РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.07.2019Справа № 910/4483/19
За позовом Фізичної особи - підприємця Сергієнко Володимира Івановича

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 113414,60 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з Відповідача суми заборгованості та санкцій, разом у сумі, яка дорівнює ціні позову, за договором поставки від 25.07.2018 у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем свого обов`язку оплатити отриманий товар.

Ухвалою суду від 26.04.2019 судом було відкрито провадження у справі за вказаним позовом.

Ухвалою від 02.07.2019 судом було закрито провадження у справі № 910/4483/19 у частині стягнення 120947,97 грн. основної суми боргу у зв`язку з її погашенням Відповідачем після відкриття судом провадження у справі.

Також, у зв`язку з частковим погашенням Відповідачем суми основної заборгованості, Позивачем було зменшено позовні вимоги, та позивач просить стягнути з Відповідача 76117,46 грн. основного боргу, 3274,46 грн. 3% річних, 19680,84 грн. пені, 14341,84 грн. втрат від інфляції. Судом заяву про зменшення вимог прийнято.

Заперечуючи проти позову Відповідач зазначає, що його обов`язок здійснити оплату поставленого товару виникає і триває протягом 10 днів з дати реєстрації податкової накладної та дати отримання Відповідачем всіх необхідних документів, в тому числі акту приймання передачі. Тому Відповідач порушив би порядок виконання зобов`язання за договором виключно у разі, якщо б не здійснив оплату за товар протягом 10 (десяти) днів після отримання вказаних документів, зокрема, акту приймання передачі товару. Доказів, що такі акти складалися та направлялися Відповідачу Позивач суду не надав, тому Відповідачем на даний час не порушено порядок та строки виконання зобов`язання за договором, а отже заявлені Позивачем вимоги є безпідставними.

У відповіді на відзив Позивача часткове погашення основної заборгованості Відповідачем підтвердив, а щодо виникнення у Відповідача обов`язку сплатити за товар зауважив, що право власності на товар перейшло до Відповідача з моменту підписання ним видаткової накладної, тоді як акт приймання-передачі є лише похідним додатковим документом, який може складатися, а може і не складатися, за бажанням учасників після проведення господарської операції, тоді як факт доставки товару належно підтверджений товарно-транспортними накладними, а перехід права власності на товар належно підтверджено видатковими накладними, тому Відповідач був зобов`язаний отриманий товар оплатити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі договору від 25.07.2018 №УЗ/ЦБМЕС-18154/Ю з додатками (специфікація товару і графік поставки, далі разом - Договір), Позивач, як постачальник, передає у власність Відповідача, як замовника, а замовник приймає та оплачує товар, визначений у специфікації до Договору.

Товар постачається за рахунок та транспортом постачальника на склад замовника у Херсонській обл. (п. 5.6 Договору) на умовах DDP в редакції ІНКОТЕРМС 2010 (Delivered Duty Paid / постачання з оплатою мита).

Представник замовника при прийнятті товару зобов`язаний звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному в рахунку-фактурі і накладній, розписатися за отримання товару та видати представнику постачальника довіреність, що підтверджує право представника на отримання даної партії товару (п. 5.7 Договору).

Розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 10 днів з дати реєстрації податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства України та дати отримання замовником необхідних документів (копія залізничної накладної, оригінал рахунку-фактури, оригінал акту приймання передачі). Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної (п. 7.2 Договору).

Сторони, після виконання своїх зобов`язань, складають акт звірки взаєморозрахунків (п. 7.3).

Залученими до справи 17 (сімнадцятьма) видатковими накладними (повний перелік з номерами, датами та сумами наведено у позові) та товарно-транспортними накладними на доставку вантажу підтверджується, що Позивачем було поставлено, а Відповідачем отримано вантаж (товару) на суму 197065,42 грн., з якої Відповідачем після відкриття судом провадження у справі було погашено 120947,97 грн., у зв`язку з чим суд частково закрив провадження у даній справі № 910/4483/19 ухвалою від 02.07.2019.

Відхиляючи заперечення Відповідача проти позову, що у зв`язку з відсутністю актів приймання-передачі товару у Відповідача обов`язок з оплати товару не виник, суд зазначає наступне.

Дійсно, умови договору (п. 7.2) передбачають обов`язок Позивача скласти та зареєструвати податкову накладну належним чином і передати Відповідачу, як замовнику «необхідні документи», під якими перелічені копія залізничної накладної, оригінал рахунку-фактури, оригінал акту приймання передачі.

Позивачем залучені до позову відповідні роздруківки, та Відповідачем не заперечується обставина складання та реєстрації Позивачем податкових накладних по вказаним вище поставкам, що передбачено п. 7.2 Договору, і також Відповідач не висуває до Позивача заперечень щодо виконанню умов Договору у частині обов`язку передання інших документів, вказаних у Договорі, як такі, що необхідно було передати Відповідачу (залізничні накладні, рахунки-фактури).

Заперечення Відповідача по суті спору зводяться до того, що обов`язок оплатити товар у Відповідача ще не виник у зв`язку з не переданням йому Позивачем актів приймання передачі товару.

