ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про самовідвід судді

01 липня 2019 року Справа № 915/1653/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е. М. розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства «Виробничо-комерційне підприємство «Каро», вул. Кооперативна, 21, смт. Врадіївка, Миколаївська область, 56301 ()

адреса представника: вул. Садова, 1, оф. 206, м. Миколаїв, 54001

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Мозир Україна», вул. Віскозна, 3, м. Київ, 02094 ()

про стягнення коштів в сумі 142 816, 26 грн.

без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Приватне підприємство «Виробничо-комерційне підприємство «Каро» з позовною заявою про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Мозир Україна» коштів в сумі 142 816, 26 грн.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору постачання нафтопродуктів № 1098 від 22.04.2019 року, укладеного між сторонами, а саме зобов`язань щодо реєстрації податкових накладних, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення заборгованість у спірній сумі. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 175, 224 ГК України, ст. 22, 509, 526, 530, 627, 629, 655, 663 ЦК України, ст. 14, 187, 198, 201 Податкового кодексу України та умовами договору.

Дослідивши позовну заяву із додатками, судом встановлено наступне.

Представництво позивача Приватного підприємства «Виробничо-комерційне підприємство «Каро» здійснюється адвокатом Гуровим В.Г. на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 18.07.2018 року та довіреності № 2 від 18.07.2018 року.

Адвокат Гуров В.Г. працював в господарському суді Миколаївської області на посаді помічника судді, безпосередньо на посаді помічника судді Олейняш Е. М.

Частиною 1 ст. 35 ГПК України передбачено підстави, за наявності яких суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу). Так, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Зважаючи на положення вищевказаної ст. 35 ГПК України, перелік закріплених у вказаній статті підстав для відводу судді не є вичерпним.

З аналізу процесуального законодавства слідує, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Разом з тим, право на подання заяви про відвід судді (заявлення суддею самовідводу) є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Визначення юридичного змісту оціночної категорії "безсторонній суд" зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Європейський суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді.

В рішенні Європейський суд з прав людини у справі "Білуха проти України" (Заява №33949/02) від 9 листопада 2006 року вказано: "стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

Європейський суд з прав людини також звертає увагу на те, що для вирішення питання про незалежність суду з точки зору статті 6 § 1 Конвенції необхідно брати до уваги серед іншого, на ... існування гарантій проти зовнішнього тиску та наявність зовнішніх ознак незалежності (п. 80 рішення Суду по справі Салов проти України № 65518/01 від 06.09.2005 року).

У світлі прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім (див.: Hauschidt v. Denmark judgment of 24 May 1989, Series A. No. 154, p. 48).

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Виходячи, що повідомлені судом вищевказані обставини при розгляді справи можуть викликати недовіру відповідача (суб`єктивний критерій сторони), суд з метою усунення будь-яких сумнівів у розгляді даної справи, а також з метою законного, об`єктивного, неупередженого розгляду даної справи судом, встановленим законом, виходячи з основних положень та загальних засад господарського судочинства, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, дійшов висновку про наявність підстав для самовідводу.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 8 ст. 39 ГПК України суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 9, 11 ст. 39 ГПК України питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ГПК України у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 32 цього Кодексу.

Керуючись ст. 35, 38, 39, 40, 232-235, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Самовідвід судді Олейняш Е.М. у справі № 915/1653/19 задовольнити.

2. Справу № 915/1653/19 передати для визначення судді в порядку ст. 32 ГПК України.

На веб-сторінці господарського суду Миколаївської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://mk.arbitr.gov.ua/sud5016/ учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (ст. 235, 255 ГПК України).

Ухвалу підписано 01.07.2019 року

Суддя Е.М. Олейняш