РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2019Справа № 910/5174/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» (04070, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПОЧАЙНИНСЬКА, будинок 38/44)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ АГРОТЕХНІКИ» (04053, м.Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 21) стягнення заборгованості у розмірі 1 729 155 грн. 48 коп.
Представники:

від Позивача: Піляй А.М. (представник на підставі ордеру);

від Відповідача: Гапоненко Р.І. (представник на підставі ордеру);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ АГРОТЕХНІКИ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 1 729 155 грн. 48 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором поставки №ТР/1606/17К від 16.06.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2019 року відкрито провадження у справі №910/5174/19, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 22.05.2019 року.

08.05.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

08.05.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності в частині вимог Позивача про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1400515 грн. 07 коп.

20.05.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

В судове засідання 22.05.2019 року з`явились представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, надано Відповідачу строк до 5 днів з 22.05.2019 року для надання заперечень, оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 12.06.2019 року.

27.05.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли заперечення.

В судове засідання 12.06.2019 року з`явились представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.06.2019 року.

В судовому засіданні 26 червня 2019 року представник Позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача подав клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесення судових витрат, заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 26 червня 2019 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

16.06.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СВІТ АГРОТЕХНІКИ» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» (Покупець) було укладено Договір поставки №ТР/1606/17К, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених Договором, поставити та передати у власність Покупця кукурудзу 3-го класу врожаю 2017р. (товар) насипом, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти товар та оплатити його вартість. (а.с.20-23)

Пунктом 2.2. Договору визначено, що загальна вартість товару складає 23 505 000,00 грн. +/-5% (залежно від кількості поставленого товару).

Сторони у п. 4.1. Договору узгодили, що загальна кількість товару, що постачається по цьому Договору, складає 5 000,000 метричних тон +/-5%.

Статтею 3 Договору визначено порядок розрахунків. Зокрема, пп. 3.1.1. передбачено, що Покупець оплачує Постачальнику 22% вартості партії товару протягом 3 банківських днів з дати отримання рахунку-фактури Постачальника.

Відповідно до п. 5.1. Договору Постачальник зобов`язався поставити Покупцю загальну кількість товару в строк до 30 листопада 2017 р.

Договір вступає в силу з дати його підписання обома Сторонами і діє з 31.06.2018 р.. а в частині не виконаних зобов`язань по цьому Договору - до повного їх виконання. (п.8.1 Договору)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №ТР/1606/17К від 16.06.2017 року Позивач перерахував на користь Відповідача попередню оплату у розмірі 5 000 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №СВ-1679 від 20.06.2017 року із зазначенням призначення платежу: «оплата за кукурудзу зг.дог. №ТР/1606/17К від 16.06.2017» та випискою по рахунку Позивача. (а.с.25-26)

Додатковою угодою №1 від 01.12.2017 року до Договору поставки №ТР/1606/17К від 16.06.2017 року Сторони визначили, що зобов`язання Постачальника з поставки товару у кількості 5 000,000 тон за Договором вважаються припиненими, а Постачальник повертає Покупцю сплачені останнім грошові кошти у розмірі 5 000 000,00 грн. в строк до 21 грудня 2017 р. у відповідності з наступним графіком:

1 500 000,00 грн. - до 08.12.2017 р.;

1 500 000,00 грн. - до 15.12.2017 р.;

2 000 000,00 грн. - до 21.12.2017 р. (а.с.24)

Пунктом 1.3. Додаткової угоди Сторони передбачили, що у разі порушення строків або обсягів здійснення платежів згідно графіку, викладеного у п. 1.1. Додаткової угоди, Покупець має право нарахувати Постачальнику санкцію в розмірі 24% річних, що нараховується на всю суму передоплати (5 000 000,00 грн.) за період з моменту отримання передоплати (20.06.2017 р.) до моменту повернення всієї суми передоплати.

На виконання умов Договору поставки №ТР/1606/17К від 16.06.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СВІТ АГРОТЕХНІКИ» повернуло Товариству з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» грошові кошти у розмірі 150 000 грн. 00 коп., що підтверджується випискою по рахунку Позивача за 12.01.2018 року. (а.с.27)

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 року по справі №910/3789/18, яке набрало законної сили, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерно-Агротрейд" в частині вимог про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Агротехніки" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерно-Агротрейд" 4850000 грн. боргу, 72750 грн. витрат по оплаті судового збору. (а.с.37-40)

На виконання умов Договору поставки №ТР/1606/17К від 16.06.2017 року та рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 року по справі №910/3789/18 Товариство з обмеженою відповідальністю «СВІТ АГРОТЕХНІКИ» повернуло Товариству з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» грошові кошти у загальному розмірі 4 850 000 грн. 00 коп., що підтверджується виписками по рахунку Позивача за 15.08.2018 р. на суму 1 000 000 грн. 00 коп., за 17.08.2018 р. на суму 500 000 грн. 00 коп., за 20.08.2018 р. на суму 500 000 грн. 00 коп., за 28.08.2018 р. на суму 900 000 грн. 00 коп., за 31.08.2018 р. на суму 500 000 грн. 00 коп., за 04.09.2018 р. на суму 500 000 грн. 00 коп., за 05.09.2018 р. на суму 500 000 грн. 00 коп., за 11.09.2018 р. на суму 450 000 грн. 00 коп. (а.с.28-36)

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2018 року по справі №910/5113/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 року, у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Агротехніки" до товариства з обмеженою відповідальністю "Зерно-Агротрейд" про визнання додаткової угоди недійсною в певній її частині відмовлено. (а.с.41-51)

25.03.2019 року Позивач надіслав на адресу Відповідача вимогу №19/09-101 про сплату 1400515 грн. 07 коп. процентів, передбачених п.1.3 Додаткової угоди, що підтверджується копіями фіскального чеку, накладної, опису вкладення у цінний лист від 25.03.2019 р. (а.с.52-60) У відповідь на яку Відповідач листом №06-92 від 04.04.2109 року повідомив, що термін позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій сплив, а тому вимога не підлягає задоволенню. (а.с.61-62)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивач зазначає, що Відповідач всупереч умовам Додаткової угоди №1 від 01.12.2017 року до Договору поставки №ТР/1606/17К від 16.06.2017 року не здійснив повернення попередньої оплати у визначені строки, а тому підлягає застосуванню наслідки, визначені п.1.3 даної додаткової угоди у вигляді сплати процентів за користування чужими грошовими коштами відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України у розмірі 1 400 515 грн. 07 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ АГРОТЕХНІКИ» інфляційні у розмірі 226 850 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 101 790 грн. 41 коп.

Заперечуючи проти позову Відповідач зазначав, що умовами п.1.3 Додаткової угоди №1 від 01.12.2017 року до Договору поставки №ТР/1606/17К від 16.06.2017 року сторони узгодили застосування санкції, тобто штрафної санкції із визначеним розміром стягнення, проте спеціальний строк позовної давності до вказаної вимоги сплив 21.12.2018 року. Крім того, матеріали справи не містять доказів користування чужими грошовими коштами, а тому стаття 536 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню. Також стягнення 3% річних та інфляційних можливе лише за порушення грошового зобов`язання.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору поставки №ТР/1606/17К від 16.06.2017 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №ТР/1606/17К від 16.06.2017 року Позивач перерахував на користь Відповідача попередню оплату у розмірі 5 000 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №СВ-1679 від 20.06.2017 року із зазначенням призначення платежу: «оплата за кукурудзу зг.дог. №ТР/1606/17К від 16.06.2017» та випискою по рахунку Позивача. (а.с.25-26)

На виконання умов Договору поставки №ТР/1606/17К від 16.06.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СВІТ АГРОТЕХНІКИ» повернуло Товариству з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» грошові кошти у розмірі 150 000 грн. 00 коп., що підтверджується випискою по рахунку Позивача за 12.01.2018 року. (а.с.27)

