ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1449/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Томаш", м.Харків
до Фізичної особи-підприємця Федосєєва Андрія Тимофійовича, м. Харків
про стягнення коштів 28 148,58 грн.
за участю представників:

позивача: Далудіна Д.А., за дов. №42 від 12.06.2019 ; Єременко Л.П.,за дов. №41 від 12.06.2019;

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Томаш" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Федосєєва Андрія Тимофійовича про стягнення заборгованості за Договором поставки № 89 від 02.01.2017 у розмірі 20 305,42 грн., пені у розмірі 2114,73 грн. та штрафу у розмірі 5 728,43 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку за договором поставки № 89 від 02.01.2017 щодо оплати поставленого за цим договором товару.

Ухвалою суду від 21.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/1449/19; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено судове засідання на 18.06.2019 р. о(об) 10:30.

Ухвалою суду від 18.06.2019 сторін в порядку ст.120-121 ГПК України було повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться 26.06.2019 о 12:00.

В призначене судове засідання 26.06.2019 з`явилися представники позивача, які підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Судом вжито всіх передбачених законом заходів з метою повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Зокрема, судом направлено на його адресу реєстрації, яка зазначена в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань копії ухвал від 21.05.2019, від 24.04.2019. Ухвала від 21.05.2019 повернулась на адресу суду з позначкою пошти "Адресат відсутній".

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення відповідача, про дату, час та місце розгляду справи.

Крім того, у даному випадку судом враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Також, частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 26.06.2019 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представників позивача, суд встановив наступне.

02.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОМАШ" (надалі - Постачальник, позивач) та Фізичною особою підприємцем Федосєєвим Андрієм Тимофійовичем (надалі - Покупець, відповідач) був укладений Договір поставки №89 за умовами якого постачальник зобов`язався систематично поставляти і передавати у власність покупця лікарські засоби, вироби медичного призначення та інші товари, які мають право придбавати та продавати аптечні заклади та структурні підрозділи (згідно переліку, затвердженого Наказом МОЗ України), а покупець зобов`язався приймати товар і вчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору.

На виконання умов договору позивачем у період з 15.11.2018 року по 14.03.2019 року була здійснена передача відповідачу товару (медикаменти, лікарські засоби, вироби медичного призначення) на загальну суму 20 305,42 грн. що вбачається з підписаних та скріплених печатками сторін товарно-транспортних накладних (арк.16-32).

Відповідно до п.3.2 договору, ціна товару, сума кожної поставки, відстрочка оплати поставленого товару і розмір націнки вказуються в накладних, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно терміну оплати, вказаному в товаротранспортних накладних, які є невід`ємною частиною Договору (п.3.2 Договору), товар повинен бути оплачений протягом 30 (тридцяти) та 90 (дев`яносто) днів з моменту одержання товару.

Згідно до п.4.2 договору покупець зобов`язаний прийняти й оплатити товар на умовах даного Договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 року (п.7.3 Договору).

Як зазначає позивач, відповідач станом на час звернення позивача до суду належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань, оплату товару за вищевказаними накладними так і не здійснив, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем на суму 20305,42 грн.

Таки чином, враховуючи те, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості, яка виникла у зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань по оплаті поставленого йому позивачем товару, суд надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та 525, 526 Цивільного кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Позивачем доведено, що ним було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 20 305,42 грн, факт отримання товару підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками сторін копіями товарно-транспортних накладних (арк.16-32).

Також наявність існуючої заборгованості за договором підтверджується підписаним між сторонами актом звіряння взаєморозрахунків за період з 01.03.2019 по 31.03.2019 (арк.33)

Поряд із тим, відповідач за товар зазначений у накладних так і не розрахувався, доказів належної сплати суду не надав.

З приписами статей 13, 74 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач доказів сплати за поставлений йому позивачем товар суду не надав, - позовні вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 20 305,42 грн. підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 2 114,73 грн. пені та штрафу 5728,43 грн., суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.2 договору сторонами передбачено, що за несплату вартості товару у встановлений термін нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення. За прострочення виконання грошового зобов`язання понад 30 днів від дати узгодженого терміну оплати, сплачує Постачальнку 30% від загальної вартості несплаченого товару.

Приймаючи до уваги те, що відповідач прострочив оплату товару понад 30 днів на суму 20 305,42 грн., позовні вимоги про стягнення штрафу у розмірі 30% від вартості несплаченого товару, що становить 5 728,43 грн. та про стягнення пені у розмірі 2114,73 грн. є обґрунтованими, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст. 11, 254, 258, 261, 267, 526, 611, 612, 623-629, 631, 662 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193, ст. 232 Господарського кодексу України; ст.ст. 4, 20, 73, 74, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Федосєєва Андрія Тимофійовича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Томаш" (61204, м.Харків, пр.Л.Свободи, буд.46-в, кв.79, ) 20305 грн. 42 коп. основного боргу, 2114 грн. 73 коп. пені, 5728 грн. 43 коп. штрафу та 1921 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено "01" липня 2019 р.

Суддя С.Ч. Жельне