ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2019 року м.Дніпро Справа № 904/1208/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.,

розглянувши апеляційну скаргу Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 року (повний текст рішення складено 01.04.2019р., суддя Панна С.П.) у справі № 904/1208/19

за позовом: Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області

до відповідача: фізичної особи-підприємця Старушенко Лілії Олексіївни, м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором 1 638,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Дніпропетровське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи-підприємця Старушенко Лілії Олексіївни про стягнення у розмірі 1638,23 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 року у справі № 904/1208/19 в відкритті провадження у справі за позовом Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Олексіївни про стягнення у розмірі 1638,23 грн., відмовлено. Позовну заяву та додані до неї документи, в тому числі оригінал платіжного доручення про сплату судового збору № 34 від 26.12.2018, повернуто Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.

Відмовляючи у відкритті провадження суд посилався на приписи п.6 ч.1 ст. 175 ГПК України, зазначаючи при цьому, що позов подано до відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Олексіївни, яка припинила свою діяльність, а отже не наділена повноваженнями бути стороною у господарській справі.

2.Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 у справі № 904/1208/19, до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулось Дніпропетровське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 року у справі № 904/1208/19 за позовом Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області до фізичної особи-підприємця Старушенко Лілії Олексіївни про стягнення заборгованості за договором та направити справу для продовження розгляду до господарського суду Дніпропетровської області в новому складі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що згідно ч. 1 ст. 52 ЦК України, Фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

На підставі ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не мав права відмовляти у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що однією із особливостей підстав припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи є те, що її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею, як за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати, посилаючись при цьому на правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 05.06.2018 по справі № 338/180/17 (№14-144 цс18), постанові від 14.03.2018 по справі № 593/793/14-ц).

3.Узагальнені доводи інших учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом бути присутнім у судовому засіданні, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2019 року, у складі колегії суддів головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дніпровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на рішення ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 у справі №904/1208/19 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 12.06.2019 року.

27.05.2019 року розгляд справи відкладено на 01.07.2019 року.

01.07.2019 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

В судовому засіданні представник скаржника надав пояснення по справі та навів обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.

Представник відповідача не скористався своїм правом бути присутнім у судовому засіданні.

Судом вжито всіх можливих заходів для своєчасного повідомлення відповідача про час, дату та місце судового засідання. Так, ухвала суду апеляційної інстанції від 19.04.2019 року про призначення судового засідання на 27.05.2019 року була направлена відповідачу 22.04.2019 року. Ухвала суду апеляційної інстанції від 28.05.2019 року про призначення судового засідання на 01.07.2019 року була направлена відповідачу 28.05.2019 року, за юридичною адресою, але згідно даних поштового зв`язку повідомлення повернуто за закінченням терміну зберігання, що є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо його неналежного отримання, тобто є власною волею відповідача, що свідчить про не проявлення інтересу до справи. Тобто, судом апеляційної інстанції, в розумінні ст. ст. 113, 120 ГПК України в розумні строки, які відповідають завданню господарського судочинства, вживалися заходи для завчасного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на судове рішення, враховуючи те, що участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача за наявними матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 року у справі №904/1208/19 слід скасувати, справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

5.Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Дніпропетровське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи-підприємця Старушенко Лілії Олексіївни про стягнення у розмірі 1638,23 грн., яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зробленого судом першої інстанції, припинила діяльність суб`єкта господарювання - 20.11.2018 р.

6. Доводи, за якими апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Наведена норма підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись із цим позовом, позивач просив стягнути заборгованість за договором оренди, укладеним між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради та ФОП Старушенко Л.О. Балансоутримувачем орендованого майна є Дніпропетровське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо неналежного виконання зобов`язань за договором оренди, яким було опосередковано зобов`язальні правовідносини сторін спору.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Таким чином, висновки суду першої інстанцій про відмову у відкритті провадження у справі не відповідають наведеним вище нормам матеріального та процесуального права.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі.

Зазначений вище висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.02.2019 року по справі №910/8729/18.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника з підстав, зазначених у п. 6 цієї постанови.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси позивача.

Дане питання не з`ясовувалось, оскільки спір, по суті заявлених позовних вимог не розглядався.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем, а відтак висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі є неправомірним,

Колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 року у справі №904/1208/19 постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, що в силу ст. 280 ГПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

10. Судові витрати.

Відповідно до ч.14.ст.129 ГПК України розподіл судових витрат за розгляд даної апеляційної скарги має бути здійснено місцевим господарським судом за результатом розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 року у справі № 904/1208/19 задовольнити

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 року у справі № 904/1208/19 скасувати.

Справу № 904/1208/19 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.07.2019 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Судді Ю.Б. Парусніков

А.Є. Чередко