ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/3660/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Майданевич Г.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Звенигородської місцевої прокуратури

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.03.2019р. (дата підписання ухвали 29.03.2019р.)

у справі № 910/3660/19 (суддя - Гулевець О.В.)

за позовом Заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілліта»

про стягнення 153618,52 грн.

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2019р. у справі №910/3660/19 позовну заяву та додані до неї матеріали повернуто на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність передбачених законом виключних випадків для представництва інтересів держави.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Звенигородська місцева прокуратура звернулась до Північного апеляційного господарського суду апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.03.2019р. по справі №910/3660/19 та направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки фактично повернув не позовну заяву заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури, а позовну заяву заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Головного управління Держпродспоживслужби у Чернігівській області.

Як зазначає апелянт, у прокурора є обґрунтовані підстави для пред`явлення позовної заяви в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, у зв`язку із здійсненням останньою захисту інтересів держави неналежним чином.

Порушення інтересів держави полягає у ненадходженні до державного бюджету коштів у вигляді плати за проїзд дорогам загального користування великоваговими та великогабаритними транспортними засобами, що ставить під загрозу своєчасне та повне фінансування Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування на 2018-2022 роки, метою якої є відновлення і розвиток автомобільних доріг загального користування державного значення для інтеграції їх до європейської транспортної системи та підвищення на них рівня безпеки руху, швидкості, комфортності та економічності перевезень.

Державна служба України з безпеки на транспорті є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження в спірних правовідносинах, проте положення про Укртрансбезпеку не містить норм щодо можливості стягнення спірних сум у судовому порядку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Звенигородської місцевої прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.03.2019р. у справі № 910/3660/19.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вілліта» відзив на апеляційну скаргу не надало. Відповідно до п. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Державна служба України з безпеки на транспорті своїх представників в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

До Господарського суду міста Києва звернувся керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілліта» про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в розмірі 153 618,52 грн., що еквівалентно 4 429,60 євро відповідно до офіційного курсу встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку.

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Таким чином, згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

З позовної заяви вбачається, що 01.02.2018р. посадовими особами Укртрансбезпеки у Миколаївській області в пункті габаритно-вагового контролю А/Д М-24 Благовіщанське-Миколаїв (211 км. + 920м), проведено габаритно-ваговий контролю вантажного автомобіля марки SCANIA, модель «R124LA», реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепу-контейнеровозу марки KERSSBORER SB 1022, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

За результатами проведення зважування складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0012783 та акт №0004008 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 01.02.2018р. на підставі яких проведено розрахунок №380 від 01.02.2018р. плати за проїзд великогабаритних та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та ПП «Сільвер Макс» нарахована плата за проїзд 4 429,60 євро.

Між ПП «Сільвер Макс» (орендодавець) та ТОВ «Вілліта» (орендар) укладено договір оренди транспортного засобу №1 від 15.06.2016р., за яким орендодавець передає, а оренда приймає у строкове оплатне користування транспортний засіб, а саме вантажний сідловий тягач - Е, марки SCANIA, модель «R124LA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується актом приймання-передачі до договору оренди транспортного засобу №1 від 15.06.2016р.

Між ОСОБА_1 (позичкодавець) та ТОВ «Вілліта» (користувач) було укладено договір позички транспортного засобу №1 від 01.01.2017р., за яким позичкодавець передав користувачеві у безоплатне користування напівпричіп - контейнеровоз марки KERSSBORER SB 1022, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується актом приймання-передачі транспортного засобу від 01.01.2017р.

Відповідно до товарно-транспортної накладної №9 від 31.01.2018р. перевізником є ТОВ «Вілліта», а тому відповідність має бути покладена на нього.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Відповідно до п.п. 15, 27 п. 5 зазначеного Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Таким чином, позивач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу. За змістом висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 06.06.2018р. по справі №820/1203/17, повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише нарахуванням такої плати.

Обґрунтовуючи необхідність звернення до суду прокурор посилається доцільність застосування представницьких повноважень прокурором обумовлена актуальністю питань щодо розвитку мережі та утримання автомобільних доріг загального користування, збереження автомобільних доріг, забезпечення безпеки перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Порушення інтересів держави полягає у ненадходженні до державного бюджету коштів у вигляді плати за проїзд дорогам загального користування великоваговими та великогабаритними транспортними засобами, що ставить під загрозу своєчасне та повне фінансування Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування на 2018-2022 роки, метою якої є відновлення і розвиток автомобільних доріг загального користування державного значення для інтеграції їх до європейської транспортної системи та підвищення на них рівня безпеки руху, швидкості, комфортності та економічності перевезень.

Отже, визначена контролюючим органом плата за проїзд, що несплачена перевізником добровільно в установлені строки, набуває статусу заборгованості перед Державним бюджетом України, а її несплата у визначені строки суттєво порушує інтереси держави.

Звертаючись з позовом за захистом інтересів держави, прокурор має довести: наявність інтересів держави, які порушені; наявність підстав для представницьких функцій у випадках невиконання або неналежного виконання своїх повноважень органами державної влади (місцевого самоврядування), які наділені такими функціями у відповідних правовідносинах або, в разі відсутності відповідного органу.

В порушення вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України прокурор не навів та не довів належними та допустимими доказами бездіяльність позивача. Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження є недостатнім.

Також прокурор не навів причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.

ЄСПЛ в низці справ роз`яснював, що одна лише участь («активна» чи «пасивна») прокурора або іншої особи рівнозначної посади може розглядатися як порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі Martinie v., application no. 58675/00, 12.04.2006, § 53,). Оскільки прокурор, висловлюючи думку з процесуального питання, займає одну зі сторін спору, його участь може створювати для сторони відчуття нерівності (рішення у справі Kress v. France, application no. 39594/98, 07.06.2001, § 81; рішення у справі F.W. v. France, application no. 61517/00, 31.03.2005, § 27).

Слід також звернути увагу на позицію Європейського суду з прав людини стосовно того, що принцип рівності сторін є одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Останній потребує «справедливої рівноваги сторін»: кожна сторона повинна мати розумну можливість надати свою позицію в умовах, які не створюють для неї суттєвих незручностей порівняно з іншою стороною (рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 у справі Yvon v. France, application no. 44962/98, рішення ЄСПЛ від 18.02.1997 у справі Niderost-Huber v. Switzerland, application no. 18890/91, рішення ЄСПЛ від 07.06.2001 у справі Kress v. France, application no. 39594/98).

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Щодо доводів апелянта про те, що у Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), яка уповноважена державою здійснювати функції контролю у сфері безпеки руху, відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовами, то Положення, на яке посилається прокурор не може визначати конкретні предмети і підстави позовів, з якими уповноважений орган має право звернутися до суду.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно повернув позовну та додані до неї документи.

Разом з цим, суд першої інстанції допустився помилки у резолютивній частині спірної ухвали, оскільки повернув не позовну заяву заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, а позовну заяву заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Головного управління Держпродспоживслужби у Чернігівській області, чим допустив порушення вимог ст.ст. 234, 236 Господарського процесуального кодексу України, а тому наявні підстави для скасування спірної ухвали.

За наведених у даній постанові обставин, Північний апеляційний господарський суд доходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Звенигородської місцевої прокуратури. Ухвала Господарського суду міста Києва від 29.03.2019р. у справі №910/3660/19 підлягає скасуванню.

керуючись ст.ст. 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Звенигородської місцевої прокуратури залишити без задоволення. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.03.2019р. у справі №910/3660/19 скасувати.

2. Матеріали справи №910/3660/19 повернути до місцевого господарського суду.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Ю.Б.Михальська

А.І. Тищенко