ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2019 р. Справа №921/19/19

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Хабіб М.І.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Михайлишин С.

явка учасників справи:

від позивача Ткачук Т.А. (довіреність б/н від 02.01.2019);

від відповідача Александров В.В. (довіреність б/н від 02.01.2019);

розглянув апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» за № 9151 від 10.05.2019

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2019, суддя Сидорук А.М., повний текст рішення складено 26.04.2019.

за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця», м. Львів

до відповідача відділу технічного нагляду Тернопільської міської ради, м.Тернопіль

про стягнення страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

09.01.2019 в Господарський суд Тернопільської області звернулось Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» з позовом до відділу технічного нагляду Тернопільської міської ради про стягнення 6 147,46 грн. з приводу виплати страхового відшкодування застрахованій фізичній особі ОСОБА_1 , у зв`язку зі страховим випадком у вигляді дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини відповідача.

Правовими підставами позову зазначено ст.ст. 993, 1166, 1191 ЦК України, ст. 228 ГК України, ст.ст. 22, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України «Про страхування».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2019 в задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Вказане рішення мотивоване тим, що відділ технічного нагляду Тернопільської міської ради (відповідач) не є органом, який відповідає за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах. До компетенції відділу належить здійснення технічного нагляду, тому відповідач є неналежним.

Правовими підставами місцевий господарський суд зазначає ст.ст. 224, 228 ГК України, ст. 15, 22, 993, 1166, 1173, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 16, 21 Закону України «Про автомобільні дороги», ст. 6, 9, 16, 21 Закону України «Про дорожній рух», п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994, п. 2.12 Правил дорожнього руху України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновки місцевого господарського суду про те, що Відділ технічного нагляду Тернопільської міської ради (відповідач) не є органом, який відповідає за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, не відповідають фактичним обставинам справи.

Узагальнені доводи й заперечення відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

При цьому, зазначає, що статус балансоутримувача не породжує правового режиму власності, оперативного управління чи господарського відання, що в свою чергу унеможливлює застосування відповідальності за неналежне утримання такого майна.

В судове засідання 03.07.2019 представники сторін з`явились.

Представник позивача підтримав доводи, які викладені в апеляційній скарзі та додатково зазначив, що вважає Відділ технічного нагляду Тернопільської міської ради належним відповідачем по справі. Клопотання про притягнення належного відповідача не заявляв і не заявляє, оскільки вказав належного відповідача за цими вимогами.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив, погоджуючись з висновками місцевого господарського суду про те, що позовна вимога спрямована до неналежного відповідача. Вказав на Положення про відділ технічного нагляду Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням Тернопільської міської ради №5/34/84 від 30.04.2010, яке визначає компетенцію відділу, а також те, що органом місцевого самоврядування не делегувалося їм функцій за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах.

Також, представник відповідача підтримав заявлене ним 21.06.2019 клопотання, в якому просить приєднати до матеріалів справи постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2019 у справі №857/5986/19, якою, на його думку, встановлено преюдиційні обставини про те, що: (1)відповідач не є балансоутримувачем згідно з ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Порядку проведення ремонту та утримання об`єктів благоустрою; (2)шляхо-мостове господарство не перебуває в управлінні Відділу технічного нагляду Тернопільської міської ради. При цьому, неможливість подання цього доказу заявник обґрунтовує тим, що отриманий ним лише 14.06.2019, тобто після проголошення судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Представник позивача заперечив проти вказаного клопотання, оскільки зазначене судове рішення проголошене після прийняття оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, а тому на підставі ч. 3 ст. 269 ГПК України просить суд не приймати поданий доказ.

Заслухавши пояснення сторін з приводу заявленого клопотання, суд ухвалив доєднати до матеріалів справи постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2019 у справі №857/5986/19, однак надати оцінку цього доказу при прийнятті рішення по справі.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що між ПрАТ АСК «Скарбниця» та фізичною особою ОСОБА_1 був укладений договір страхування транспортних засобів №35/1401/АТ/16 від 22.06.2016 (а.с12,т.1).

03.02.2017 о 21:15 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Тернополі по вул. С. Будного в напрямку смт. Микулинці Теребовлянського районну Тернопільської області потрапив в яму, внаслідок чого застосував екстрене гальмування транспортного засобу, внаслідок чого водієм виявлено пошкодження переднього та заднього колеса з правого боку та бампера.

За наслідками вказаної події працівниками патрульної поліції складено протокол БР 250349 за ч.4 ст.140 КУпАП.

Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 11.05.2017 (а.с.29,т.1) винним за порушення п. 1.5. Правил дорожнього руху визначено головного інженера ТМШРБП «Міськшляхрембуд» - Пюрецького О.Б.

Відповідно до звіту №425/17 від 21.02.2017 (а.с.16-18,т.1) про оцінку автомобіля Renault Megane реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного суб`єктом оціночної діяльності Войтик Я ОСОБА_2 М. (свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 07.04.2005 № 2586; кваліфікаційне свідоцтво АК-ПК-ТЗ № 2366), вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ, завданого власнику автомобіля Renault Megane реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , складає 6 147,46 грн.

22.02.2017 ОСОБА_3 В.О. звернувся до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» із заявою про виплату страхового відшкодування.

ПрАТ АСК «Скарбниця», розглянувши цей випадок, кваліфікувала його як страховий та на основі страхового акту №05/к/17 (а.с.6,т.1) виплатила страхове відшкодування у розмірі 6147,46 грн., про що свідчить платіжне доручення № 568 від 15.03.2017 (а.с.30,т.1).

Факт неналежного стану полотна підтверджується листом управління житлово-комунального господарства №157/15 від 23.01.2017 (а.с.28 зворот, т.1), де в якості додатку, наявний список доріг, з описом глибоких вибоїн на проїжджій частині. Серед вказаного переліку зазначена вул.Будного та транспортна розв`язка Микулинецька-Будного, де і трапилась дорожньо-транспортна пригода.

Предметом позову в даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача, як уповноваженого органу місцевого самоврядування, збитків, завданих ТЗ в результаті дорожньо-транспортної пригоди із-за невідповідності стану автомобільної дороги вимогам безпеки руху.

Як вбачається з листа відділу технічного нагляду Тернопільської міської ради № 85 від 20.02.2017 (а.с.27,т.1), вулиця С.Будного входить до складу об`їзної дороги м. Тернопіль та суміщується з ділянкою автомобільної дороги загального користування М-12 Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка і знаходиться на балансі відділу технічного нагляду.

Відповідно до Положення про відділ технічного нагляду Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням Тернопільської міської ради №5/34/84 від 30.04.2010 (а.с.80-86,т.1), відділ технічного нагляду Тернопільської міської ради являється правонаступником всіх прав та обов`язків, які виникли внаслідок діяльності відділу технічного нагляду за ремонтом та утриманням шляхово-мостового господарства, об`єктами зовнішнього благоустрою та капітальним ремонтом, реконструкцією житлового фонду Тернопільської міської ради. Власником та засновником відділу є Тернопільська міська рада, яка діє від імені територіальної громади м. Тернополя. Засновник не відповідає за зобов`язаннями відділу, а Відділ в свою чергу не відповідає за зобов`язаннями засновника. Відділ створений при управлінні житлово-комунального господарства та екології Тернопільської міської ради. Підзвітний, підконтрольний засновнику, який координує його діяльність через уповноваженого заступника міського голови.

Відповідно до розділу 2 Положення про відділ технічного нагляду Тернопільської міської ради, відділ створений з метою забезпечення кваліфікованого, якісного ведення технічного нагляду за ремонтом та утриманням шляхово-мостового господарства, об`єктами благоустрою та капітальним ремонтом, реконструкцією житлового фонду, здійснення контролю за забезпеченням належного рівня благоустрою.

Згідно із розділом 3 Положення про відділ технічного нагляду Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням Тернопільської міської ради №5/34/84 від 30.04.2010, до Повноважень відділу входить:

- вимагати від підрядної організації, за виконанням робіт якої Відділ здійснює технічний нагляд, виконання робіт відповідно до проектно-кошторисної та іншої технічної документації, дотримання вимог нормативних документів щодо порядку виконання і прийняття робіт;

- призупиняти виконання будівельно-монтажних робіт у разі виявлення відхилень від проектно-кошторисної документації та неякісного виконання робіт;

- приймати від підрядників об`єм виконаних робіт /акти виконаних підрядних робіт форми КБ-2в та КБ-3/ з належною перевіркою відповідно до діючих державних будівельних норм, проекту та кошторисної документації, дефектних актів;

- ведення обліку обсягів прийнятих будівельно-монтажних робіт;

- здійснювати постійний контроль за якістю виконання робіт по об`єктах, на яких проводить технічний нагляд, оглядати та оцінювати результати виконаних робіт у тому числі прихованих і конструктивних елементів, перевіряти відповідність обсягів виконаних будівельно-монтажних робіт проектно-кошторисній документації.

Отже, з перелічених повноважень вбачається, що відповідач не відповідає за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, про що правильний висновок зробив суд першої інстанції.

Як вбачається з листа №85 від 20.02.2017 (а.с.27,т.1), №27 від 23.01.2017 (а.с.28,т.1), в січні 2017 року працівниками відділу технічного нагляду проведено обстеження проїзних частин вулиць і доріг міста на предмет наявності глибоких вибоїн та направлено лист управлінню житлово-комунального господарства, благоустрою та екології про необхідність проведення ремонту глибоких вибоїн на вулицях містах Тернополя, зокрема, на вул.Будного.

Управління житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради у відповідь на даний лист звернулось з листом №157/15 від 23.01.2017 (а.с.28 зворот,т.1) до Начальника відділу ТМШРБП «Міськшляхрембуд» про термінове виконання робіт із ліквідації глибоких вибоїн відповідно до списку вказаного у даному зверненні, крім того, зазначено, що оплату гарантовано.

Дані докази узгоджуються із іншими доказами по справі, згідно яких встановлено, що пошкодження ТЗ відбулося з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, де зафіксовано ДТП.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю та згідно із ст. 17 Закону управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Отже, з листа Відділу технічного нагляду Тернопільської міської ради за №85 від 20.02.2017 встановлено приналежність спірної ділянки дороги до комунальної власності.

За приписами пп. 1, 4 ч. 1 ст. 21 Закону «Про автомобільні дороги» органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

В ч. 1 ст. 6 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що до компетенції міських рад та їх виконавчих органів районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, зокрема, організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» визначено до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху віднесено:

розробку програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження;

компенсацію витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів;

забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху;

забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов;

вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях;

термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах;

своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами;

організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Положеннями ч. 3 ст. 14, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про дорожній рух» автомобільна дорога, вулиця являє собою частину території, в тому числі в населеному пункті, призначену для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розміщеними на ній спорудами, а згідно з ч. 1 ст. 24 названого Закону власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

В п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 року № 198, встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно та якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Згідно з п. 2.12 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, власник транспортного засобу має право на відшкодування збитків, завданих унаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, правильним є висновок місцевого господарського суду про те, що за змістом наведених законодавчих положень відповідальність за завдану шкоду настає лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. Відсутність хоча б одного з елементів, що становлять склад цивільного правопорушення, не дає підстав для покладення відповідальності за заподіяні збитки.

В силу приписів ст.1191 ГПК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги /регресу/ до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Приписи ст. 1173 Цивільного кодексу України допускають обґрунтованість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів, тобто за наявності трьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, збитків та їх розміру, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками).

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу місцевого самоврядування та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, на відділ технічного нагляду Тернопільської міської ради покладено обов`язок здійснювати технічний нагляд за ремонтом та утриманням /прибиранням/. Обов`язок утримувати та ремонтувати шляхово-мостове господарства покладається на інших осіб.

З урахуванням встановлених судом обставин справи та вищенаведених законодавчих приписів, місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку, що обов`язок по забезпеченню безпечних умов руху, транспортних засобів дорогами міст /селищ, сіл/, утримання вулиць і доріг /селищ, сіл/ покладений виключно на органи місцевого самоврядування в особі міської ради чи органу, якому міська рада делегує ці повноваження. Доказів делегування цих повноважень відповідачу судами не встановлено.

Доводи апелянта щодо обґрунтованості cтягнення суми страхового відшкодування в розмірі 6 147 грн. 46 коп. у даній справі саме з відділу технічного нагляду Тернопільської міської ради ґрунтуються на листі Відділу технічного нагляду Тернопільської міської ради від 20.02.2017р. № 85, в якому зазначено, що вулиця С. Будного входить до складу об`їзної дороги м.Тернопіль та суміщається з ділянкою автомобільної дороги загального користування М-12 Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка і знаходиться на балансі відділу технічного нагляду без аналізу повноважень відповідача на підставі Положення про відділ технічного нагляду Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням Тернопільської міської ради №5/34/84 від 30.04.2010, є необґрунтованими.

В порядку ст. 48 ГПК України апелянтом не заявлялося клопотання про притягнення до справи належного відповідача, що з`ясовувалося апеляційним судом.

У відповідності до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів.

В силу приписів ст.ст. 1029-1031 Цивільного кодексу України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача). Предметом договору управління майном можуть бути підприємство як єдиний майновий комплекс, нерухома річ, цінні папери, майнові права та інше майно. Майно, передане в управління, має обліковуватися в управителя на окремому балансі, і щодо нього ведеться окремий облік. Договір управління майном укладається в письмовій формі. Договір управління нерухомим майном підлягає нотаріальному посвідченню.

Матеріали справи не містять доказів укладення договору управління майном; доказів визначення відділу технічного нагляду Тернопільської міської ради як балансоутримувача на конкурсних засадах; доказів передавання відділу технічного нагляду Тернопільської міської ради шляхово-мостове господарство та вуличну мережу в господарське відання чи в оперативне управління від Тернопільської міської ради.

При цьому, апеляційний господарський суд не враховує (додатково долучений доказ відповідачем в апеляційній інстанції) як встановлену обставину постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2019 у справі №857/5986/19, про те, що в обов`язки відділу технічного нагляду Тернопілської міської ради не входить ремонт та утримання шляхово-мостового господарства чи контроль за їх виконанням; забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд; вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або прийняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, оскільки цей судовий акт прийнятий після проголошення рішення судом першої інстанції, а тому не є преюдиційним для цієї справи при розгляді в апеляційному суді.

Судом апеляційної інстанції на підставі встановлених інших обставин по справі зроблений висновок про те, що рішення суду першої інстанції про неналежного відповідача відповідає нормам діючого законодавства та встановленим обставинам по справі, а тому підстав для скасування законного рішення не має.

Аналізуючи повноту дослідження судом обставин справи та обґрунтування прийнятого судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору та не вбачає порушення судом норм матеріального та процесуального права, яке б зумовлювало скасування прийнятого рішення.

З огляду на наведене, аргументи, викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу про заперечення доводів апеляційної скарги є такими, що відповідають встановленим обставинам по справі.

Звертаючись з апеляційною скаргою, позивач не спростував висновки суду першої інстанцій щодо правових підстав для відмови в задоволенні позову та не довів неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.

Таким чином, колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги позивача на предмет законності оскаржуваного судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без розгляду, рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції судові витрати в розмірі 2 643,00 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги згідно з платіжним дорученням №3136 від 08.05.2019 в силу статті 129 ГПК України покладаються на позивача, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2019 у справі №921/19/19 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» за № 9151 від 10.05.2019 залишити без задоволення.

Судовий збір в розмірі 2 643,00 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя: С.М. Бойко

Судді: М.І. Хабіб

Г.Г. Якімець

Повний текст постанови складено 08.07.2019.