СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2019 р. Справа № 922/85/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів: за участю секретаря судового засідання: за участю представників сторін: від Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області: від позивача: (стягувача) від відповідача: (боржника) Чернота Л. Ф. Пушай В. І., Білецька А.М. Телеснюк І.В. не з`явився не з`явився не з`явився
розглянувши апеляційну скаргу (вх.№1310Х/3) Фізичної особи-підприємця Калюжного Олексія Володимировича, м. Харків
на ухвалу Господарського суду Харківської області
від за поданням01.04.2019 року (ухвалу складено та підписано 02.04.2019 року) приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами
у справі за позовом до про У судовому засіданні був присутній вільний слухач:№922/85/18 (суддя - Жельне С. Ч.) Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ Фізичної особи-підприємця Калюжного Олексія Володимировича, м. Харків стягнення 84 195,47 грн. Калюжна Л.М. (за паспортом)
ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Калюжного Олексія Володимировича про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 184 195,47 грн, з яких: заборгованість по процентам за користування кредитом складає 31706,88 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 46109,59 грн, заборгованість по комісії за користування кредитом 6 379,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором банківского обслуговування №б/н від 13.03.2012 в частині своєчасного та повного повернення кредитних коштів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.01.2018 було вказано, що справу № 922/85/18 слід розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 29.01.2018 о 12 год. 35 хв.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.03.2018 року у справі №922/85/18 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Фізичної особи-підприємця Калюжного Олексія Володимировича та ухвалено стягнути з Фізичної особи-підприємця Калюжного Олексія Володимировича на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" 31 706,88 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 46 109,59 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 6 379,00 грн. - заборгованості з комісії за користування кредитом та 1 762,00 грн. - судового збору.

16.04.2018 року Господарським судом Харківської області видано наказ на примусове виконання прийнятого рішення.

20.03.2019 року до Господарського суду Харківської області від приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка В. В. надійшло подання №764/01-29 від 18.03.2019 року про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в якій виконавець просив суд виділити частку майна-квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржнику на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 видане 03.03.2007, виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.04.2019 року (ухвалу складено та підписано 02.04.2019 року) у справі №922/85/18 подання приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами (вх.№6955 від 20.03.2019 року) задоволено.

Визначено частку Калюжного Олексія Володимировича у розмірі 1/2 частини у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка йому належить на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, серія №НОМЕР_1 виданого 03.03.2007 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Фізична особа-підприємець Калюжний Олексій Володимирович, м. Харків 16.04.2019 року звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 15.04.2019 року, в якій просить прийняти її до провадження та скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.04.2019 року у справі №922/85/18 щодо задоволення подання приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Одночасно заявником в тексті апеляційної скарги викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Харківської області від 01.04.2019 року у справі №922/85/18.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги відповідач посилається на те, що 01.04.2019 року судом першої інстанції не було надано боржнику та його представнику можливості підготувати та надати до суду письмові пояснення, адже суд надав можливість ознайомитись із матеріалами справи тільки 01.04.2019 року саме перед судовим засіданням. Також, наголошував, що усне клопотання представника боржника про відкладення розгляду справи на іншу дату для надання можливості підготувати письмові пояснення було судом проігноровано.

Крім того, відповідач наголошує, що рішення від 13.03.2018 року, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «ПриватБанк» та стягнуто з ФОП Калюжного О.В. заборгованість за процентами за користування кредитом, пеню, комісію та судовий збір у розмірі 85 957,47 грн. він не отримував, відзначає, що тільки з ухвали господарського суду Харківської області від 20.03.2019 року у справі №922/85/18 останній дізнаввся про існування виконавчого провадження щодо стягнення з нього цих коштів.

Також, акцентує увагу на тому, що на адресу боржника не надходило подання приватного виконавця (анкетні дані не відомі) вх. 6955 від 20.03.2019 року, яке є предметом розгляду на сьогодні у справі №922/85/18.

Відзначає, що в порушення п.3 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»№ боржник не подав декларацію про доходи та майно, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи кошти та майно, належні йому від інших осіб.

Апелянт вказує, що при вирішенні питання про виділення частки майна боржника у спільній власності суду необхідно було визначити питання про можливість поділу майна на випадок, якщо річ є неподільною. Однак, судом першої інстанції не було враховано ці факти (дійсні обставини справи) не надано їм належного обґрунтування, що призвело на його думку, до невірних висновків.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2019 року визначено колегію у складі: Чернота Л. Ф. - головуючий суддя (доповідач), судді: Пушай В. І., Стойка О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.04.2019 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Калюжного Олексія Володимировича, м. Харків на ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.04.2019 року у справі №922/85/18 залишено без руху та зобов`язано заявника впродовж 10-ти днів з моменту отримання цієї ухвали усунути встановлені при поданні скарги недоліки, а саме: надати належні докази оплати судового збору у розмірі 1 921,00 грн. грн. та надати оригінали або засвідчені належним чином копії, доданих до апеляційної скарги фіскальних чеків, накладних та описів вкладення від 16.04.2019 року на адресу інших учасників справи.

Зазначеною ухвалою суду також визнано поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Харківської області від 01.04.2019 року у справі №922/85/18.

З метою усунення недоліків, визначених ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху, 14.05.2019 року (в межах встановленого строку) на поштову адресу Східного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Калюжного Олексія Володимировича надійшла заява б/н від 14.05.2019 року з доданими доказами направлення копії апеляційної скарги Публічному акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" та приватному виконавцю Попляку В. В., що відповідає вимогам ст. 259 Господарського процесуального кодексу України.

Також апелянтом надано квитанцію №5 від 08.05.2019 року про сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.04.2019 року у справі №922/85/18 на суму 1 921,00 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 року Фізичній особі-підприємцю Калюжному Олексію Володимировичу, м. Харків поновлено процесуальний строк для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.04.2019 року у справі №922/85/18; відкрито апеляційне провадження у справі №922/85/18 та встановлено учасникам справи строк до 04.06.2019 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копій та доданих до нього документів іншим сторонам у справі.

Учасники справи не скористались своїм правом, передбаченим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України та не направили суду відзив на апеляційну скаргу.

За приписами частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

10.06.2019 року на адресу приватного виконавця судом було надіслано акт №13-35/124 від 06.06.2019 року, яким було встановлено факт відсутності підпису у відзиві.

12.06.2019 року від Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області надійшла заява про усунення недоліків подання відзиву на апеляційну скаргу (ідентичний за змістом), в якому останній зазначає, що у зв`язку із допущенням приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Попляком В.В. технічної помилки у відзиві на апеляційну скаргу ФОП Калюжного О.В. на ухвалу господарського суду Харківської області від 01.04.2019 року, просить долучити до матеріалів справи копію відзиву. Також, в резолютивній частині відзиву виконавець просить відхилити апеляційну скаргу Калюжного О.В. а ухвалу господарського суду Харківської області від 01.04.2019 року залишити без змін. Судова колегія розглянула вищенаведений відзив та долучила його до матеріалів справи.

13.06.2019 року від Калюжного О . В. на адресу суду надійшло клопотання б/н, б/д, в якому останній просить перенести розгляд справи №922/85/18 на іншу дату, також, зазначає, що Калюжний О.В. та його представник адвокат Чехова О.О. не може бути присутніми в судовому засіданні, яке призначено на 14.06.2019 року з поважних причин, а саме, перебування Чехової О.О. у щорічній відпустці до 18.06.2019 року та проходження Калюжного О . В . чергового стаціонарного обстеження. Крім того, останній зазначає, що відповідні докази будуть надані на наступне судове засідання).

Також, апелянт зазначає, що на сьогодні вирішується питання щодо прийняття Східним апеляційним господарським судом рішення про прийняття до свого провадження іншої апеляційної скарги за справою №922/85/18 щодо скасування заочного рішення господарського суду Харківської області від 13.03.2018 року.

Калюжний О.В. вважає, що ці два провадження пов`язані між собою, тому просить розглядати справу за поданням приватного виконавця Попляк В.В. після розгляду апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 13.03.2018 року.

14.06.2019 року від Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляк В.В. надійшло клопотання №1553/01-29 від 13.06.2019 року, в якому останній просить відкласти розгляд справи у зв`язку з неможливістю бути присутнім у судовому засіданні у призначений час.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.06.2019 року, керуючись ст.ст. 202, 216, 234, 235, 252, 270, 273 Господарського процесуального кодексу України було задоволено клопотання Калюжного О. В . та Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляк В.В. про відкладення розгляду справи. Відкладено розгляд апеляційної скарги ФОП Калюжного О.В. на ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.04.2019 року у справі №922/85/18 на "24" червня 2019 р. о 11:30 год.

У зв`язку з перебуванням в учбовій відпустці судді-члена колегії Стойка О.В., розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2019 року, на підставі доповідної записки головуючого судді Черноти Л. Ф., було призначено повторний автоматизований розподіл справи №922/85/18, яким визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Чернота Л. Ф., судді: Пушай В.І., Білецька А.М.

Враховуючи зміну складу суду розгляд справи розпочинається з початку відповідно до частини 14 статті 32 ГПК України.

За умовами статті 114 ГПК України унормовано, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

"Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомлення із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.06.2019 року, керуючись ст.ст. 202, 216, 234, 235, 252, 270, 273 Господарського процесуального кодексу України відкладено розгляд апеляційної скарги ФОП Калюжного О.В. на ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.04.2019 року у справі №922/85/18 на "03" липня 2019 р. о 15:00 год.

У судове засідання 03.07.2019 року приватний виконавець та представники стягувача та боржника не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у справі рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення ухвал. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

03.07.2019 року (о 15:00 год) через канцелярію суду від Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляк В.В. надійшло клопотання №1736/01-29 від 03.07.2019 року, в якій останній просить провести розгляд справи за апеляційною скаргою ФОП Калюжного О.В. за його відсутністю.

Згідно частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до вимог частини 3 ст. 222, ГПК України встановлено, що у разі невки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповіднодо положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Згідно приписів статті 223 ГПК України складено протокол судового засідання.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши у пепопередньому судовому засіданні боржника, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та розглянувши матеріали справи, відзиву на неї в порядку ст. 269 ГПК України, встановила наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 13.03.2012 р. відповідачем було підписано заяву про відкриття поточного рахунку (далі - заява), згідно з якою останній просив відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 (том 1, а. с. 17).

Згідно з даною заявою, підписавши її банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому.

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», що діє на підставі Ліцензії НБУ №22 від 29.07.2009 (www.privatbank.ua), останній публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила). (том 1. а.с. 18-31).

Тобто фактично, зазначені Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

Відносини між банком та клієнтом можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.privatbank.ua: https://client-bank.privatbank.ua або інший інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком).

У зв`язку із наведеним, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява про відкриття поточного рахунку зі зразками підписів та відбитком печатки від 13.03.2012 р. разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та рифами, що розміщені на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають по суті договір банківського обслуговування б/н від 13.03.2012 р. (далі за текстом - договір).

Частиною 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до умов договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок № НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

За умовами 3.2.1.4. розділу договору затверджений порядок розрахунків, яким встановлено, що за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.09.2014 р. у справі №922/3247/14 (том 1, а. с. 36-39) позов Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку "Приватбанк" до Фізичної особи-підприємця Калюжного Олексія Володимировича про стягнення 20 654,25 грн. задоволено повністю.

Як свідчить зазначене судове рішення, заборгованість по процентам за користування кредитом, пені, та заборгованість по комісії за користуванням кредитом було нараховано позивачем та відповідно стягнуто станом на 15.07.2014 р.

Зазначене рішення у встановленому законом порядку набрало законної сили.

У зв`язку з невиконанням відповідачем вказаного судового рішення, позивач на підставі умов зазначеного договору та відповідних вимог чинного законодавства України продовжив нарахування позивачу процентів та комісії за користування кредитом.

В зв`язку з несплатою існуючої заборгованості, позивач звернувся до відповідача з претензією від 11.07.2017 р. (том1, а. с. 44), в якій вимагав погасити існуючий борг.

Однак, дана претензія залишена відповідачем без відповіді.

Обставини щодо несплати існуючої заборгованості стали підставами для звернення позивача до суду з відповідним позовом у даній справі.

Як вищезазначено, рішенням господарського суду Харківської області від 13.03.2018 р. у справі №922/85/18 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до Фізичної особи-підприємця Калюжного Олексія Володимировича, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Калюжного Олексія Володимировича на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" 31706,88 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом, 46109,59 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 6379,00 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом,1762 грн. - судового збору (том 1, а.с.68-75).

16.04.2018 р. судом було видано наказ на примусове виконання прийнятого рішення (том 1, а.с. 82).

У подальшому, 20.03.2019 року до господарського суду від приватного виконавця надійшло подання (вх. № 6955) від 18.03.2019 року про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в якій виконавець просить суд виділити частку майна-квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржнику на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 виданий 03.03.2007, виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради (том 1, а.с. 163-135).

Ухвалою господарського судуд Харківської області від 20.03.2019 вказане подання було прийнято до розгляду та призначено судове засідання з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб, розгляд подання призначено у відкритому судовому засіданні на 01.04.2019 о 12:00 год. (том 1, а.с.196-197).

В обґрунтування подання зазначено, що 30.07.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Попляком В.В., керуючись статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56881990 (том 1, а.с.167-169), яка була направлена сторонам до відома та до виконання, що підтверджується копіями фіскальних чеків, копіями поштових повідомлень про вручення поштового відправлення (том 1, а.с.98-102, 126-130).

Відповідно до копії повідомлення ПАТ "Укрпошта" боржник постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.07.2018 року не отримав, до відповідного відділення не прибув, листи повернулися на адресу приватного виконавця з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання".

Згідно відповіді Державної фіскальної служби № від 29.01.2019 боржник має рахунок у АТ КБ "ПриватБанк", на який постановою про арешт коштів №56881990 від 05.02.2019 було накладено арешт та направлено платіжну вимогу на списання коштів (том 1, а.с.177-178).

Із матеріалів справи вбачається, що АТ КБ "Приватбанк" 11.02.2019 було надано відповідь приватному виконавцю про відсутність коштів на рахунку боржника для виконання постанови №56881990 від 05.02.2019 (том 1, а.с.134).

Згідно відповіді Державної фіскальної служби № від 29.01.2019 боржник має джерело доходу в ТОВ "МК М`ЯСНИЙ".

Частиною 1 статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних для стягнення сум, а також, у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

У даному випадку майно було виявлено, а сума боргу перевищує п`ять мінімальних заробітних плат, тому задля повного та фактичного виконання виконавчого документа виконавцем було прийнято рішення реалізувати майно боржника.

Боржник пенсій не отримує, інше джерела отримання доходу відсутні, згідно відповіді Пенсійного фонду України №, від 24.01.2019 (том 1, а.с. 188-189).

За боржником транспортних засобів не зареєстровано, згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Харківській області №31/20-3493 від 06.08.2018 року (том 1, а.с. 190).

Згідно інформаційної довідки №1530/01-29 від 11.09.2018 єдине майно, яке має боржник є 1-кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до інформаційної довідки, боржник володіє цим майном на праві приватної спільної сумісної власності разом з ОСОБА_1 (том 1, а.с. 134-135).

Приватним виконавцем було направлено вимогу до Харківського міського бюро технічної інвентаризації з метою отримання копії правовстановлюючого документа.

На вимогу виконавця КП ХМБТІ було надано відповідь з технічною документацією на вказану квартиру та копію свідоцтва №5099 від 03.03.2007 (том 1, а.с.181). Так, підтвердженням права власності боржника на цю квартиру є копія свідоцтва; підтвердженням того факту, що право власності на квартиру не перейшло до інших осіб є інформаційна довідка.

В ході виконавчого провадження боржник неодноразово повідомлявся про виконавче провадження та про виконавчі дії, які проводяться.

Викликом приватного виконавця вих.№423/01-29 від 08.02.2019 року (який було надіслано 08.02.2019 року, відправлення №490) боржника було зобов`язано з`явитися до офісу приватного виконавця для надання пояснень та відомостей про кошти, майно та майнові права які можна реалізувати замість єдиного майна, виявленого виконавцем.

