ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.06.2019 Справа № 920/295/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Коваленко О.В., розглянувши матеріали справи №920/295/19

за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул.Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (70605, м. Львів, вул.Гоголя, 1, ),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланпром» (42000, Сумська область, м. Ромни, вул. Римаренків, 24, ),

про стягнення 748 620 грн. 00 коп.,

за участю представників сторін:

Від позивача: Завалишин Ю.О., довіреність від 29.12.2018 р. (в режимі відеоконференції);

Від відповідача: Гумен С.В., довіреність №2 від 25.04.2019 р., свідоцтво СМ №000572 від 06.02.2019 р.;

при секретарі судового засідання Молодецькій В.О.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 01.04.2019 провадження у справі №920/295/19 відкрито за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 02.05.2019 р. (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 05.04.2019 р.)

В судовому засіданні 02.05.2019 оголошено перерву в розгляді справи №920/295/19 до 20.05.2019 р.

Згідно ухвали господарського суду Сумської області від 20.05.2019 закрите підготовче провадження у справі, розгляд справи по суті призначено на 13.06.2019 р.

В судовому засіданні 13.06.2019 оголошено перерву в розгляді справи №920/295/19 по суті до 20.06.2019 р.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 748620 грн. 00 коп., з яких: 177 305 грн. 98 коп. штрафу - 20% вартості поставленого неякісного товару, 571 314 грн. 02 коп. штрафу - 20% вартості непоставленого товару, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки № Л/НХ-181009/НЮ від 23.10.2018, а також просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 11 229,30 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в письмовому відзиві №320 від 15.04.2019 р. проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що продукція, поставлена позивачу відповідала вимогам обумовлених у договорі поставки ДСТУ, а залишок непоставленої продукції планувалось поставити в обумовлені у договорі строки, проте в наслідок настання форс-мажорних обставин поставка не відбулась, про що було належним чином повідомлено позивача.

Від позивача надійшла відповідь на відзив від 26.04.2019 №НЮ-934, в якій наголошував на тому, що невідповідність товару умовам договору підтверджується висновком незалежної експертизи, проведення якої було погоджено сторонами в акті від 28.11.2018 р. про фактичну якість і комплектність продукції. Крім того, зазначив про те, що лист відповідача №1162 від 12.11.2018 про неможливість здійснити поставку на адресу позивача не надходив.

Відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив №382 від 07.05.2019 р.

Представником позивача в судовому засіданні було заявлене усне клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та поновлення строку для подання додаткових доказів в обґрунтування позовних вимог. До того ж позивач повідомив про надсилання зазначеного клопотання поштою на адресу суду.

Згідно зі ст. 177 ГПК України, завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

За приписами ст. 185 ГПК України, у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Суд з`ясовує думку сторін щодо дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті.

Зі змісту ч. 4 ст. 183 ГПК України вбачається, що якщо розгляд справи у випадках, передбачених цим Кодексом, починається спочатку, суд призначає та проводить підготовче засідання спочатку в загальному порядку, крім випадку ухвалення рішення про колегіальний розгляд справи, коли підготовче засідання проводиться спочатку лише у разі, якщо суд дійшов висновку про необхідність його проведення.

Судом встановлено, що підготовче провадження у справі було закрите в судовому засіданні 20.05.2019 р., в якому представник позивача (в режимі відеоконференції) повідомив суд про те, що ним було подано усі наявні у нього письмові докази в обґрунтування своїх вимог, повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі, додаткових заяв та клопотань позивач не має. Заперечень проти закриття підготовчого провадження або клопотання про продовження строку проведення підготовчого провадження позивачем заявлено не було.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про повернення до стадії підготовчого провадження та поновлення строку для подання додаткових доказів в обґрунтування позовних вимог.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши та дослідивши докази по справі, суд встановив:

23 жовтня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Таланпром» укладено договір №Л/НХ-181009/НЮ (далі за текстом - «Договір»), відповідно до умов якого відповідач зобов`язувався у 2018 році поставити позивачу товар, зазначений в Специфікації №1 (Додаток №1 до Договору), а позивач - прийняти і оплатити такий товар.

В п.1.2. Договору сторони визначили найменування (номенклатура, асортимент) товару: (спецвзуття), Код ДК 021:2015-18810000-0 (Взуття різне, крім спортивного та захисного) код УКТЗЕД 6403.

Згідно п. 1.3. Договору сторони погодили кількість товару: 11900 шт. визначається в Специфікації №1 (Додаток №1).

Зі змісту п. 4.1. Договору вбачається, що розрахунки проводяться у безготівковій формі шляхом: оплати позивачем після пред`явлення відповідачем рахунка-фактури на оплату товару протягом 30 календарних днів з дати поставки товару, (за наявності реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних).

Відповідно до п. 4.2. Договору відповідач надсилає позивачу рахунок протягом 3 банківських днів з дня поставки товару.

Згідно п. 5.1. Договору відповідач здійснює поставку товару на умовах DAP за правилами «ІНКОТЕРМС-2010» за реквізитами, зазначеними в заявці позивача (реквізити виробничого структурного підрозділу РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»).

Відповідно до п. 5.2. Договору, поставка товару проводиться протягом не більше 15 днів з дати відправлення заявки покупцем (структурний підрозділ «Служба закупівель і постачання» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», електронна адреса позивача () на електронну адресу відповідача ().

Пунктом 5.3. Договору визначено місце поставки товару: 79025, м. Львів, вул. Широка, 2, структурний підрозділ «Служба закупівель і постачання».

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару (п. 5.4. Договору).

Згідно п. 5.5. Договору приймання товару по кількості і якості сторони домовились здійснювати відповідно до Інструкції №П-6 від 15.06.1965 р. «О порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по количеству» та Інструкції №П-7 від 25.04.1966 р. «О порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по качеству», затверджених Держарбітражем, з наступними змінами та доповненнями при наявності товаросупроводжувальних документів: видаткової накладної (з зазначенням покупця, вантажоодержувача та платника); рахунку-фактури відповідача; товаро-транспортної накладної; документів, що підтверджують якість товару.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 29.10.2018 ним було надіслано відповідачу письмову заявку від 29.10.2018 №НХЛьв-1/7686 на поставку спецвзуття: чобіт утеплених у кількості 4000 пар та черевиків у кількості 7100 пар на загальну суму 3743100 грн. 00 коп. Заявку надіслано з електронної адреси: на електронну адресу відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань по Договору відповідачем не виконано зобов`язання у встановлений строк та не поставлено товар Позивачу згідно із заявкою у повному обсязі.

09.11.2018р. відповідачем поставлено: 1216 пар - чобіт утеплених, та 1291 пару черевиків на суму 886 529,88 грн. (в т.ч. ПДВ 20% на суму 177 305,97 грн.).

При проведенні вхідного контролю СП «Служба закупівель і постачання» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» поставлене взуття забраковано і визнано таким, що не відповідає вимогам договору, після чого позивачем було викликано представника Постачальника для складання двохстороннього акту.

Відповідно до Акту про фактичну якість і комплектність продукції від 28.11.2018 р. сторонами договору було погоджено проведення незалежної експертизи. За умовами Договору №Л/НХ-181009/ВН від 28.11.2018р. товар взято на зберігання.

Відповідно до Акту №2 від 21.12.2018р. про фактичну якість і комплектність продукції товар визнано таким, що не відповідає умовам договору та вирішено його не приймати. У акті зазначено, що була проведена незалежна експертиза ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», яким 07.12.2018 р. надано протокол випробувань продукції №442-Л/18.

Згідно п.7.4 Договору при постачанні неякісного товару відповідач у погоджений термін, але не більше 20 днів з моменту складання відповідного акту проводить заміну цього неякісного товару або усуває виявлені недоліки за власний рахунок.

Відповідно п. 7.5. Договору у разі невиконання п.7.4 Договору за постачання товарів неналежної якості відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20% від вартості поставленого неякісного товару, при цьому за власний рахунок та засобами замінює неякісний товар або усуває виявлені недоліки.

Враховуючи те, що станом на день розгляду справи продукцію на суму 886 529 грн. 88 коп. відповідачем не замінено, а термін заміни неякісного товару згідно Договору закінчився 10.01.2019 р., позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 20% від вартості поставленого неякісного товару в розмірі 177 305 грн. 98 коп.

Відповідач, в свою чергу, обґрунтовує свої заперечення тим, що з його боку вимоги щодо якості продукції, встановлені п. 2.1. Договору не порушені та просить суд відмовити в застосуванні штрафних санкцій до нього в цій частині.

Судом встановлено, що відповідач 09 листопада 2018 року поставив на адресу позивача партію взуття: 800 пар чобіт; 1216 пар чобіт утеплених; 1291 пар черевиків, всього на загальну суму 1 193 249 грн.88 коп. (в т.ч. ПДВ 198 874 грн.98 коп.)

14.11.2018 р. позивачем було складено акт про виявлені при вхідному контролі недоліки продукції та встановлено його невідповідність технічному опису (Додаток №2 до Договору) і як наслідок всю продукцію, отриману відповідно до товарно-транспортних накладних № Р528 від 09.11.2018р., № Р527 від 09.11.2018р. та № Р526 від 09.11.2018р. було забраковано.

19 листопада 2018 року позивачем було направлено на електронну адресу відповідача повідомлення (вих. № НХ/Льв-1/8015) про виявлені недоліки товару за результатами вхідного контролю та виклик представника відповідача для подальшого приймання продукції та складення двостороннього акту.

28 листопада 2018 року було проведено приймання продукції за участю представника відповідача. За результатами приймання продукції було складено акт про фактичну якість та комплектність отриманої продукції, в якому представник відповідача зазначив, що не погоджується з висновками комісії щодо якості поставленої продукції та наполягав на проведенні незалежної експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що на замовлення позивача ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» було проведено випробування, метою якого було перевірка матеріалів виготовлення верху взуття (складові частини) згідно ТО до взуття. За насідками проведеного випробування 07.12.2018 р. було складено протокол випробувань продукції №442-Л/18, з якого вбачається, що отриманий позивачем товар не відповідає умовам технічного опису взуття, зазначеному у договорі.

Відповідно до Акту №2 від 21.12.2018р. про фактичну якість і комплектність продукції товар визнано таким, що не відповідає умовам договору та вирішено його не приймати.

Відповідно до частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст.673 ЦК України Продавець повинен передати Покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Умови щодо якості товару, що поставляється, викладені сторонами у розділі ІІ Договору «Якість товару».

Згідно п. 2.1. Договору Постачальник повинен поставити Покупцеві товар, якість якого відповідає наступним нормативним документам умовам: ДСТУ 3962-2000 (ГОСТ 12.4.137-2001), ДСТУ EN ISO 20347:2015, ДСТУ 2771-94 (ГОСТ 12.4.033-95).

Зі змісту п. 2.2. Договору вбачається що підтвердженням якості товару з боку постачальника є наступні документи: паспорт якості виробника, сертифікат експертизи типу, декларація про відповідність, протокол випробувань, етикетка, інструкція з експлуатації.

Пунктом 2.3. Договору передбачено гарантійний термін: ношення взуття - 70 днів з дня видачі його в експлуатацію. Рік виготовлення товару: 2018 (п. 2.4. Договору).

Згідно п. 2.5. Договору товар, що постачається, не перебував в експлуатації, терміни та умови його зберігання не порушені.

Зі змісту п. 2.6. Договору вбачається, що вхідний контроль товару проводиться кінцевим одержувачем - виробничим підрозділом залізниці, згідно із вимогами ГОСТ 24297-87.

Відповідно до п. 2.7. Договору при виявленні невідповідності кількості або якості товару, виклик представника постачальника для складання двостороннього Акту обов`язковий.

Якщо протягом гарантійного терміну будуть виявлені дефекти товару або його якість не буде відповідати умовам договору, ПОСТАЧАЛЬНИК за свій рахунок усуває недоліки або замінює невідповідний товар на якісний в 20-ти денний термін з моменту складання відповідного акту (п. 2.8. Договору).

