ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2019м. ДніпроСправа № 904/472/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко Н.Е., за участю секретаря судового засідання Сироти М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 6723,72 грн. з яких: плата за користування вагонами в розмірі 2027,16 грн., збір за зберігання вантажу в розмірі 1854,96 грн., збір за маневрову роботу в розмірі 1858,80 грн., збір за телеграфне повідомлення в розмірі 505,08 грн., збір за зважування вантажу в розмірі 477,22 грн.

Представники:

від позивача: Куктенко О.А., представник за довіреністю

від відповідача: Люта А.О., представник за довіреністю

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (далі - відповідач) про стягнення 6723,72 грн. з яких: плата за користування вагонами в розмірі 2027,16 грн., збір за зберігання вантажу в розмірі 1854,96 грн., збір за маневрову роботу в розмірі 1858,80 грн., збір за телеграфне повідомлення в розмірі 505,08 грн., збір за зважування вантажу в розмірі 477,22 грн.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнення доводів позовної заяви.

У серпні 2018 року відповідач на підставі міжнародної залізничної накладної № 45122066 зі станції Рокувата Придніпровської залізниці на станцію Славков ПКП здійснив відправку вагону № 68819937 з вантажем "руда залізна агломераційна".

Відповідно до вказаної накладної, вантажопідйомність вагону № 68819937 становить 71 т, а маса нетто 71000 кг.

На шляху прямування вагону, на станції Тимкове Одеської залізниці, під час комісійного зважування працівниками станції встановлено невідповідність даних про масу вантажу зазначених у перевізних документах фактичним даним.

В процесі зважування виявлено масу брутто 94 040 кг., тара вагону становить 20 900 кг., відповідно маса нетто вантажу - 73140 кг., що на 2140 більше, ніж зазначено у накладній та перевищує вантажопідйомність, що є загрозою безпеки руху та схоронності вантажу.

Про виявлений факт невідповідності даних складений комерційний акт № 414115/28 від 05.08.2018.

Про затримку вагону та контрольне зважування на станцію відправлення Рокувата Придніпровської залізниці направлені відповідні телеграфні повідомлення: № 26 від 04.08.2018, № 29 від 05.08.2018, № 71 від 08.08.2018.

За довіреністю № 53-02/133 від 07.08.2018 надлишок вантажу вивантажено з вагону та видано представнику відправника ОСОБА_1 , про що свідчить його підпис в акті огляду вагону після виправлення навантаження від 08.08.2018.

Факт затримки спірного вагону з причин, що залежать від вантажовласника, зафіксовано актами загальної форми №№ 259, 260 від 08.08.2018, що містять початок та кінець затримки.

За твердженням позивача, за весь час знаходження спірного вагону на станції Тимкове з вини відповідача нараховано: плату за користування, збір за зберігання та додаткові збори, пов`язані з усуненням комерційної несправності, за накопичувальною карткою № 10099073. яка відповідачем підписана із запереченням, згідно якими останній не визнає своєї вини в затримці.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача: - плати за користування вагонами в розмірі 2027,16 грн.; - збору за зберігання вантажу в розмірі 1854,96 грн.; - збору за маневрову роботу в розмірі 1858,80 грн.; - збору за телеграфне повідомлення в розмірі 505,08 грн.; - збору за зважування вантажу в розмірі 477,22 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2019, справу №904/472/19 передано судді Петренко Наталії Едуардівні.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2019 вказана позовна заява залишена без руху, позивачем надано строк для усунення недоліків.

14.02.2019 на виконання зазначеної ухвали позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 12.03.2019; відповідачу запропоновано подати до суду відзив на позовну заяву протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження.

05.03.2019 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з підготовкою відповідачем відзиву на позов.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2019 відкладено розгляд справи на 09.04.2019.

18.03.2019 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти позовних вимог з огляду на наступне.

03.08.2018 ПАТ "Кривбасзалізрудком" у відповідності до вимог статті 14 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (надалі - СМГС) укладено договір перевезення навантаженого рудою залізною напіввагону № 68819937 на адресу АРСЕЛОР МІТТАЛ ПОЛАНД С.А. (Польща), станція призначення ЛХС Славков (ПКП), що підтверджується накладною № 45122066.

Відповідно до вищезазначених вимог Статуту залізниць України, визначення маси навантаженого у напіввагон № 68819937 вантажу виконувалось на електромеханічних вагонних вагах 23100ВВ-1503/2СД (заводський № 100) власності ПАТ "Кривбасзалізрудком", Держповірка 14.06.2018 з перевіркою правильності визначення маси вантажу працівниками станції Рокувата, про що є підтвердження в протоколі зважування - поставлено штемпель станції відправлення.

За результатами визначення маси вантажу у напіввагоні № 68819937, відповідальним за зважування працівником ПАТ "Кривбасзалізрудком" оформлено протокол зважування складу на вагонних вагах, в якому зазначена фактична маса вантажу, визначена вантажовідправником, а саме 71000 кг. Зазначену масу вантажу нетто внесено відповідачем у відповідності до вимог Статуту залізниць України і "Правил оформлення перевізних документів" до накладної № 45122066.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, відповідач стверджує, що факт неправильного зазначення ПАТ "Кривбасзалізрудком" у накладній відомостей про кількість вантажу на момент укладання договору перевезення (приймання вантажу до перевезення на коліях станції Рокувата") відсутній, що виключає відповідальність ПАТ "Кривбасзалізрудком" .

08.08.2018 в присутності представника ПАТ "Кривбасзалізрудком" за довіреністю № 53-02/133 від 07.08.2018, відбувся комісійний огляд вантажу у вагоні № 68819937 та його контрольне зважування на статичних тензометричних вагах станції Тимкове ВТВ 1 СТ, заводський № 87, про що складено "Акт комісійного огляду та контрольного зважування вагону № 68819937" від 08.08.2018. Від візуального огляду вантажу зверху працівники станції Тимкове утрималися, в свою чергу огляд вантажу зверху було виконано представником ПАТ "Кривбасзалізрудком" Колесником А.В.

В результаті огляду на поверхні вантажу були виявлені сліди дощу та його вологість, про факт встановлення чого, представником вантажовідправника було зроблено письмові зауваження під час підписання Акту комісійного огляду та контрольного зважування вагону № 68819937 від 08.08.2018 року і Актів загальної форми № 259, 260,261, 262 із зауваженням останнього.

Окрім цього, відповідач звертає увагу суду, на відсутність будь-яких посилань позивача на зазначені акти в своїй позовній заяві, що свідчить про зацікавленість залізниці у приховуванні фактичних результатів комісійного огляду та перевірки маси вантажу у вагоні № .08.2018.

Водночас відповідач зазначає, що за результатами зважування вагону № .08.2018 без участі представника ПАТ "Кривбасзалізрудком" перевантаження понад трафаретну вантажопідйомність складало 2140 кг, а за результатами зважування 08.08.2018 в присутності представника ПАТ "Кривбасзалізрудком" перевантаження понад трафаретну вантажопідйомність вже складало 1980 кг., тобто на 160 кг. менше.

Даний факт, підтверджує зменшення маси вантажу внаслідок випаровування із залізної руди, води від атмосферних опадів, яка вплинула на збільшення загальної маси вантажу і стала причиною виникнення комерційної невідповідності у вагоні № 68819937.

Разом з цим, відповідач звертає увагу суду на те, що різниця між результатами визначення фактичної ваги вантажу 05.08.2018 р. і 08.08.2018 р. у 160 кг., відповідно до технічних характеристик вагонних вагів, передбачених паспортом вагів меж максимально допустимої похибки, яка складає 100 кг., цей факт додатково свідчить про випаровування атмосферних опадів з руди залізної або про можливу технічну несправність вагонних вагів позивача, на момент виявлення комерційної невідповідності на станції Тимкове.

08.04.2019 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з позицією відповідача викладеною у відзиві на позов з таких підстав.

