ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
24.06.2019 Справа № 905/2251/15
Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В.
при секретарі судового засідання Барбаш Д.К.
про: стягнення 838259,21 грн.,
За участю представників сторін:
від позивача (стягувача): не з`явився
від боржника (скаржника): не з`явився
від приватного виконавця: не з`явився
Рішенням господарського суду Донецької області від 23.11.2015 по справі №905/2251/15 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПРИВАТБАНК до Дочірнього підприємства САНАТОРНО-КУРОРТНИЙ РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР СЛОВ`ЯНСЬКИЙ КУРОРТ ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ЛІКУВАЛЬНО-ОЗДОРОВЧИХ ЗАКЛАДІВ ПРОФСПІЛОК УКРАЇНИ УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ про стягнення заборгованості в сумі 838259,21 грн. задоволені частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства САНАТОРНО-КУРОРТНИЙ РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР СЛОВ`ЯНСЬКИЙ КУРОРТ ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ЛІКУВАЛЬНО-ОЗДОРОВЧИХ ЗАКЛАДІВ ПРОФСПІЛОК УКРАЇНИ УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк заборгованість за кредитом в сумі 330000,00 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 238795,43 грн., заборгованість за комісією за користування кредитом в сумі 43629,16 грн., пеню в сумі 4,24 грн., судовий збір в сумі 9186,43 грн.

11.12.2015 на виконання вказаного рішення господарським судом видані відповідні накази.

04.06.2019 на адресу господарського суду Донецької області надійшла скарга Дочірнього підприємства САНАТОРНО-КУРОРТНИЙ РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР СЛОВ`ЯНСЬКИЙ КУРОРТ ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ЛІКУВАЛЬНО-ОЗДОРОВЧИХ ЗАКЛАДІВ ПРОФСПІЛОК УКРАЇНИ УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ б/н від 31.05.2019, в якій скаржник просить:

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Літвиненка О.В. щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП № 58668097 від 17.05.2019 протиправними;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Літвиненка О.В. про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП № 58668097 від 17.05.2019.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненко О.В. було винесено постанови від 19.03.2019 про відкриття виконавчих проваджень ВП № 58667281 на виконання наказу №905/2251/15 від 11.12.2015 та ВП № 58664510 на виконання наказу № 908/3221/15 від 20.07.2015. В той же день виконавчі провадження були об`єднані в зведене виконавче провадження № 58668097. В подальшому, 17.05.2019 приватним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна боржника у зведеному виконавчому провадженні № 58668097 на підставі наказу № 905/2251/15 від 11.12.2015, якою описано та накладено арешт на рухоме майно боржника, зокрема накладено арешт та встановлено обмеження права користування ним: вилучено транспортний засіб SKODA SUPERB COMFORT, AH 0992 АН 2005 року випуску та призначено відповідальним зберігачем фізичну особу ОСОБА_1 . Разом із тим, як зазначає скаржник, податковим керуючим Дмитрієвою Ганною Євгенівною Головного управління ДФС у Донецькій області було складено акт № 25 опису майна від 31.07.2017, а постанова про зміну зберігача майна боржника та акт прийому-передачі вказаного майна від попереднього до нового зберігача приватним виконавцем не складався. На думку скаржника, оскаржувана постанова не містить обов`язкових відомостей, передбачених ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесена в порушення приписів ст. 58 вказаного закону та підлягає скасуванню, а дії приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича щодо її винесення повинні бути визнані протиправними.

Ухвалою суду від 06.06.2019 вищезазначену скаргу призначено до розгляду.