Згідно п. 2.9. Договору у разі виявлення істотних порушень вимог щодо якості товару, позивач має право розірвати договір та вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Судом встановлено, що позивачем нараховано штраф в розмірі 177 305 грн. 98 коп. відповідно до п. 7.5. Договору, яким передбачено, що у разі невиконання п.7.4 Договору за постачання товарів неналежної якості відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20% від вартості поставленого неякісного товару, при цьому за власний рахунок та засобами замінює неякісний товар або усуває виявлені недоліки.

В той же час, в матеріалах справи містяться протоколи випробувань №УПС 481/1198-9-18 від 20.12.2018 р., №УПС 482/1198-9-18 від 20.12.2018 р. та №УПС 480/1198-9-18 від 20.12.2018 р., проведених Випробувальною лабораторією підприємства «Укрпромсерт» на замовлення ТОВ «Таланпром» щодо відповідності продукції вимогам ДСТУ EN ISO 20347:2015 «Засоби індивідуального захисту. Взуття робоче професійної призначеності. Технічні умови», ДСТУ 3962-2000 «Взуття спеціальне з верхом із шкіри для захисту від нафти, нафтопродуктів, кислот, лугів, нетоксичного та вибухонебезпечного пилу. Технічні умови»; ДСТУ 2771-94 «Взуття спеціальне із шкіряним верхом для запобігання ковзанню по замаслених поверхнях. Технічні умови», якими встановлено відповідність зразків технічному регламенту та вимогам зазначених ДСТУ.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що відповідачем подано належні докази на підтвердження відповідності поставленої продукції вимогам ДСТУ EN ISO 20347:2015 «Засоби індивідуального захисту. Взуття робоче професійної призначеності. Технічні умови», ДСТУ 3962-2000 «Взуття спеціальне з верхом із шкіри для захисту від нафти, нафтопродуктів, кислот, лугів, нетоксичного та вибухонебезпечного пилу. Технічні умови»; ДСТУ 2771-94 «Взуття спеціальне із шкіряним верхом для запобігання ковзанню по замаслених поверхнях. Технічні умови», суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 177 305 грн. 98 коп. відповідно до п. 7.5. Договору за постачання товарів неналежної якості.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача штраф в розмірі 571 314 грн. 02 коп. штрафу - 20% вартості непоставленого товару відповідно до п. 7.2. Договору, яким передбачено, що за прострочення поставки товару відповідач сплачує позивачу штраф в розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

В обґрунтування позовних вимог в цій частині позивач зазначає про те, що відповідачем не поставлено продукцію по заявці: 2784 пар чобіт утеплених та 5809 пар черевиків на загальну суму 2856570 грн. 12 коп. у строки, передбачені п. 5.2 Договору.

Позивачем направлено на адресу Відповідача претензію від 14.12.2018 №НХ-1/8702 з вимогою поставити решту непоставленої продукції по заявці і сплатити на користь Позивача штраф в сумі 571 314,02 грн. за прострочення поставки товару, однак у листі від 21.01.2019 №46 в задоволенні такої претензійної вимоги відповідачем відмовлено повністю з посиланням на те, що підставами невиконання заявки є обставини непереборної сили, про що свідчить сертифікату №3000-19-0012 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Київською Торгівельно-Промисловою Палатою №1703-4/15 від 15.01.2019р.

У відповіді на претензію від 21.01.2019 №46 відповідач посилається як на підставу невиконання заявки на обставини непереборної сили. У цій же відповіді відповідачем зазначено, що листом №1162 від 12.11.2018 року, ТОВ «Таланпром» повідомляло про неможливість виконання зобов`язань за Договором у зв`язку з дією обставин непереборної сили.

Відповідно до п.5.2. Договору поставка товару проводиться на протязі не більше 15 днів з дати відправлення заявки Покупцем на електронну адресу Постачальника.

Судом встановлено, що заявка позивача була направлена на електронну адресу відповідача 29 жовтня 2018 року, таким чином, кінцевий строк поставки взуття по заявці складає 13 листопада 2018 року.