По-перше, позивач вважає, що твердження відповідача щодо перевірки правильності визначення маси вантажу у спірному вагоні №68819937 працівниками станції Рокувата не відповідають дійсності, оскільки протокол зважування, який доданий відповідачем до відзиву, не містить штемпелю станції Рокувата. Тобто, станція Рокувата не перевіряла правильність визначення маси вантажу, яку відповідач зазначив в накладній №45122066. Більш того, на станції Рокувата взагалі не має ваг та відповідно не має можливості провести перевірку правильності визначення маси вантажу.

По-друге, щодо посилання відповідача на акти загальної форми, які останній підписав із запереченням позивач вказує на те, що заперечення відповідача щодо впливу атмосферних опадів на масу вантажу №68819937 не мають під собою підґрунтя, оскільки вантажовідправником здійснено відправлення вантажу у 26 вагонах (що підтверджується накладною №45122066), серед яких спірний вагон №68819937, тому позивач вважає, що не можна стверджувати щодо можливості впливу атмосферних опадів на вантаж, що був завантажений лише до спірного вагону. При цьому, позивач наголошує, що відповідачем до відзиву не надано доказів наявності атмосферних опадів станом на час прямування вантажу, направленого відповідачем за накладною №45122066, в той час як положеннями ст. 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

По-третє, щодо твердження відповідача про випаровування атмосферних опадів з руди залізної або про можливу технічну несправність вагонних вагів залізниці, позивач зазначає, що пунктом 5 Правил видачі вантажів до перевезення, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11,2000р за №861/5082, визначено, що усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до розділу 15 комерційного акту №414115/28 від 05.08.2018 комісійна перевірка маси вантажу проводилася на 150 тонних вагах ст. Тимкове ВТВ-1СТ (держ.повірка 25.04.2018). Враховуючи те, що термін експлуатації ваг не закінчився, про що свідчить інформація з технічного паспорту ваг, переважування спірного вагону з вантажем здійснювалось на справних вагонних вагах залізниці.

Згідно із п.27 Правил видачі вантажів до перевезення, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі становить 1% маси, зазначеної в перевізних документах руди залізної. Тобто, залізна руда, яка була перевезена спірним вагоном №68819937, має властивість зменшуватись на 1% маси, зазначеної в перевізних документах, а це 710кг. від маси нетто (71000кг.), яка була зазначена відповідачем в накладній №45122066. Однак, на шляху прямування спірного вагону, на станції Тимкове Одеської залізниці, під час комісійного зважування працівниками станції було виявлено надлишок, який склав 2140кг.

Як передбачено п.27 Правил видачі вантажів до перевезення, надлишок вантажу порівняно з масою, вказаною в накладній, вважається таким, що не перевищує норму, якщо він не виходить за межу граничного розходження визначення маси нетто, яке становить 0,2%. Тобто, надлишок який не перевищує норму передбачену Правилами видачі вантажів до перевезення, від маси 71000кг. становить 142кг., але ні як не 2140кг, який не можна пояснити жодним чином.

Вищевказані факти вказують на пряме зобов`язання відповідача сплатити позивачу спірну плату за користування вагонами в розмірі 2027,16грн., збір за зберігання вантажу в розмірі 1854,96грн., збір за маневрову роботу в розмірі 1858,80грн., збір за телеграфне повідомлення в розмірі 505,08грн. та збір за зважування вантажу в розмірі 477,72грн.

Суд оголосив перерву з 09.04.2019 по 15.04.2019.

15.04.2019 від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач не погоджується доводами викладеними у відповіді на відзив. Також, відповідач зазначає, що позивач у відповіді на відзив посилається на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2019 винесене по справі № 904/99/19, у якому фігурують спірний вагон, накладна та комерційний акт.

Крім цього, відповідач повідомив суд, що 09.04.2019 ним подано апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/99/19 до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2019 зупинено провадження у справі № 904/472/19 до розгляду Центральним апеляційним господарським судом апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2019 у справі № 904/99/19.

16.04.2019 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, які подані останнім до суду 15.04.2019.

Згідно відповіді на запит суду від 13.06.2019 № 904/99/19 /23355/19 повідомлено суд проо те, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2019 набрало законної сили 02.04.2019.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2019 поновлено провадження у справі № 904/472/19 з 09.07.2019. Судове засідання призначено на 09.07.2019.

В судовому засіданні, яке відбулося 09.07.2019 здійснено розгляд справи по суті.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні, яке відбулося 09.07.2019, в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а є результатом оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, і кожному доказу, який міститься у справі, окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов`язань і є обов`язковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов`язання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України.

Господарські зобов`язання, відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною першою статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу залізниця зобов`язана доставити довірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою виникнення зобов`язань між позивачем і відповідачем є договір на перевезення вантажу, оформлений залізничною накладною.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами; сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 908 та ст.920 Цивільного кодексу України).

Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ч. 5 ст. 306 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт", законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України та інших актів законодавства України. Крім того, такі правовідносини регулюються Багатосторонньою угодою від 01.11.1951. "Про міжнародне залізничне вантажне сполучення".

Статут залізниць України (надалі - Статут залізниць) який є спеціальним законом, що регулює правовідносини у залізничному перевезенні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457. Статут залізниць чинний із змінами і доповненнями.

Відповідно ч. 5 ст. 338 Митного кодексу України, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов`язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

З аналізу вказаних положень Митного кодексу України вбачається, що ст.ст. 325, 338 Митного кодексу України включені у глави 47 "Організація митного контролю" та 48 "Зони митного контролю" відповідно, які містять загальні принципи і норми проходження процедури митного контролю та здійснення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення, тоді як ст. 218 Митного кодексу України включена у главу 32 "Митні формальності на залізничному транспорті", яка містить спеціальні норми проведення митних процедур саме на залізничному транспорті і підлягає застосуванню в даному випадку до спірних правовідносин сторін, як спеціальна норма права.

Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами та органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п. 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України). Таким чином, дії щодо здійснення Митницею митного огляду вагонів, є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст. 218 Митного кодексу України.

Крім того, відповідно до ст.119 Статуту залізниць України, та п.п. 2, 15 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року №113 (надалі в тексті - Правила), залізниці вноситься плата вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами-суб`єктами підприємницької діяльності.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням.

Відповідно до статті 28 §6, статті 32 §1 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв`язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством. Перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов`язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника.

З огляду на викладене, системний аналіз змісту положень статей Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року, статей 218, 338 Митного кодексу України, статей 119, 121 Статуту залізниць України, пунктів 2, 3, 8, 10-13, 15, 16 Правил користування вагонами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 11від 25.02.1999, пунктів 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 свідчить, що вартість проведених залізницею розвантажувальних, навантажувальних та перевантажувальних робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватися вантажовласниками (вантажовідправниками) незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю.

Таким чином з урахуванням норм чинного законодавства, суд прийшов до висновку про, те, що обов`язок з відшкодування коштів залізниці за проведені роботи під час здійснення митних формальностей на залізничному транспорті саме на вантажовласника, яким є відповідач у даній справі.

При цьому, у разі відсутності виявлення такого факту вантажовідправник може стягнути в судовому порядку понесені ним збитки у розмірі вартості сплачених залізниці витрат з того органу, за ініціативою якого було проведено затримку товару на станціях залізниці чи на підходах до них.

Такої ж думки дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, що знайшло відображення у постанові від 03.04.2018 у справі №911/4080/16.

Пункт 16 Правил містить вичерпний перелік підстав звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами. Митні процедури не входять до цього переліку.

Разом з цим, постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.05.2019 у справі №904/99/19 встановлено наступне:

"При заповненні перевізних документів, відповідачем було невірно зазначено масу вантажу, що підтверджується комерційним актом №414115/28 від 05.08.2018.

Відповідачем факт невірного зазначення у накладній №45122066 маси вантажу належним чином не спростований.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача 65145,00грн. штрафу.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів відхиляються, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, факт надлишку вантажу у вагоні №68819937 підтверджується наявними в матеріалах справи залізничною накладною №45122066, випискою з книги передачі вантажу під охорону станції Тимкове Одеської залізниці, актом ГУ-23 №104 від 05.08.2018, комерційним актом №414115/28 від 05.08.2018, актом загальної форми № 231 від 08.08.2018.

Відповідно до розділу 15 комерційного акту №414115/28 від 05.08.2018 комісійна перевірка маси вантажу проводилася на 150 тонних вагах ст. Тимково ВТВ-1СТ (держ.повірка 25.04.18р.), термін експлуатації ваг не закінчився, про що свідчить інформація з технічного паспорту ваг, а державна повірка здійснена своєчасно (а.с.79-80), переважування спірного вагону з вантажем здійснювалось на справних вагонних вагах залізниці.

Твердження скаржника про перевірку правильності визначення маси вантажу у спірному вагоні працівниками станції Рокувата колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як правильно встановлено господарським судом, відповідні протоколи зважування не містять штемпелів станції Рокувата (а.с. 59-60).

Також безпідставні твердження відповідача про вплив атмосферних опадів на масу вантажу, оскільки, як вбачається з пояснень позивача, які були надані під час розгляду справи судом першої інстанції, з 26 вагонів на станції Тимкове було відчеплено лише один вагон з групової відправки - №68819937.

Доказів впливу атмосферних опадів на вантаж лише у спірному вагоні відповідачем не надано.

Інших належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі, скаржник не надав".

Відповідно до ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням положень наведеної статті Кодексу безпідставними є твердження відповідача викладені у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив, у зв`язку з тим, що дані заперечення спростовані у справі № 904/99/19, а тому не потребують повторного доказування.

Нарахування 2027,16 грн. плати за користування вагонами, 1854,96 грн. збору за зберігання вантажу у вагонах, 1858,80 грн. збору за маневрову роботу, 505,08 грн. збору за повідомлення (телеграфне) та 477,22 грн. збору за зважування вантажу здійснені Залізницею у відповідності до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009р. №317.

З огляду на наведені норми законодавства, обираючи саме такий спосіб транспортування вантажу за кордон відповідач повинен був усвідомлювати можливість затримки вагонів для проведення митних процедур як це передбачено і Статутом і Митним кодексом України.

Таким чином, стягнення коштів за виконання маневрової, огляду/переогляду вантажу та іншої роботи можливе не тільки за умови наявності попередньої згоди вантажовласника на вчинення таких дій, а й у інших випадках передбачених законом, у тому числі у випадку проведення митного контролю та митного оформлення товарів.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми 6723,72 грн. з яких: плата за користування вагонами в розмірі 2027,16 грн., збір за зберігання вантажу в розмірі 1854,96 грн., збір за маневрову роботу в розмірі 1858,80 грн., збір за телеграфне повідомлення в розмірі 505,08 грн., збір за зважування вантажу в розмірі 477,22 грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у розмірі 1921,00 грн. покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74-79, 86, 91, 129, 231, 233, 236-238, 240-241, 247-252, 254-259, п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 108, ) до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (50029, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, буд. 1А; ) про стягнення 6723,72 грн. з яких: плата за користування вагонами в розмірі 2027,16 грн., збір за зберігання вантажу в розмірі 1854,96 грн., збір за маневрову роботу в розмірі 1858,80 грн., збір за телеграфне повідомлення в розмірі 505,08 грн., збір за зважування вантажу в розмірі 477,22 грн. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (50029, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, буд. 1А; ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 108, ) плату за користування вагонами в розмірі 2027,16 грн. (дві тисячі двадцять сім грн. 16 коп.), збір за зберігання вантажу в розмірі 1854,96 грн. (одна тисяча вісімсот п`ятдесят чотири грн. 96 коп.), збір за маневрову роботу в розмірі 1858,80 грн. (одна тисяча вісімсот п`ятдесят вісім грн. 80 коп.), збір за телефонне повідомлення в розмірі 505,08 грн. (п`ятсот п`ять грн. 08 коп.), збір за зважування вантажу в розмірі 477,22 грн. (чотириста сімдесят сім грн. 22 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн. 00 коп).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Реквізити сторін:

Стягувач: Акціонерне товариство "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 108, ).

Боржник: Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат" (50029, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, буд. 1А; ).

Повний текст рішення складено - 09.07.2019.

Суддя Н.Е. Петренко