Разом з цим, відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Товаророзпорядчими документами у розумінні умов Договору, тобто документами, які підтверджують перехід права власності на товар та надають Відповідачу право розпоряджатися товаром, вказаним у цих документах, є видаткові накладні, оскільки відповідно до п. 7.2 Договору днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Відповідачем не обгрунтовано, яким чином після отримання товару у свою власність, і підписання видаткових накладних, для оплати товару потрібно ще додатково оформлювати і акти приймання-передачі товару, оскільки товаророзпорядчі документи вже були оформлені, передані Відповідачу, підписані ним і отримання товару Відповідачем не заперечується.

А щодо передбаченої умовами Договору залежності здійснення Відповідачем оплати від реєстрації податкової накладної та отримання «необхідних документів», суд зазначає, що хоча умови чинного цивільного законодавства передбачають право сторін, не відходячи від обов`язкових вимог актів цивільного законодавства, в іншій частині погодити умови договору на власний розсуд, та хоча встановлена Договором залежність оплати від реєстрації податкової накладної та отримання «необхідних документів» визначається днями, проте така реєстрація податкової накладної та отримання «необхідних документів» не є подією, яка має неминуче настати, а отже в розумінні ст.ст. 251-252, 530 ЦК України, строк оплати в залежності від строку реєстрації податкової накладної та отримання документів не є строком (терміном) виконання зобов`язань.

Крім того, ненадання акта, описаного у п. 7.2 Договору, не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України; а отже, наявність або відсутність акта не звільняє Відповідача від обов`язку сплатити за отриманий у власність товар.

Також, такі акти не є первинними фінансовими (бухгалтерськими) документами, що підтверджують господарські операції, натомість факт передачі товару підтверджується передачею його Відповідачу за видатковою накладною, яка підписана без застережень та зауважень.

Всі необхідні реквізити Позивача для оплати були наявні як у Договорі, так і вказувалися у накладних. Відповідач також не був позбавлений права та можливості, якщо сумнівався у рахунках, виконати свій обов`язок з оплати належним чином шляхом внесення коштів на депозит нотаріуса (ст. 537 ЦК України).

З сукупного аналізу п. 7.2 та ст. 692 ЦК України вбачається, що строком оплати товару є 10тиденний строк з дня отримання товару, а днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Також, судом враховано, що п. 7.3 Договору надає сторонам право, після виконання своїх зобов`язань, скласти акт звірки взаєморозрахунків, і такий акт станом на 06.12.2018 сторонами складено було, у якому бухгалтер Відповідача підписав та підтвердив, що у Відповідача обліковувалась заборгованість у сумі 197065,42 грн.

При цьому, слід зауважити, що якщо Відповідач вважає, що його права у межах Договору порушені не передачею Позивачем Відповідачу описаних у відзиві «необхідних документів», то Відповідач не позбавлений права захистити свої права шляхом пред`явлення до Позивача відповідної вимоги про виконання умов Договору у претензії або у позові. Судом також враховано, що до подачі даного позову Відповідач такої вимоги про передачу документів Позивачу не заявляв; матеріали справи не містять доказів протилежного.

У справі відсутні докази наявності у Відповідача будь-яких заперечень та/або зауважень щодо кількості, якості та/або комплектності поставленого Позивачем по Договору та описаного у наведених вище 17ти накладних товару.

Розрахунок заборгованості в сумі 76117,46 грн. судом перевірено та визнано обґрунтованим та арифметично правильним.

З огляду на наведене, матеріалами справи доведено невиконання Відповідачем зобов`язання з внесення оплати за надані Позивачем по Договору послуги у сумі 76117,46 грн., тому позовні вимоги згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, ст. 193 ГК України про стягнення 76117,46 грн. заборгованості визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, Відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення:

- пені на підставі п. 10.2 Договору, ст.ст. 546, 549 ЦК України;

- втрат від інфляції та 3% річних за ст. 625 ЦК України.

Розрахунок пені, втрат від інфляції та 3% річних судом також перевірено та визнано обґрунтованим і арифметично правильним, а сааме, оскільки розраховані Позивачем санкції не перевищують дозволені до стягнення згідно з законом за заявлений у позові період нарахування, а їх розмір є доведеним залученими Позивачем до справи вищеописаними доказами, а також відсутністю їх спростування з боку Відповідача.

З огляду на наведене позовні вимоги про стягнення 3274,46 грн. 3% річних, 19680,84 грн. пені та 14341,84 грн. втрат від інфляції, визнаються судом обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Понесені Позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Фізичної особи - підприємця Сергієнко Володимира Івановича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 76117 (сімдесят шість тисяч сто сімнадцять) грн. 46 коп. заборгованості, 3274 (три тисячі двісті сімдесят чотири) грн. 46 коп. 3% річних, 19680 (дев`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн. 84 коп. пені, 14341 (чотирнадцять тисяч триста сорок одну) грн. 84 коп. втрат від інфляції, а також 1701 (одну тисячу сімсот одну) грн. 22 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків