету позову, а саме визнання протиправними дій та стягнення грошових коштів у розмірі 9 282,99 доларів США.

У судовому засіданні 14.05.2019, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, відповідно до ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 04.06.2019.

У судовому засіданні 04.06.2019 представник позивача надав усні пояснення по справі, зокрема представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

У той же час, представник відповідача в судовому засіданні 04.06.2019 проти задоволення позовних вимог заперечив.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 04.06.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На виконання вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення № 55-рш/БТ від 26.01.2017 Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 320 від 27 січня 2017 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Фортуна-банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до рішення № 89-рш від 21.02.2017 Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 665 від 21 лютого 2017 «Про початок процедури ліквідації АТ «Фортуна-Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Зазначена інформація також відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та Національного банку України (http://www.bank.gov.ua).

Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» було направлено на адресу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» Федорченка Андрія Володимировича заяву № 010-11/1188 від 23.03.2017 з кредиторськими вимогами до ПАТ «Фортуна-Банк», яка була отримана відповідачем 24.03.2017, що підтверджується відміткою у правому нижньому куті заяви, копія якої долучена до позову.

Відповідно до даної заяви позивач просив:

1. визнати його кредиторські вимоги до відповідача на загальну суму 411 548 084,42 грн. та 13 802,45 доларів США та включити їх до реєстру акцептованих вимог кредиторів;

2. окремо внести до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошові вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» як такі, що забезпечені заставою Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» згідно з:

- іпотечним договором № 21914Z1 від 11.01.2014;

- договором гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-4/23-06;

- договором застави майнових прав від 04.08.2005 № 15-5/23-06.

В обґрунтування вказаного розміру кредиторських вимог до АТ «Фортуна-Банк» позивач вказав, що заборгованість боржника перед позивачем становить 411 548 084,42 грн. та 13 802,45 доларів США, що виникла за:

- Генеральним кредитним договором №21912N1 від 18.12.2012 та складає станом на 16.03.2017 - 153 246 199,27 грн., з яких: 143 222 294,78 грн. - заборгованість за кредитом; 10 023 904,49 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом;

- Кредитним договором № 21914D1 від 11.01.2014 та складає станом на 16.03.2017 - 258 292 646,81 грн., з яких: 238 354 469,55 грн. - заборгованість за кредитом; 19 938 177,26 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. При цьому, вказані вимоги забезпечені Іпотечним договором № 21914 Z1 від 11.01.2014, предметом якого є нерухоме майно боржника;

- Договором про підтримку членства банку в міжнародній платіжній системі VISA International від 04.08.2005 № 15-1/23-06, Договором про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи від 04.08.2005 № 15-2/23-06, Договором про надання послуг з обслуговування операцій за картками міжнародних платіжних систем від 01.08.2005 №15-3/23-06 та складає станом на 20.03.2017 - 9 238,34 грн. та 13 802,45 доларів США. При цьому, вказані вимоги забезпечені Договором застави майнових прав від 04.08.2005 № 15-5/23-06, а саме заставою права вимоги коштів, розміщених на вкладному (депозитному рахунку) ПАТ «Фортуна-Банк», відкритому згідно з умовами Договору гарантійного депозиту № 15-4/23-06 від 04.08.2005.

Листом від 29.05.2017 № 349/11 та листом від 05.07.2017 № 657/11 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» Федорченко Андрій Володимирович повідомив відповідача про те, що вимоги АТ «Укрексімбанк» включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів в 7 чергу погашення та підлягають задоволенню в сумі 411 538 846,08 грн.; інші заявлені суми не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів у зв`язку з непідтвердженням таких вимог фактичним даним, що містяться в розпорядженні Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» (копія листа долучена до позову).