Представник відповідача (скаржника) в судове засідання 24.06.2019 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача (стягувача) в судове засідання 24.06.2019 не з`явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Приватний виконавець в судове засідання 24.06.2019 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. 12.06.2019 на адресу господарського суду Донецької області від приватного виконавця Літвиненка О.В. надійшов відзив на скаргу, в якому останній просив відмовити у її задоволення з посиланням на те, що скаржником пропущено десятиденний строк на оскарження постанови про накладення арешту, встановлений ст. 341 ГПК України. Зокрема, у вказаному відзиві приватний виконавець зазначив про те, що при проведенні оскаржуваних виконавчих дій були присутні робітники (представники) боржника, які від підпису в постанові після ознайомлення з нею відмовились, отримувати копію постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника під підпис відмовились, документи, які посвідчують особу та її повноваження представника боржника, не надали. Крім того, при проведенні виконавчих дій вказаними вище особами-представниками боржника було викликано поліцію, якою встановлено всіх присутніх та отримано пояснення від присутніх. Приватний виконавець у вказаному відзиві зазначив про те, що на час реєстрації обтяження за постановою про опис й арешт від 17.05.2019 автотранспортного засобу Skoda Superb, седан В, 2005 року випуску, ДН АН 0992 АН, приватним виконавцем отримано витяги з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, згідно яких у приватного виконавця є вищій пріоритет щодо звернення стягнення на описане та арештоване майно.

Згідно п. 9.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України №9 від 17.10.2012 судові засідання у розгляді скарг на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів повинні проводитись господарськими судами окремо за різними справами.

Таким чином, судом розглядається скарга б/н від 31.05.2019 в межах справи №905/2251/15.

Відповідно до ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі у справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права заявника.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи до уваги, що розгляд скарг на дії приватного виконавця обмежений десятиденним строком, а відсутність належним чином повідомлених учасників справи про дату і час судового засідання не є перешкодою для вирішення відповідного питання, суд розглядає скаргу Дочірнього підприємства САНАТОРНО-КУРОРТНИЙ РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР СЛОВ`ЯНСЬКИЙ КУРОРТ ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ЛІКУВАЛЬНО-ОЗДОРОВЧИХ ЗАКЛАДІВ ПРОФСПІЛОК УКРАЇНИ УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ б/н від 31.05.2019 на дії приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича по суті.

Розглянувши матеріали скарги, господарським судом встановлено наступне.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням рішення здійснює суд.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому ГПК України та Законом України Про виконавче провадження. Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державного виконавця.

Згідно статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно приписів ст.ст.339, 340 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За змістом ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 341 Господарського процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Згідно наявної в матеріалах справи роздруківки з офіційного сайту відстеження поштового відправлення з трек-номером 573, який міститься на поштовому конверті, надісланого 21.05.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненко Олексієм Вікторовичем на адресу скаржника, оскаржувана постанова отримана останнім 22.05.2019. Крім того, скарга б/н від 31.05.2019 була здана скаржником до відділення поштового зв`язку 31.05.2019. Відтак, за висновками суду, з огляду на приписи ст. 341 ГПК України, скаржником було дотримано строк на оскарження відповідних дій приватного виконавця.

Згідно ч.1 ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" (у редакції станом на час вчинення відповідних дій).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Статтею 3 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Частиною 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.07.2017 податковим керуючим Дмитрієвою Ганною Євгенівною було складено акт опису майна № 25, до якого, зокрема, включено автотранспортний засіб Skoda Superb, седан В, 2005 року випуску, ДН АН 0992 АН.

Згідно наявного в матеріалах справи витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 53301588 від 01.09.2017 на вищезазначений транспортний засіб 01.09.2017 за реєстраційним номером 16443141 зареєстровано публічне обтяження (податкову заставу), обтяжував ГУ ДФС у Донецькій області.

В подальшому, 19.03.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненко О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58667281 з примусового виконання наказу від 11.12.2015 по справі № 905/2251/15.

Також 19.03.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненко О.В. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, якою об`єднано виконавчі провадження № 58664510 та № 58667281 у зведене виконавче провадження № 58668097.

Крім того, 17.05.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненко О.В. в межах зведеного виконавчого провадження ВП № 58668097 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Як вбачається зі змісту вказаної постанови, приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненко О.В. описано та накладено арешт на автотранспортний засіб SKODA SUPERB, седан В, 2005 року випуску, ДН НОМЕР_1 , стан автотранспортного засобу невідомий, є невеликі пошкодження кузова іржею, ключі та технічний паспорт відсутній, ТЗ комплектований батареєю АКБ та запасним колесом, та авто магнітолою Pioner. Вказані виконавчі дії приватним виконавцем здійснювались на території ДП «СКРЦ «Слов`янський курорт» ПАТ «Укрпрофоздорониця», а саме на території автотранспортних гаражів боржника біля відділення поштового зв`язку 84110 (вул. Лизенко, 1, Слов`янськ, Донецька область, 84110) при проведенні виконавчих дій були присутні робітники (представники) боржника.