Відповідач обґрунтовує свої заперечення тим, що залишок непоставленої продукції по заявці: 2784 пар чобіт утеплених та 5809 парі черевиків планувалося поставити в обумовлені договором строки, однак, в ніч 11 листопада 2018 року на підприємстві, що розташоване в м.Ромни, вул.Римаренків, 6.24, виникла аварійна ситуація викликана винятковими погодними умовами. Внаслідок дії стихійного лиха, ожеледі та поривів вітру стався обрив та замикання кабельної лінії і як наслідок вихід з ладу обладнання.

Відповідно до п.8.2. Договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 3-х днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону в письмовій формі.

На виконання вимог даного пункту Договору, ТОВ «Таланпром» листом вих.№ 1162 від 12.11.2018р. повідомило Позивача про те, що на підприємстві склалася тимчасова неможливість виконання зобов`язань, що пов`язана з дією обставин непереборної сили та виходом із ладу обладнання. 13 листопада 2018 року повідомлення про неможливість виконання договору було направлено на електронну адресу позивача. Крім того, 26 грудня 2018 року, ТОВ «Таланпром» направив на адресу Позивача лист вих. № 1313, в якому повідомляв, що на підприємстві продовжує діяти тимчасова неможливість виконання зобов`язань за даним Договором, в зв`язку з дією обставин непереборної сили.

Відповідно до п.8.3. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України або її уповноваженими органами.

Для підтвердження обставин непереборної сили та строку їх виникнення ТОВ «Таланпром» звернувся до Київської торгово-промислової палати для отримання Сертифікату про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

15 січня 2019 року Київською торгово-промисловою палатою було видано Сертифікат № 300-19-0012 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), відповідно до якого Київська торгово-промислова палата України засвідчує форс мажорні обставини (обставини непереборної сили), викликані винятковими погодними умовами на підприємстві ТОВ «Таланпром», Сумська область, м.Ромни, вул.Римаренків, буд.24 щодо обов`язку поставити у 2018 році товар відповідно до Специфікації № 1, а саме взуття у кількості 11100 пар за Договором поставки №Л/HX-181009/НЮ від 23.10.2018 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що ТОВ «Таланпром» належним чином, у відповідності до укладеного договору та чинного законодавства України підтвердило неможливість виконання зобов`язань за договором у зв`язку з дією обставин непереборної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 ГК України сторони можуть включити до умов договору певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин. Форс-мажорне застереження є виключно предметом угоди сторін, є обов`язковим для сторін і якщо сторони уклали свій договір без форс-мажорного застереження, питання про звільнення сторони від відповідальності за невиконання зобов`язання через форс-мажор буде вирішуватися на основі норм застосовного права. Таким чином, форс-мажорне застереження є виключно договірним інструментом.

Умови, щодо звільнення сторін від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, сторони визначили у розділі VIII Договору.

Пунктом 8.1. Договору, сторони погодили, що Сторони звільняються від відповідальності за невиконання, або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення Договору та виникли поза волею Сторін, (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо.)

ТОВ «Таланпром» у відповідності до укладеного Договору надав належні докази, що підтверджують існування даних обставин.

Відповідно до Сертифікату Київської ТПП період дії форс-мажорних обставин: дата настання: 11 листопада 2018 року; дата закінчення: 03 січня 2019 року.

Укладеним договором не передбачено продовження дії виконання зобов`язань по договору в зв`язку з дією форс-мажорних обставин.

Як визначено ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарської правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Також, ст. 617 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Дія форс-мажорної обставини, що виникла на підприємстві ТОВ «Таланпром» підтверджується відповідним сертифікатом Київської торгово-промислової палати. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що належне виконання зобов`язань ТОВ «Таланпром» за договором виявилося неможливим в результаті дії непереборної сили, надзвичайних і невідворотних обставин, а отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 571 314 грн. 02 коп. штрафу - 20% вартості непоставленого товару є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, витрати, пов`язані зі сплатою судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланпром» про стягнення 748 620 грн. 00 коп. - відмовити.

2. Судові витрати в розмірі 11 229 грн. 30 коп. покласти на позивача - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 01.07.2019 р.

Суддя О.В. Коваленко