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 року по справі №910/3789/18, яке набрало законної сили, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерно-Агротрейд" в частині вимог про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Агротехніки" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерно-Агротрейд" 4850000 грн. боргу, 72750 грн. витрат по оплаті судового збору. (а.с.37-40)

На виконання умов Договору поставки №ТР/1606/17К від 16.06.2017 року та рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 року по справі №910/3789/18 Товариство з обмеженою відповідальністю «СВІТ АГРОТЕХНІКИ» повернуло Товариству з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» грошові кошти у загальному розмірі 4 850 000 грн. 00 коп., що підтверджується виписками по рахунку Позивача за 15.08.2018 р. на суму 1 000 000 грн. 00 коп., за 17.08.2018 р. на суму 500 000 грн. 00 коп., за 20.08.2018 р. на суму 500 000 грн. 00 коп., за 28.08.2018 р. на суму 900 000 грн. 00 коп., за 31.08.2018 р. на суму 500 000 грн. 00 коп., за 04.09.2018 р. на суму 500 000 грн. 00 коп., за 05.09.2018 р. на суму 500 000 грн. 00 коп., за 11.09.2018 р. на суму 450 000 грн. 00 коп. (а.с.28-36)

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2018 року по справі №910/5113/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 року, у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Агротехніки" до товариства з обмеженою відповідальністю "Зерно-Агротрейд" про визнання додаткової угоди недійсною в певній її частині відмовлено. (а.с.41-51)

25.03.2019 року Позивач надіслав на адресу Відповідача вимогу №19/09-101 про сплату 1400515 грн. 07 коп. процентів, передбачених п.1.3 Додаткової угоди, що підтверджується копіями фіскального чеку, накладної, опису вкладення у цінний лист від 25.03.2019 р. (а.с.52-60) У відповідь на яку Відповідач листом №06-92 від 04.04.2109 року повідомив, що термін позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій сплив, а тому вимога не підлягає задоволенню. (а.с.61-62)

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 08.12.2017 р. по 10.09.2018 р. у розмірі 101 790 грн. 41 коп. та інфляційні за загальний період грудень 2017 р. - липень 2018 р. у розмірі 226 850 грн. 00 коп.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

Положеннями ч. 1 ст. 693 ЦК України унормовано, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар в установлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 ЦК України).

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Отже, зважаючи на юридичну природу цих правовідносин між сторонами як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року по справі № 910/22034/15, по справі N 910/17078/15 (3-610гс16), від 15.03.2018 у справі N 910/9978/15, від 06.08.2018 у справі № 916/1914/17, від 17.10.2018 у справі № 908/2552/17, від 21.05.2019 у справі №910/2569/18, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року по справі №910/10156/17, від 16 травня 2018 року по справі №686/21962/15-ц за наслідками неоднакового застосування норми права у подібних правовідносинах.

При цьому, Суд не вбачає підстав для відступу від правових позицій Великої Палати Верховного Суду щодо розповсюдження положень ч. 2 ст. 625 ЦК України за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Крім того, Суд не приймає до уваги посилання Відповідача на постанови Верховного Суду України від 16.09.2014 р., 02.03.2016 р., оскільки вони прийняті раніше вищенаведених постанов Великої Палати Верховного Суду.

А тому норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило б загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України).

Тому, оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3 % річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання.

Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України N 6-49цс12 від 06.06.2012, N 6-38цс11 від 24.10.2011, постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі N 910/19094/17, від 11.05.2018 у справі N 922/3087/17).

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі N 9/5014/969/2012(5/65/2011) за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У розумінні положень ст. 625 ЦК України, кредитором є будь-яка особа, в якої наявне право грошової вимоги.

Відтак, з огляду на те, що Відповідачем неналежним чином виконано його грошове зобов`язання перед Позивачем з повернення попередньої оплати згідно з графіком відповідно до п.1.1 Додаткової угоди №1 від 01.12.2017 року до Договору поставки №ТР/1606/17К від 16.06.2017 року, у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» виникло право на нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю «СВІТ АГРОТЕХНІКИ» інфляційних та 3 % річних та відповідно права вимоги їх сплати. При цьому, Суд також звертає увагу, що умовами Додаткової угоди №1 від 01.12.2017 року до Договору Сторони визначили, що зобов`язання Постачальника з поставки товару у кількості 5 000,000 тон за Договором вважаються припиненими, тобто у Відповідача виникло інше зобов`язання - грошове з повернення суми попередньої оплати за узгодженим з Позивачем графіком.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем повернення попередньої оплати за Договором за загальний період прострочки з 08.12.2017 р. по 10.09.2018 р. у розмірі 101 790 грн. 41 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача в частині визначення початку перебігу прострочки Відповідача з повернення попередньої оплати з огляду на наступне.

Додатковою угодою №1 від 01.12.2017 року до Договору поставки №ТР/1606/17К від 16.06.2017 року Сторони визначили, що зобов`язання Постачальника з поставки товару у кількості 5 000,000 тон за Договором вважаються припиненими, а Постачальник повертає Покупцю сплачені останнім грошові кошти у розмірі 5 000 000,00 грн. в строк до 21 грудня 2017 р. у відповідності з наступним графіком:

1 500 000,00 грн. - до 08.12.2017 р.;

1 500 000,00 грн. - до 15.12.2017 р.;

2 000 000,00 грн. - до 21.12.2017 р. (а.с.24)

Статтею 113 ГПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно зі статтею 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку.

Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця.

Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію тільки в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Прийменник "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17, у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15, від 08.10.2018 року у справі №927/490/18.

Виходячи з викладеного, Суд приходить до висновку, що відповідно до п.1.1 Додаткової угоди №1 від 01.12.2017 року до Договору поставки №ТР/1606/17К від 16.06.2017 року прострочення Відповідача зі сплати грошових коштів розпочинається з 09.12.2017 р., 16.12.2017 р., 22.12.2017 р. відповідно.

Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню 3% річних за загальний період прострочки з 09.12.2017 р. по 10.09.2018 р. у розмірі 101 009 грн. 60 коп.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних у розмірі 226 850 грн. 00 коп. за загальний період грудень 2017 р. - липень 2018 р. підлягають частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача в частині визначення початку перебігу прострочки Відповідача на суму заборгованості 5000000 грн. 00 коп., оскільки прострочення розпочалося не з 21.12.2017 р., а з 22.12.2017 р. Крім того, при здійсненні розрахунку інфляційних, Позивач не врахував, що інфляційні за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, причому може мати місце як інфляція грошових коштів, так і дефляція, і коли строк виконання зобов`язання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобов`язання - після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць, але не розраховується поденний індекс інфляції, що зроблено позивачем. В даному випадку, Позивач неправомірно нарахував інфляційні за грудень 2017 р. у розмірі 50000 грн. 00 коп., оскільки нарахував суму інфляційних за період прострочки виконання зобов`язань, менші за 15 днів (півмісяця). А тому до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягають інфляційні за загальний період січень 2018 р. - липень 2018 р. у розмірі 176 850 грн. 00 коп., оскільки відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог (в частині періоду прострочення Відповідача за період лютий 2018 р. - липень 2018 р.)

Крім того, Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь проценти за користування чужими грошовими коштами за загальний період прострочки з 20.06.2017 р. по 10.09.2018 р. у розмірі 1 400 515 грн. 07 коп.

За змістом ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України в разі прострочення оплати товару за вимогою продавця покупець зобов`язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. (ч.3 статті 693 Цивільного кодексу України)

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами.

Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Суд звертає увагу, що право на нарахування та отримання процентів за користування коштами у разі їх безпідставного одержання передбачено законом. Проте, вказана стаття не встановлює розміру процентів за користування грошовими коштами відсилаючи кредитора та боржника з метою вирішення цього питання до договору або закону. Крім того, проценти у розумінні зазначених правових норм застосовуються тільки у випадках користування чужими, тобто залученими на певний строк, коштами за відсутності прострочення виконання грошового зобов`язання або при умові про відстрочення чи розстрочення оплати за отриманий товар, виконані роботи чи надані послуги.

Пунктом 1.3. Додаткової угоди Сторони передбачили, що у разі порушення строків або обсягів здійснення платежів згідно графіку, викладеного у п. 1.1. Додаткової угоди, Покупець має право нарахувати Постачальнику санкцію в розмірі 24% річних, що нараховується на всю суму передоплати (5 000 000,00 грн.) за період з моменту отримання передоплати (20.06.2017 р.) до моменту повернення всієї суми передоплати.

Заперечуючи проти позову Відповідач зазначав, що умовами п.1.3 Додаткової угоди №1 від 01.12.2017 року до Договору поставки №ТР/1606/17К від 16.06.2017 року сторони узгодили застосування санкції, тобто штрафної санкції із визначеним розміром стягнення, проте спеціальний строк позовної давності до вказаної вимоги сплив 21.12.2018 року. Проте Суд не приймає до уваги вказані заперечення з огляду на наступне.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суд зазначає, що кваліфікуючими ознаками штрафу є:

а) можливість встановлення за майже будь-яке порушення зобов`язання: невиконання або неналежне виконання (порушення умов про кількість, якість товарів, робіт (послуг), виконання зобов`язання неналежним способом тощо).

б) обчислення у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В свою чергу пеня як різновид неустойки характеризується такими ознаками:

а) застосування виключно у грошових зобов`язаннях;

б) можливість встановлення тільки за такий вид порушення зобов`язання, як прострочення виконання (порушення умови про строки);

в) обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання;

г) триваючий характер - нарахування пені за кожний день прострочення

Слід відмітити, що законодавець визначив вищеперераховані ознаки штрафу та пені імперативно, не надавши сторонам зобов`язання можливості їх змінювати.

Суд зазначає, що умовами п.1.3 Додаткової угоди №1 від 01.12.2017 року до Договору поставки №ТР/1606/17К від 16.06.2017 року Сторони визначили, що вказана санкція нараховується з моменту отримання передоплати до моменту повернення всієї суми передоплати, в той час як штрафні санкції застосовуються з моменту прострочення виконання зобов`язання боржником. Крім того, розмір штрафу та пені обчислюється від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а санкція, визначена Сторонами, нараховується на всю суму попередньої оплати. За таких підстав, Суд приходить до висновку, що за своєю правовою природою санкція, передбачена п.1.3 Додаткової угоди №1 від 01.12.2017 року до Договору поставки №ТР/1606/17К від 16.06.2017 року, є саме процентами за користування чужими грошовими коштами відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України, оскільки нарахована на суму попередньої оплати з моменту її отримання до дня повернення й такі проценти передбачені договором саме за користування Відповідачем чужими грошовими коштами.

Суд не приймає до уваги також доводи Відповідача, що матеріали справи не містять доказів користування чужими грошовими коштами, а тому стаття 536 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню, оскільки факт перерахування 20.06.2017 року на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ АГРОТЕХНІКИ» суми попередньої оплати встановлено Судом та підтверджується матеріалами справи, а також факт кінцевого повернення вказаних грошових коштів саме 11.09.2018 року, що свідчить про користування вказаними грошовими коштами протягом тривалого часу. Крім того, сума попередньої оплати була перерахована на рахунок Відповідача, відкритий у АТ «ОТП банк», а повернення грошових коштів здійснювалось з рахунку Відповідача, відкритого в АТ «КІБ».

Також Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Світ Агротехніки" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерно-Агротрейд" про визнання Додаткової угоди №1 до Договору поставки №ТР/1606/17К від 16 червня 2017 року, укладеної 01.12.2017 між ТОВ "Світ Агротехніки" та ТОВ "Зерно-Агротрейд" недійсною в частині умови, викладеній у пункті 1.3.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2018 у справі №910/5113/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 року, у задоволенні позову відмолено.

У вказаній постанові суду апеляційної інстанції зазначено, що "санкція" (від лат. sanction - непорушна постанова, найсуворіший припис) як багатозначний термін у юридичній лексиці має чотири основних значення: 1) заходи, що застосовуються до правопорушника і тягнуть для нього певні несприятливі наслідки; 2) структурна частина загальної норми, яка вказує на можливі заходи впливу на порушника даної норми; 3) термін "санкція" використовується в процесуальній сфері для визначення згоди компетентного державного органу на вчинення тих чи інших юридично значущих дій; 4) у міжнародному праві як заходи впливу щодо держави, яка порушила міжнародну угоду.

Відповідно до статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частина 1 статті 217 Господарського кодексу України визначає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Частина 2 зазначеної статті визначає такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Перший вид господарських санкцій - відшкодування збитків - має на меті поновлення матеріальної сфери потерпілої сторони від господарського правопорушення. Це закріплено в частині 1 статті 224 Господарського кодексу України.

Застосування другого виду господарських санкцій, а саме, штрафних санкцій, спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення. Згідно зі статтею 230, частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціямивизнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Третій вид господарських санкцій - оперативно-господарські санкції, які згідно частини 1 статті 235 Господарського кодексу України являють собою заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень господарського зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку. Виходячи з цього законодавчого визначення, можна дійти висновку, що оперативно-господарські санкції виконують запобіжну функцію та мають на меті припинення порушення виконання господарських обов`язків та недопущення або мінімізацію їх негативних наслідків. Частиною 1 статті 236 Господарського кодексу України визначено перелік оперативно-господарських санкцій, які можуть передбачити сторони у господарських договорах, перелік яких, згідно частини 2 вказаної статті не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

Із наведених норм та з урахуванням принципу свободи договору, передбаченого статями 6 Цивільного кодексу України, 179 Господарського кодексу України, вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі будь-яку господарську санкцію на свій розсуд. Таким чином, сторони, керуючись принципом свободи договору, визначили на свій розсуд, погодили та досягли згоди щодо визначення у Додатковій угоді саме такої умови: " 1.3. В разі порушення строків або обсягів здійснення платежів згідно графіку викладеного у п. 1.1. цієї Додаткової угоди. Покупець має право нарахувати Постачальнику санкцію в розмірі 24% річних, що нараховується на всю суму передоплати (5000000,00 грн.) за період з моменту отримання передоплати (20.06.2017) до моменту повернення всієї суми передоплати." - а тому така умова не може бути визнана недійсною як така, що не відповідає статтям 536, 549, 625 Цивільного кодексу України, адже відповідно до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України та частини 4 статті 179 Господарського кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Норми чинного цивільного та господарського законодавства не встановлюють спеціальних обмежень щодо застосування такого виду санкції, як це встановлено пунктом 1.3. Додаткової угоди, до правовідносин, що склалися між сторонами.

Відповідно до частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2018 у справі №910/5113/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 року, підтверджено правомірність застосування до правовідносин сторін санкції, яка передбачена п.1.3 Додаткової угоди №1 від 01.12.2017 року до Договору поставки №ТР/1606/17К від 16.06.2017 року, а тому Суд не приймає до уваги, що вказана санкція є саме штрафною санкцію, оскільки вказане спростовується вищенаведеними та оціненими Судом доказами. За таких підстав, не підлягає застосуванню заява Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ АГРОТЕХНІКИ» від 08.05.2019 року про застосування спеціального строку позовної давності до вимог Позивача про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1400515 грн. 07 коп.

Суд, перевіривши розрахунок 24% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного зобов`язання з 20.06.2017 року по 10.09.2018 року у розмірі 1 400 515 грн. 07 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ АГРОТЕХНІКИ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» підлягає стягненню 3% річних у розмірі 101 009 грн. 60 коп., інфляційні у розмірі 176 850 грн. 00 коп., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1 400 515 грн. 07 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Згідно зі ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. . У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.07.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СВІТ АГРОТЕХНІКИ» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери» (Адвокатське об`єднання) було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги №03-3, за змістом якого Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання в якості правової (правничої) допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси Клієнта, надавати інші види правової (правничої) допомоги в обсязі та на умовах, встановлених цим Договором та за домовленістю Сторін, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та всі фактично понесені Адвокатським об`єднанням витрати у зв`язку з виконанням даного Договору.

Згідно з п.1.2 Договору Адвокатське об`єднання за цим Договором бере на себе зобов`язання надати необхідну правову допомогу Клієнту, а саме: здійснити представництво та надати інші види правової допомоги Клієнту у судових справах № 910/5113/18 та № 910/3789/18, у спорах, що виникли з Договору поставки №ТР/160б/17Квід 16.06.2017 та Додаткової угоди № 1 від 01.12.2017 до вказаного договору.

Додатковою угодою №2 від 28.03.2019 року до Договору про надання правової (правничої) допомоги №03-3 від 23.07.2018 року Сторони дійшли згоди щодо внесення змін до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 03-3 від 23 липня 2018 року, виклавши пункт 1.2., 4.4., 7.1. цього Договору у новій редакції: « 1.2. Адвокатське об`єднання за цим Договором бере на себе зобов`язання надати необхідну правову допомогу Клієнту, а саме: здійснити представництво та надати інші види правової допомоги Клієнту у судових справах у спірних питання, що виникли з Договору поставки № ТР/1606/17К від 16.06.2017 та Додаткової угоди № 1 від 01.12.2017 до вказаного договору. Розмір гонорару, який клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню за надану в межах цього договору, становить розмір 3000,00 (три тисячі) гривень за одну годину роботи адвоката. Сторони дійшли згоди щодо продовження строку дії Договору про надання правової (правничої) допомоги № 03-3 від 23 липня 2018 року - до 31 грудня 2020 року.»

На підтвердження попереднього розрахунку понесення ним витрат на професійну правничу допомогу Відповідачем було подано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000224 Гапоненка Р.І., Акт надання послуг №36 від 26.06.2019 року на суму 54000 грн. 00 коп., платіжне доручення №570 від 25.06.2019 р. на суму 54000 грн. 00 коп., попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на суму 80000 грн. 00 коп., про що зазначено у відзиві на позовну заяву, тобто у першій заяві по суті спору.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В судовому засіданні 26.06.2019 року представником Відповідача було заявлено усне клопотання про подання заяви протягом 5 днів після прийняття рішення про розподіл судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

За таких підстав, розмір судових витрат, які Відповідач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, буде встановлено Судом на підставі поданих Відповідачем доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, про що останнім було зроблено відповідну заяву до закінчення судових дебатів у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ АГРОТЕХНІКИ» (04053, м.Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 21, Ідентифікаційний код юридичної особи 36947647) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» (04070, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПОЧАЙНИНСЬКА, будинок 38/44, Ідентифікаційний код юридичної особи 38234181) 3% річних у розмірі 101 009 (сто одна тисяча дев`ять) грн. 60 (шістдесят) коп., інфляційні у розмірі 176 850 (сто сімдесят шість тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1 400 515 (один мільйон чотириста тисяч п`ятсот п`ятнадцять) грн. 07 (сім) коп. та судовий збір у розмірі 25 175 (двадцять п`ять тисяч сто сімдесят п`ять) грн. 62 (шістдесят дві) коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 08 липня 2019 року.

Суддя О.В. Чинчин