Виклик приватного виконавця боржником було проігноровано. Жодних пояснень або відомостей боржник не надав, що унеможливлює виконання судового наказу у справі №922/85/18 від 13.03.2018 року виданого Господарським судом Харківської області, у інший спосіб, крім реалізації єдиного виявленого майна боржника.

В порушення п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник не подав декларацію про доходи та майно, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб.

З метою реалізації функції Держави щодо забезпечення виконання судових рішень (ст. 129-1 Конституції України), а також належної реалізації повноважень та обов`язків, покладених на приватного виконавця Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та Законом України «Про виконавче провадження» при виконанні судових рішень, приймаючи до уваги дії (бездіяльність) боржника, що ускладнюють виконання рішення, приватний виконавець вважає, що є необхідність у виділенні частки майна-квартири АДРЕСА_1, яка належить боржнику на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у Закону України "Про виконавче провадження" органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", №22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Судова колегія дійшла висновку, що посилання ФОП Калюжного О.В. на той факт, що він вперше дізнався про існуюче виконавче провадження щодо стягнення коштів тільки з ухвали Господарського суду Харківської області у справі №922/85/18 від 20.03.2019 р. про призначення справи до розгляду є неправомірним та необгрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану, повідомлення стягувану про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як вже було зазначено, Боржнику було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим повідомленням за трек номером 714) на адресу: АДРЕСА_1, згідно відомостей з ЄДР.

Крім того, Боржнику неодноразово направлялися інші документи виконавчого провадження (поштові відправлення за трек-номерами №374, №490).

Однак, вся поштова кореспонденція щоразу поверталась на адресу приватного виконавця з позначкою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець відзначив, що відповідно до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №2432/5 від 05.08.2016 року, Єдиний реєстр боржників формується з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості Єдиного реєстру боржників є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Тобто, боржник мав змогу у будь-який час перевірити свій статус боржника у виконавчому проваджені, яке відкрито приватним виконавцем Попляком В.В.

Тому твердження боржника про те, що він дізнався про виконавче провадження, відкрите 30.07.2018 року тільки 26.03.2019 року є необгрунтованим.

Крім того, в Єдиному реєстрі боржників відображаються П.І.Б. виконавця, його контактні дані та номер виконавчого провадження.

Тому, посилання боржника на те, що «з ухвали не вбачалося ані номеру виконавчого провадження, ані П.І.Б. приватного виконавця», також є неправомірним.

Відповідач (боржник) мав змогу звернутись до приватного виконавця із заявою про ознайомлення з матеріалами справи та отримати копії матеріалів виконавчого провадження, проте таким правом він не скористався.

Судова колегія зазначає, що посилання відповідача (боржника) на той факт, що виконавець не має права вчиняти будь-які виконавчі дії через факт неодержання останнім копій постанов виконавчого провадження спростовуються тим, що відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У даному випадку, боржник зобов`язаний був повідомити виконавця про зміну адреси за якою він знаходиться, або причини неявки до приватного виконавця, тому посилання боржника на погіршення стану здоров`я є безпідставним.

Посилання апелянта на Постанову Верховного суду України від 07.05.2018 р. у справі №916/1605/15-г у даному випадку, є недоцільним, оскільки до правовідносин, які були предметом розгляду цієї справи застосовувалися норми старої редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, який втратив чинність 05.01.2017 року.

Разом з тим, виконавче провадження №56881990 було відкрито 30.07.2018 року в період дії нової редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року.

Також, в своїй апеляційній скарзі відповідач відзначив, що при вирішенні питання про виділення частки боржника у спільній власності суду необхідно було визначити питання про можливість поділу майна на випадок, якщо річ є неподільною.

Та зазначає, що у зв`язку із тим, що у даному випадку виділ частки майна стосується однокімнатної квартири, у якій є декілька влаників та прописано три особи, одна з яких неповнолітня, тому вважає, що поділ однокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 є неможливим, і тому, на думку відповідача, квартира є неподільною річчю. Однак, наголошує, що суд першої інстанції не врахував дійсні обставини справи не надав їм належного обґрунтування, що призвело до невірних висновків.

Судова колегія дійшла висновку, що твердження апелянта є необґрунтованими та недоведеними у відповідності до вимог ст.ст.73-79 ГПК України, з огляду на наступне.

У випадках, коли предметом позову є частка в спільній сумісній власності на неподільну річ (частина друга статті 183 ЦК України), на яку звертається конфіскація або стягнення на користь особи, питання про зняття арешту з цієї речі (за відсутності іншого спільного майна) вирішується відповідно до правил статей 321, 358, 364 ЦК України, враховуючи, що згідно із законодавством суд вирішує спори учасників спільної сумісної власності щодо розпорядження та користування майном.

Твердження відповідача (боржника) про те, що його однокімнатна квартира є неподільною річчю не досліджується у даному судовому засіданні. Визначення судом частки майна Боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами в порядку ст. 443 ЦПК України жодним чином не впливає на її цільове призначення.

Крім того питання неподільності речі використовується при виділенні співвласником своєї частки у натурі відповідно до ст. 370 ЦКУ.

Отже, звертаючись із апеляційною скаргою, відповідач не довів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування оскаржуваної ухвали.

У даному випадку, не розглядається питання щодо зміни способу та порядку виконання судового рішення. В судовому порядку розглядалось подання виконавця саме про виділення частки майна боржника.

Будь які відмості та інформація про існування інших осіб, що користуються вищевказаним майном, або право користування яким мають неповнолітні в матеріалах справи відсутні.

З огляду на вищевикладене та положення закону, враховуючи те, в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 виданий 03.03.2007, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради також, те, що боржник не надав суду доказів відсутності заборгованості за наказом №922/85/18 від 13.03.2018 виданого Господарським судом Харківської області, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця про визначення частки Калюжного Олексія Володимировича, яка становить 1/2 частини у праві власності на квартиру АДРЕСА_1, якою він володіє спільно з ОСОБА_1 .

Надалі, Виконавець повинен здійснювати свої дії на підставі вимог пункту 4.2.1 та 4.5.4 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень».

Разом з цим, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 47 Закону, згідно пункту 4.5.9 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень».

Тобто виконавець зобов`язаний на стадії реалізації майна боржника виконати вимоги вищевказаної Інструкції, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України №512/5 від 02.04.2012, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 та вимоги статті 19 «Строки проведення реєстраційних дій та надання інформації з Державного реєстру прав» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності».

Поряд із цим, колегія суддів апеляційної інстанції враховує, шо поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник зобов`язаний, зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Однак, від виконання судового рішення у даній справі ФОП Калюжний Олексій Володимирович ухиляється. Будь-яких дій, спрямованих на його виконання, боржник не здійснює, що суперечить вимогам частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

ФОП Калюжний О.В. під час всього розгляду подання приватного виконавця жодним чином не довів, що виконанню судового рішення у даній справі, йому заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З огляду на вказане, судова колегія дійшла висновку, що твердження апелянта є безпідставними та не підтверджуються матеріалами справи.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Крім цього, у пунктах 18, 23 рішення Європейського суду у справі Ліпісвіцька проти України зазначено про те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв`язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, зазначених в пункті 1 статті 6 Конвенції щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.

У рішеннях Європейського суду у справах Алпатов та інші проти України, Робота та інші проти України, Варава та інші проти України, ПМП Фея та інші проти України зазначається про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 124 Конституції України.

Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до положень статті 18 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як зазначає Конституційний Суд України, виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 по справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що подана відповідачем скарга зводиться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд матеріалів справи та встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Судовий збір покладається на скаржника - ФОП Калюжного О.В., м. Харків, відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст.129, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Калюжного Олексія Володимировича, м. Харків на ухвалу господарського суду Харківської області від 01.04.2019 року (ухвалу складено та підписано 02.04.2019 року) у справі №922/85/18 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 01.04.2019 року (ухвалу складено та підписано 02.04.2019 року) у справі №922/85/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 03.07.2019 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 04.07.2019 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя В.І. Пушай

Суддя А.М. Білецька