З огляду на невизнання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» Федорченком Андрієм Володимировичем в повному обсязі кредиторських вимог АТ «Укрексімбанк» до публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк», зазначених у заяві № 010-11/1188 від 23.03.2017, відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просив:

1. визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» Федорченка Андрія Володимировича щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів в 7 чергу погашення кредиторських вимог публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на загальну суму 411 538 846,08 грн.;

2. зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» Федорченка Андрія Володимировича:

- включити кредиторські вимоги публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на суму 411 542 178,50 грн. та 9 163, 43 доларів США до реєстру акцептованих вимог кредиторів публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк»;

- окремо внести до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошові вимоги публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» як такі, що підлягають позачерговому задоволенню, а саме за:

Кредитним договором № 21914D1 від 11.01.2014 в сумі 258 292 646,81 грн. як такі, що забезпечені заставою майна Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» згідно з Іпотечним договором № 21914Z1 від 11.01.2014;

Договором про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі VISA International від 04.08.2005 № 15-1/23-06, Договором про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи від 04.08.2005 року № 15-2/23-06, Договором про надання послуг з обслуговування операцій за Картками міжнародних платіжних систем від 04.08.2005 № 15-3/23-06 в сумі 3 332,42 грн. та 9 163,43 дол. США як такі, що забезпечені заставою майна публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» згідно з Договором гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-5/23-06.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/22633/17 у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» відмовлено повністю.

Обставини, встановлені у справі № 910/22633/17, суд під час провадження у даній справі вважає такими, що відповідно до приписів ст. 75 ГПК України не підлягають повторному доказуванню.

Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Оскільки на момент розгляду даної справи набрало законної сили та діє рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/22633/17, то встановлені ним факти мають обов`язкову силу для вирішення даної справи.

Зокрема, відмовляючи в задоволенні АТ «Укрексімбанк» у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» Федорченка Андрія Володимировича включити кредиторські вимоги публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в сумі 3 332,42 грн. та 9 163,43 дол. США, суд встановив, що листом від 22.12.2017 за № 023-00/5709 АТ «Укрексімбанк» повідомив відповідача, що на виконання вимог частини п`ятої статті 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернено стягнення на предмет забезпечувального обтяження (право грошової вимоги, а саме право грошової вимоги коштів з вкладного (депозитного) рахунку, відкритого АТ «Фортуна-Банк» відповідно до договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-4/23-06.

Відповідно до виписки з рахунку для обліку коштів гарантійного депозиту № 15-4/23-06 від 04.08.2005 позивачем 27.12.2017 було проведено списання грошових коштів у наступних сумах: 99,88 доларів США (2 791,10 грн.); 19,68 доларів США (549,95 грн.); 9 163,43 доларів США (256 068,08 грн.), що свідчить про реалізацію позивачем свого права як заставодержателя за Договором застави майнових прав № 15-5/23-06 від 04.08.2005 на задоволення своїх вимог в сумі 3 332,42 грн. та 9 163,43 дол. США за Договором про підтримку членства банку в міжнародній платіжній системі VISA International від 04.08.2005 № 15-1/23-06, Договором про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи від 04.08.2005 № 15-2/23-06, Договором про надання послуг з обслуговування операцій за картками міжнародних платіжних систем від 01.08.2005 за рахунок грошових коштів, що були розміщенні АТ «Фортуна-Банк» на рахунку, відкритому в АТ «Укрексімбанк» згідно з умовами Договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-4/23-06.

При цьому, звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на відсутність у АТ «Укрексімбанк» правових підстав для списання грошових коштів з банку, що знаходяться в процедурі ліквідації, оскільки не було доведено, в тому числі в судовому порядку, права кредитора АТ «Фортуна-Банк» за зобов`язаннями, що виникають з договорів про проведення операції з платіжними картками у сумі 9 238,34 грн. та 13 802,45 доларів США.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, на підставі рішення № 55-рш/БТ від 26.01.2017 Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 320 від 27 січня 2017 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Фортуна-банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до рішення № 89-рш від 21.02.2017 Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 665 від 21 лютого 2017 року «Про початок процедури ліквідації АТ «ФОРТУНА-БАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Зазначена інформація також відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та Національного банку України (http://www.bank.gov.ua).

Положеннями статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 1 вказаного Закону унормовано, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Статтею 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Крім того, порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

З дня початку процедури ліквідації банку:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав;

4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов`язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов`язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов`язаними з банком особами.

Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону (частини 2 та 3 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів»).

Положеннями статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів;

Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (частина 1 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 2 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частиною 4 вказаної вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Отже, з огляду на зазначене вище, враховуючи прийняте виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення № 665 від 21 лютого 2017 року «Про початок процедури ліквідації АТ «Фортуна-банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Після початку процедури ліквідації банку задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченого статтею 52 цього Закону, а тому, за висновком суду, дії відповідача щодо звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження свідчать про індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора банку за рахунок активів банку, включених до ліквідаційної маси, що порушує встановлений цим Законом порядок та черговість задоволення вимог кредиторів до банку та, як наслідок, ставить у нерівне становище інших кредиторів банку в порівнянні з кредитором-відповідачем, який отримує задоволення своїх вимог не в тому порядку та черговості, як це передбачено статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на вищевикладене, відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії позивача та ініціювання процедури його ліквідації, зумовило для відповідача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», при цьому задоволення вимог окремого кредитора, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

При цьому, судом встановлено, що у строк, визначений законом, публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» було направлено на адресу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» Федорченка Андрія Володимировича заяву № 010-11/1188 від 23.03.2017 з кредиторськими вимогами до ПАТ «Фортуна-Банк», яка була отримана відповідачем 24.03.2017, що підтверджується відміткою у правому нижньому куті заяви, копія якої долучена до позову.

Відповідно до даної заяви позивач просив:

1. визнати його кредиторські вимоги до відповідача на загальну суму 411 548 084,42 грн. та 13 802,45 доларів США та включити їх до реєстру акцептованих вимог кредиторів;

2. окремо внести до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошові вимоги публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» як такі, що забезпечені заставою публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» згідно з:

- іпотечним договором № 21914Z1 від 11.01.2014;

- договором гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-4/23-06;

- договором застави майнових прав від 04.08.2005 № 15-5/23-06.

В обґрунтування вказаного розміру кредиторських вимог до АТ «Фортуна-Банк» позивач вказав, що заборгованість боржника перед позивачем становить 411 548 084,42 грн. та 13 802,45 доларів США, що виникла за:

- Генеральним кредитним договором № 21912N1 від 18.12.2012 та складає станом на 16.03.2017 - 153 246 199,27 грн., з яких: 143 222 294,78 грн. - заборгованість за кредитом; 10 023 904,49 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом;

- Кредитним договором № 21914D1 від 11.01.2014 та складає станом на 16.03.2017 - 258 292 646,81 грн., з яких: 238 354 469,55 грн. - заборгованість за кредитом; 19 938 177,26 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. При цьому, вказані вимоги забезпечені Іпотечним договором № 21914 Z1 від 11.01.2014, предметом якого є нерухоме майно боржника;

- Договором про підтримку членства банку в міжнародній платіжній системі VISA International від 04.08.2005 № 15-1/23-06, Договором про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи від 04.08.2005 № 15-2/23-06, Договором про надання послуг з обслуговування операцій за картками міжнародних платіжних систем від 01.08.2005 № 15-3/23-06 та складає станом на 20.03.2017 - 9 238,34 грн. та 13 802,45 доларів США. При цьому, вказані вимоги забезпечені Договором застави майнових прав від 04.08.2005 № 15-5/23-06, а саме заставою права вимоги коштів, розміщених на вкладному (депозитному рахунку) ПАТ «Фортуна-Банк», відкритому згідно з умовами Договору гарантійного депозиту № 15-4/23-06 від 04.08.2005.

Листом від 29.05.2017 № 349/11 та листом від 05.07.2017 № 657/11 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» Федорченко Андрій Володимирович повідомив відповідача про те, що вимоги АТ «Укрексімбанк» включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів в 7 чергу погашення та підлягають задоволенню в сумі 411 538 846,08 грн.; інші заявлені суми не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів у зв`язку з не підтвердженням таких вимог фактичним даним, що містяться в розпорядженні Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» (копія листа долучена до позову).

За наведених обставин, відповідач реалізував своє право на заявлення своїх кредиторських вимог до відповідача шляхом подання відповідної заяви до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фортуна-Банк» у порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та такі вимоги були акцептовані Уповноваженою особою в сумі 411 538 846,08 грн.

З огляду на викладене та враховуючи те, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним у правовідносинах, що виникли між позивачем та відповідачем, передбачено, що задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку черговості, передбаченої цим законом, та позивачем були реалізовані свої права кредитора щодо заявлення вимог до банку у процедурі ліквідації останнього в порядку, визначеному спеціальним законом, суд дійшов висновку, що підстави для списання відповідачем грошових коштів з банку, який перебуває на стадії ліквідації відсутні, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 9 282,99 доларів США є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним списання публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» грошових коштів з вкладного (депозитного) рахунку (рахунку гарантійного депозиту) № НОМЕР_1 у розмірі 9 282,99 доларів США, відкритого публічним акціонерним товариством «Фортуна-Банк» відповідно до договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-4/23-06 під час здійснення процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк», суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем як зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу на визначення можливої ефективності такого способу з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Разом з тим, належно обраним способом захисту, з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є і той, що не передбачений законом, однак основним критерієм можливості його застосування є визначення його ефективності (забезпечення реального захисту прав та інтересів).

Суд зазначає, що у кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

З метою встановлення ефективності способу захисту, який був обраний позивачем шляхом визначення позивачем предмету позову, суд повинен дослідити підстави позову та з`ясувати суть порушеного права.

Так, зважаючи на обґрунтування позовних вимог, спір між сторонами у даній справі виник у зв`язку з відсутністю у АТ «Укрсімбанк» правових підстав для списання грошових коштів з банку, що знаходяться в процедурі ліквідації.

Водночас, заявлена позивачем вимога в частині визнання протиправним списання публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» грошових коштів з вкладного (депозитного) рахунку (рахунку гарантійного депозиту) № НОМЕР_1 у розмірі 9 282,99 доларів США, відкритого публічним акціонерним товариством «Фортуна-Банк» відповідно до договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-4/23-06 під час здійснення процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк», не зможе забезпечити поновлення порушеного права, оскільки зводиться лише до встановлення судом обставин неправомірності дій АТ «Укрсімбанк» та у будь-якому випадку передбачає необхідність застосування додаткових засобів захисту шляхом звернення до суду з іншими вимогами для реального відновлення порушеного права позивача, а отже, обраний позивачем спосіб захисту в будь-якому випадку є неефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як є неповним (недостатнім), та не забезпечує таким чином мету здійснення правосуддя та дотримання принципу процесуальної економії.

Також суд зазначає, що вимога про визнання протиправним списання публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» грошових коштів з вкладного (депозитного) рахунку (рахунку гарантійного депозиту) № НОМЕР_1 у розмірі 9 282,99 доларів США, відкритого публічним акціонерним товариством «Фортуна-Банк» відповідно до договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-4/23-06 під час здійснення процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк», фактично є обставиною, якою позивач обґрунтовує свою вимогу про стягнення з АТ «Укрсімбанк» на користь АТ «Фортуна-Банк» грошових коштів у розмірі 9 282,99 доларів США.

За наведених обставин, позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» в частині визнання протиправним списання публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» грошових коштів з вкладного (депозитного) рахунку (рахунку гарантійного депозиту) № НОМЕР_1 у розмірі 9 282,99 доларів США, відкритого публічним акціонерним товариством «Фортуна-Банк» відповідно до договору гарантійного депозиту від 04.08.2005 № 15-4/23-06 під час здійснення процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк», з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; код 00032112) на користь публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» (04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, 35-В; код 26254732) грошові кошти у розмірі 9 282 (дев`ять тисяч двісті вісімдесят два) доларів США 99 центів та судовий збір у розмірі 3 884 (три тисячі вісімсот вісімдесят чотири) грн. 35 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.07.2019 у зв`язку з перебуванням судді Удалової О.Г. у відпустці.

Суддя О.Г. Удалова