На описане майно накладено арешт та встановлено обмеження права користування ним: вилучено.

Згідно з п. 3 резолютивної частини постанови призначено відповідальним зберігачем ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 13.01.2014, орган 1443.

При цьому, пунктом 5 резолютивної частини постанови попереджено ОСОБА_1 про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна.

Також зазначено, що виконавчі дії проведені у присутності понятих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким роз`яснені їх права та обов`язки, відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження».

У вказаній постанові відсутні відомості щодо присутності представника боржника під час проведення оскаржуваних виконавчих дій та відмови останнього від підпису.

Як вже зазначалося, в обґрунтування своїх вимог щодо визнання дій приватного виконавця щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №58668097 від 17.05.2019 незаконними скаржник посилався на наявність чинного запису про обтяження (податкову заставу) спірного рухомого майна, зареєстроване на підставі акту опису майна № 25, складеного податковим керуючим Дмитрієвою Ганною Євгенівною, та, відповідно, про відсутність підстав у приватного виконавця для його передачі з відповідального зберігання скаржника іншій особі.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 88.1. статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Згідно п. 89.3. ст.89 Податкового кодексу майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п.91.3 ст.91 Податкового кодексу податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 2.1, 2.2. розділу ІІ Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України № 572 від 10.10.2013 (чинного на момент виникнення податкової застави на спірний транспортний засіб) опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1). Таке рішення приймається керівником органу доходів і зборів і надається платнику податків, що має податковий борг.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. Акти опису майна реєструються у журналі реєстрації актів опису майна (додаток 3).

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим.

Розділом ІІІ Порядку визначено порядок державної реєстрації податкової застави. Так, орган доходів і зборів зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі у п`ятиденний строк з дня складення акта опису майна.

Така реєстрація здійснюється щодо рухомого майна - відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 5 липня 2004 року № 830 „Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та наказу Міністерства юстиції України від 29 липня 2004 року № 73/5 „Про затвердження Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 2004 року за № 942/9541.

Відповідно до п. 92.1. Податкового кодексу України платник податків зберігає право користування майном, що перебуває у податковій заставі, якщо інше не передбачено законом. Аналогічні положення передбачені в п. 4.1. розділу ІV Порядку.

Платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою органу доходів і зборів, а також у разі якщо орган доходів і зборів впродовж десяти днів з дня отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді про надання (ненадання) згоди.

Згідно статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень статті 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Як встановлено статтею 18 Закону України «Про заставу», наступні застави вже заставленого майна допускаються в разі, якщо інше не передбачено законом і попередніми договорами застави.

Якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов`язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя (попередніх заставодержателів) зберігає силу.

Таким чином, наявність податкової застави свідчить лише про пріоритетність задоволення вимог, забезпечених заставою, в тому числі податковою заставою, та не виключає можливість накладення арешту на спірне рухоме майно.

Пунктом 90.1. статті 90 Податкового кодексу України встановлено, що пріоритет податкової застави щодо пріоритету інших обтяжень (включаючи інші застави) встановлюється відповідно до закону.

Згідно із статтею 38 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо рухоме майно, яке є предметом публічного обтяження, є також предметом інших обтяжень, задоволення прав обтяжувача за публічним обтяженням або особи, на користь якої встановлено публічне обтяження, здійснюється в черговості згідно з пріоритетом публічного обтяження.

Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 59769383 від 20.05.2019 на спірне рухоме майно наявні публічні обтяження, в тому числі, накладені на підставі акту опису майна № 25 від 31.07.2017, виданого ГУ ДФС у Донецькій області, та на підставі постанови про арешт майна боржника від 17.05.2019, виданого приватним виконавцем Літвиненко О.В.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що знаходиться у податковій заставі.

Згідно з положеннями статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).

Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування.

У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім`ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем.

Виконавець своєю постановою може передати майно на зберігання іншому зберігачу. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Порядок і умови зберігання зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону майна, на яке накладено арешт, встановлюються відповідно до умов договорів, укладених з банками України, з урахуванням вимог до таких договорів, встановлених Національним банком України за погодженням з Міністерством фінансів України, іншого майна - Міністерством юстиції України.

Порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

З аналізу статей 56, 58 Закону України «Про виконавче провадження» та п.13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) вбачається, що державний/приватний виконавець у разі необхідності після передачі майна на зберігання може передати на зберігання іншому зберігачу, тобто змінити зберігача майна, однак такі дії повинні відбуватись в межах одного (а не декількох) виконавчого провадження.

При цьому, положення Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) не надають державному/приватному виконавцю права призначати щодо одного й того ж майна одночасно різних зберігачів в різних виконавчих провадженнях.

На переконання суду, призначаючи зберігача майна державний/приватний виконавець повинен керуватись принципом забезпечення схоронності та цілісності майна.

Термін «призначення» зберігача майна доцільно розуміти як процесуальну дію у визначенні конкретного зберігача майна та передачу йому цього майна на зберігання під розписку в акті опису, оскільки поняття «призначення» зберігача як право державного/приватного виконавця зобов`язати будь-яку особу зберігати майно Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено.

Згідно з частиною 5 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються, якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до вимог пункту 10 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані:

назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);

якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису;

якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування;

прізвище, ім`я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);

відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;

якщо виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження;

відмітка про роз`яснення сторонам виконавчого провадження або заставодержателю про можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність письмово повідомити про це виконавця;

зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Слід зазначити, що у перелічених нормах законодавець дає орієнтований, але не виключний перелік відмінних ознак предмета, в даному випадку транспортного засобу, які необхідно зазначити у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника. Основною метою такого визначеного переліку є можливість ідентифікації вказаного предмету.

Дослідивши оскаржувану постанову, господарський суд дійшов висновку, що її зміст відповідає вимогам чинного законодавства та містить усі необхідні відомості, передбачені ст. 56 та 58 Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, приватний виконавець діяв відповідно до приписів зазначеного закону, а будь-які формальні недоліки в оскаржуваній постанові не можуть бути підставою для її скасування.

Таким чином, за висновками суду, приватний виконавець мав право передати рухоме майно на зберігання третій особі, з огляду й на відсутність боржника під час вчинення виконавчої дії. Оскаржувана постанова містить розписку особи, якій було передано спірне нерухоме майно.

Суд наголошує на тому, що п. 13 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) не підлягає застосуванню у даному випадку, оскільки регулює порядок заміни зберігача майна у разі наявності певних підстав (наявність інформації про псування або розтрату майна тощо), та, в разі необхідності, в такому разі виконавець до моменту передачі майна новому зберігачу може здійснити вихід за місцем зберігання майна для його огляду. У разі зміни кількісних чи якісних характеристик майна про це зазначається в постанові про призначення нового зберігача, при цьому виконавець готує повідомлення до органів досудового розслідування щодо притягнення зберігача до кримінальної відповідальності.

Згідно п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Згідно ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги вищевикладене суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні скарги Дочірнього підприємства САНАТОРНО-КУРОРТНИЙ РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР СЛОВ`ЯНСЬКИЙ КУРОРТ ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ЛІКУВАЛЬНО-ОЗДОРОВЧИХ ЗАКЛАДІВ ПРОФСПІЛОК УКРАЇНИ УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ б/н від 31.05.2019 на дії приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича у повному обсязі.

Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, заявником заявлені не були, а тому відповідно їх розподіл, в порядку ст.344 Господарського процесуального кодексу України, господарським судом не здійснюється.

Зважаючи на викладені обставини, керуючись ст.ст. 73, 74, 86, 234, 235, 326, 327, 342, 343, 344 Господарського процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

У задоволенні скарги Дочірнього підприємства САНАТОРНО-КУРОРТНИЙ РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР СЛОВ`ЯНСЬКИЙ КУРОРТ ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ЛІКУВАЛЬНО-ОЗДОРОВЧИХ ЗАКЛАДІВ ПРОФСПІЛОК УКРАЇНИ УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ б/н від 31.05.2019 на дії приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича відмовити.

У судовому засіданні 24.06.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 01.07.2019.

У відповідності до ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://dn.arbitr.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова