ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" червня 2019 р. Справа №924/922/18

Господарський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Димбовського В.В., суддів Гладюка Ю.В., Смаровоза М.В., при секретарі судового засідання Устіновій А.П., розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1 , м. Хмельницький

до 1) ОСОБА_2 , м. Хмельницький

2) ОСОБА_3 , Хмельницька обл., Волочиський р-н, с. Завалійки

про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - керівник; Яворська В.М. - згідно ордеру від 24.10.2017р.

від відповідача - ОСОБА_2: не з`явився

від відповідача - ОСОБА_3: не з`явився

Рішення виноситься 25.06.2019р., оскільки в судовому засіданні оголошувалась перерва.

У судовому засіданні, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до господарського суду з позовом, у якому просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 02.12.2016р., укладений між відповідачами.

В обґрунтування позову посилається на те, що за умовами оскаржуваного договору ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 частку в статутному капіталі ТОВ "Октант-центр" (корпоративні права) без будь-яких на те правових підстав. Так, позивачу належали цінні папери ЗАТ "Октант". Вони були предметом застави цінних паперів по договору, укладеного між ОСОБА_1 та банком, як забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, укладеного між ВАТ ВТБ "Банк" та ОСОБА_1 Однак, цінні папери (корпоративні права) не могли бути предметом купівлі-продажу по договору від 02.12.2016р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оскільки ці цінні папери належать ОСОБА_1 Крім цього, ОСОБА_2 не був наділений необхідним обсягом цивільної дієздатності, щодо вчинення правочину на їх відчуження. Згідно повідомлення про порушення основного зобов`язання, в частинні цінних паперів, на ім`я ОСОБА_1., докази отримання позивачем такого повідомлення відсутні, ОСОБА_2 повідомляє, що ОСОБА_1 прийнято на себе зобов`язання по виконанню умов договорів та повернення до 30.11.2012р. суми позики в розмірі 23 млн.грн. саме на цю суму ПАТ "ВТБ Банк" передав право вимоги гр.Чуку В.І. до ТОВ "Октант-центр" та фізичної особи ОСОБА_1 .,згідно договорів факторингу, з яких основний борг (тіло кредиту) складає 9589250 грн. та 13476832 грн. відсотки і комісія за користування кредитами.

Позивач звертає увагу суду на те, що предметом договору застави цінних паперів №15/200-ДЗ-2 від 25.12.2007р., укладеного громадянином України ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) є цінні папери Закритого акціонерного товариства "Октант". В той час, як ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відчужено частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-центр" без будь-яких на те правових підстав. Так, Закрите акціонерне товариство "Октант" припинило свою діяльність 06.07.2012р., що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Між позивачем та ПАТ "ВТБ Банк" не було укладено жодних додаткових договорів про внесення змін до Кредитного договору у зв`язку з припиненням ЗАТ "Октант". Таким чином, предмет Договору застави цінних паперів №15/200-ДЗ-2 від 25.12.2007р. фактично припинив своє існування, оскільки акціонерне товариство, цінні папери якого було заставлено, припинено, а тому договір вважається припиненим.

Позивач зазначає, що ПАТ "ВТБ Банк" не зверталось до ЗАТ "Октант" з заявою про визнання його грошових вимог в процедурі припинення, жодних договорів про внесення змін до Договору застави цінних паперів ЗАТ "Октант" №15/200-ДЗ-2 від 25.12.2007р., не укладалось. Таким чином, ні Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК Факторинг", ні ОСОБА_2 не набули прав заставодержателя частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-центр", а тому відповідач не мав права на її відчуження. Станом на 08.02.2017р. жодного рішення суду або третейського суду, виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення ні на цінні папери ЗАТ "Октант", ні на частку в статному капіталі "Октант-центр" немає. Таким чином, права власності на заставлене майно в ОСОБА_2 не було, а лише право звернення на нього стягнення у разі невиконання боржником зобов`язання і виключно в порядку визначеному законом. На підставі вищевикладеного, зважаючи на відсутність правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно, можна зробити висновок, що ОСОБА_2 уклав спірний договір купівлі-продажу від 02.12.2016р., не маючи права власності на частку в статутному капіталі. З огляду на вищевикладені фактичні обставини, вважаю, що договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі порушує публічний порядок, оскільки спрямований на незаконне заволодіння частки в статутному капіталі, що належить позивачу. Разом з тим, слід зазначити, що оскаржуваний договір купівлі-продажу цінних паперів (корпоративних прав) надав можливість ОСОБА_2 отримати в управління та власність майно та активи ТОВ "Октант-центр" вартість яких значно перевищує суму боргу ОСОБА_1. перед ПАТ "ВТБ Банк". Окрім цього, ОСОБА_2 не є власником частки в статутному капіталі ТОВ "Октант-центр", а тому він не був наділений необхідним обсягом цивільної дієздатності щодо вчинення правочинів спрямованих на її відчуження.

Позивач вважає, що договір купівлі-продажу від 02.12.2016р. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №286, не відповідає нормам чинного законодавства, а тому має бути визнаний судом недійсним.

Також позивач вважає, що предметом оспорюваного договору купівлі - продажу є корпоративні права засновника ТОВ "Октант - центр", відносно якого порушено провадження у справі про банкрутство, тому вирішення судом спірних правовідносин повинно здійснюватися з врахуванням норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Представник відповідача-1 (ОСОБА_2) у відповіді на відзив від 19.11.2018р. зазначив, що вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Як зазначає відповідач, позивач стверджує, що предметом договору застави цінних паперів №15/200-ДЗ-2 від 25.12.2007р. укладеного між позивачем ОСОБА_1 . та ВТБ Банк є цінні папери ЗАТ "Октант", а тому ОСОБА_2 відчужив частку в статутному капіталі ТОВ "Октант-центр" без будь-яких правових підстав. Зазначає, що зміни в договір застави не вносились. Договір застави є припиненим, на думку позивача, оскільки ЗАТ "Октант" припинило свою діяльність в зв`язку з перетворення в ТОВ "Октант-центр". Вважає, що ні ТОВ "Факторингова компанія "Факторинг", ні ОСОБА_2 не набули права заставодержателя частки в статутному капіталі ТОВ "Октант-центр", а тому ОСОБА_2 не мав права її відчужувати.

Відповідач-1 (ОСОБА_2) вважає, що вищенаведені твердження позивача є хибними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Позивачем не заперечуються обставини, що 24.12.2015р. між ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "ФК "Факторинг" укладено договір про відступлення права грошових зобов`язань за кредитним договором 26МБ. 24.12.2015р. між ТОВ "ФК "Факторинг" та Чук В. І. укладено договір про відступлення права грошових зобов`язань за кредитним договором 26. Згідно п. 1.1.10 Договорів, одним із договорів забезпечення кредитного договору є договір застави цінних паперів №15/200-ДЗ-2 від 25.12.2007р. (з усіма змінами і доповненнями) укладений між ПАТ "ВТБ Банк" та Сирчином Б.А., за яким у ОСОБА_2 також виникло право вимоги. 06.07.2012р. ЗАТ "Октант" було перетворено в ТОВ "Октант-центр". Згідно п. 2.2. Статуту ТОВ "Октант-центр" є правонаступником Закритого акціонерного товариства "Октант". Отже, усі права і обов`язки ЗАТ "Октант" перейшли до ТОВ "Октант-центр" в тому числі і обов`язки по укладеним договорам. Тому твердження позивача про те, що договір застави припинився не відповідає вимогам чинного законодавства. Акції які належали ОСОБА_1 . перетворилися в частку в ТОВ "Октант-центр".

Відповідач-1 (ОСОБА_2), посилаючись на ст. ст. 13, 19 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" зазначив, що у разі якщо зміна відомостей про обтяження відбулася за ініціативою боржника без відома обтяжувача, обтяжувач зобов`язаний зареєструвати відповідну зміну відомостей про обтяження протягом п`яти днів із дня отримання від боржника письмового повідомлення про таку зміну відомостей. Якщо таке повідомлення не було отримане обтяжувачем, він не несе відповідальності за відсутність реєстрації зміни відомостей про обтяження. В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не повідомив ПАТ "ВТБ Банк" про те, здійснюється перетворення ЗАТ "Октант" в ТОВ "Октант-центр" та те, що його акції перетворюються в частку в статутному капіталі, тому реєстрація змін в предметі обтяження не була обов`язкова для обтяжувала в силу ст. 13 Закону. Тому, у ОСОБА_2 як особи до якої перейшло право вимоги до ОСОБА_1 , були усі правові підстави для звернення стягнення на частку ОСОБА_1 в статутному капіталі ТОВ "Октант-центр" шляхом її продажу. Відповідач вказує, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: "продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах". Отже, право обтяжувача ОСОБА_2 на звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження прямо передбачено ст. 26 Закону та п. 5.2 договору застави цінних паперів від 25.12.2009р. Посилання позивача на те, що порушено провадження у справі про банкрутство від 27.02.2014р. є перешкодою для звернення стягнення на заставне майно є безпідставними, оскільки пунктом 5.1 договору застави передбачено, що "незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у випадку припинення (шляхом реорганізації або ліквідації) діяльності заставодавця, а також у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом заставодавця, заставодержатель вправі звернути стягнення на предмет застави. Крім того, провадження у справі про банкрутство порушено відносно ТОВ "Октант-центр", а не ОСОБА_1., який позивається з даним позовом.

У додаткових поясненнях по справі відповідач зазначив, що позивач, зазначаючи про невідповідність оспорюваного договору вимогам ст. 203, 215, 228 ЦК України, не вказує конкретно чому цей договір не відповідає вимогам вказаних норм, в позовній заяві відсутні обґрунтування, яке саме його цивільне право або інтерес порушено укладеним договором та яким чином визнання договору купівлі-продажу недійсним відновить його права. Постановою Верховного Суду від 03.04.2019р. у справі №686/12265/16 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 10.11.2016р. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 06.03.2017р. відхилено, рішення судів залишені без змін. В даній справі ОСОБА_1 звертався з вимогами до ОСОБА_2 та ТОВ "Факторингова компанія "ФК Факторинг" про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги грошових зобов`язань та договорами іпотеки від 24.12.2015р. Верховний Суд прийшов до висновку, що суди не встановили, яке суб`єктивне цивільне право (інтерес) ОСОБА_1. було порушене, не визнане чи оспорене, для того, щоб застосувати такий спосіб захисту, як визнання правочину недійсним. А тому висновки судів про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваних договорів є обґрунтованими. Наслідком визнання недійсним правочину відповідно до ст. 216 ЦК України є реституція, тобто повернення сторін у становище, яке існувало до укладення правочину. Станом на час розгляду справи ОСОБА_3 не володіє часткою у статутному капіталі ТОВ "Октант-ценр". Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вол-Інвест" є єдиним учасником ТОВ "Октант-центр", яке володіє 100% статутного фонду в розмірі 1002267,35 грн.

Представник позивача в судовому засіданні наполягає на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача-1 (ОСОБА_2) в судовому засіданні проти позову заперечує.

Відповідач-2 (ОСОБА_3) в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки не повідомив.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

24.12.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "ФК Факторинг" та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права грошових зобов`язань за кредитним договором 26.

Відповідно до п. 1.1.10 договору договори забезпечення - договір поруки, іпотечні договори, що укладені з поручителем/ боржником та/або майновими поручителями в якості, забезпечення зобов`язань боржником за кредитним договором на день укладення кредитного договору. до договорів забезпечення відносяться укладені між боржником/поручителями/майновими поручителями та первісним кредитором, в якості забезпечення виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, в тому числі, договір застави цінних паперів №15/2007-ДЗ-2 від 25.12.2009 (з усіма наступними змінами та доповненнями до нього), укладений громадянином України ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

За п. п. 2.1, 2.2 договору у відповідності до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у порядку та строки встановлені цим договором. Розмір заборгованості боржника станом на день підписання сторонами цього договору становить 23066082,66 грн.

02.12.2016р. між ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_3 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі, за п. 1.1 якого продавець зобов`язується в порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі, передати покупцеві корпоративні права ОСОБА_1 , пропорційні його частці у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-центр", а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити названі корпоративні права.

За п. 1.3.1 договору розмір внеску 20741 гривень, що складає 70% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-центр".

Відповідно до п. 2.1 договору відступлення частки в статутному капіталі за цим договором є чинним і покупець вважається повноправним учасником Товариства та набуває право на внесення змін до статуту Товариства, згідно з якими покупця включено до числа учасників Товариства.

За п. 4.1 договору за відступлення частки в статутному капіталі покупець зобов`язується сплатити продавцю 150000,00 грн.

Згідно з п. 4.1 договору вартість частки в статутному капіталі за даним договором сплачується до моменту укладення договору.

За настання обставин, зазначених у п. 2.1 цього договору, мають місце такі юридично значущі наслідки: усі права та обов`язки ОСОБА_18 як учасника Товариства переходять до покупця; продавець втрачає усі права та обов`язки, що були зумовлені його статусом як учасника Товариства, а покупець набуває відповідних прав та обов`язків; покупець стає новим учасником товариства і в повному обсязі набуває правосуб`єктності, що випливає із цього.

Договір підписано 02.12.2016р., посвідчено приватним нотаріусом Джуринською Л.В., зареєстровано в реєстрі за №2986.

В матеріалах справи наявне повідомлення про порушення основного зобов`язання від 20.01.2017р., яке адресоване ОСОБА_2 ОСОБА_1 та в якому зазначено про укладення договорів про відступлення права вимоги грошових зобов`язань, за кредитним договором №26МБ від 24.12.2015р., згідно якого первісним кредитором відступлено новому кредитору права вимоги за генеральною угодою №15/2007 від 20.12.2007р. Кредитним договором №25.89/08-СК від 23.12.2008р. (з усіма наступними змінами та доповненнями до нього), Кредитним договором №07-2007/01 від 06.02.2007р. (з усіма наступними змінами та доповненнями до нього). Договором про відкриття кредитної лінії №25.43-15/07-КЛ від 20.12.2007р. (з усіма насипними змінами та доповненнями до нього). Кредитним договором №25.20-15/08-СК від 14.03.2008р. (з усіма наступними змінами та доповненнями до нього), укладений між ПАТ "ВТБ БАНК" (право вимоги від якого перейшло до ТОВ "Факторингова компанія "ФК Факторинг" на підставі укладеного Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором №26 МБ від 24.12.2015р. з ПАТ "ВТВ БАНК" та громадянином України ОСОБА_1 та ЗАТ "Октант" (правонаступником якого є ТОВ "Октант-центр"), ОСОБА_1 як Позичальниками прийнято на себе зобов`язання по виконанню умов договорів та поверненню до 30.11.2012р. суми позики в розмірі 23066082,66 грн. Станом на 31.12.2015р. свої зобов`язання за договорами ОСОБА_1 не виконано. У рахунок виконання вищевказаних зобов`язань між Заставодержатедем та ОСОБА_1 було укладено договір застави цінних паперів №15/2007-ДЗ-2 від 25.12.2009р.

У повідомленні про порушення основного зобов`язання від 20.01.2017р. ОСОБА_2 вимагав виконати порушене ОСОБА_1 зобов`язання у тридцятиденний строк з моменту отримання заяви, у випадку невиконання вимоги про повернення суми боргу, буде звернено стягнення на частку в Статутному капіталі ТОВ "Октант-центр", яка належить ОСОБА_1 20741 грн., що складає 70% статутного капіталу ТОВ "Октант-центр".

Також в матеріалах справи наявний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Октант-центр" являється правонаступником Закритого акціонерного товариства "Октант" (29027, Хмельницька обл., місто Хмельницький, вулиця Озерна, будинок 20).

Постановою Верховного Суду від 03.04.2019р. по справі №686/12265/16-ц залишено без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 06 березня 2017 року залишено без змін.

У постанові Верховним Судом встановлено наступне.

23 грудня 2008 року між ВАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №25.89/08-СК, за яким останньому банком надано кредит у розмірі 3 979 000 грн. зі строком повернення до 30 листопада 2009 року.

Між ВАТ "ВТБ Банк", ОСОБА_1 та ЗАТ "Октант", правонаступником якого є ТОВ "Октант-центр", на забезпечення вказаного кредитного договору та інших кредитних договорів були укладені договори іпотеки.

24 грудня 2015 року між ТОВ "Факторингова компанія "ФК Факторинг" та ВАТ "ВТБ Банк" укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором №26. В той же день були складені акти приймання-передачі документації.

24 грудня 2015 року між ТОВ "Факторингова компанія "ФК Факторинг" та ОСОБА_2 укладено договори про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором №26 та договорами іпотеки.

Згідно платіжного доручення №1 ОСОБА_2 сплатив 4005000 грн. як оплату по договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за договором №26 від 24 грудня 2015 року.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2019р. у справі №924/922/18 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 , скасовано ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 19.11.2018р. про передачу справи №924/922/18 на розгляд в межах справи №924/159/14 про банкрутство ТОВ "Октант-центр".

При цьому, в основу постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2019р. було покладено висновки, що відчуження корпоративного права пропорційно частки в статутному капіталі відповідно до договору від 02.12.2016р. не є майном в розумінні норм чинного законодавства України, а також, що продаж корпоративного права пропорційно частці в статутному капіталі товариства не впливає на майновий стан боржника, оскільки сама по собі купівля-продаж частки у статутному капіталі на стан такого капіталу не впливає, а впливає на склад учасників товариства.

Таким чином, суд розглядає справу №924/922/18 як не пов`язану зі справою №924/159/14.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги наступне:

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст. 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно з ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач у позові наголошував на тому, що предметом договору застави цінних паперів №15/200-ДЗ-2 від 25.12.2007р., укладеного позивачем, є цінні папери Закритого акціонерного товариства "Октант", яке припинило свою діяльність, в той час, як ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відчужено частку в статутному капіталі ТОВ "Октант-центр", тоді коли між позивачем та ПАТ "ВТБ Банк" не було укладено жодних додаткових договорів про внесення змін до Кредитного договору у зв`язку з припиненням ЗАТ "Октант".

Щодо вищезазначених обставин, судом враховується, що, у постанові Верховного Суду від 03.04.2019р. по справі №686/12265/16-ц предметом якої було саме визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, було залишено без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2016 року, яким було відмовлено в задоволенні вищезазначених позовних вимог.

При цьому, постановою Верховного Суду від 03.04.2019р. по справі №686/12265/16-ц, колегія суддів відхилила доводи позивача - ОСОБА_1. про те, що договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором № 26 від 24 грудня 2015 року містить ознаки договору факторингу. Зокрема, договором передбачено, що первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Тобто за умовами договору фактично відбулось фінансування однією особою іншої за рахунок передачі останній грошової вимоги цієї особи до третьої особи (боржника). ОСОБА_2 сплатив ТОВ "Факторингова компанія "ФК Факторинг" 4005000 грн. - плату за договором, при тому, що загальний розмір заборгованості боржника станом на день підписання договору визначений у розмірі 23 066 082,66 грн., згідно статті 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. ОСОБА_2 не є суб`єктом підприємницької діяльності, ні юридичною особою, не включений до державного реєстру фінансових установ. Після укладення договору відбулась і заміна сторони за кредитним договором, укладеним між апелянтом та ПАТ "ВТБ Банк", всупереч тому, що кредитодавцем може бути лише банк або інша фінансова установа, а не фізична особа.

Крім того, доводи позивача ОСОБА_1 колегію суддів Верховного суду були відхилені з мотивів того, що 23 грудня 2008 року між ВАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №25.89/08-СК, за яким останньому банком надано кредит у розмірі 3979000 грн. зі строком повернення до 30 листопада 2009 року.

Як вже зазначалось, вказаною постановою Верховного Суду від 03.04.2019р. по справі №686/12265/16-ц було встановлено, що між ВАТ "ВТБ Банк", ОСОБА_1 та ЗАТ "Октант", правонаступником якого є ТОВ "Октант-центр", на забезпечення кредитного договору та інших кредитних договорів були укладені договори іпотеки. 24 грудня 2015 року між ТОВ "Факторингова компанія "ФК Факторинг" та ВАТ "ВТБ Банк" укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором № 26. В той же день були складені акти приймання-передачі документації. 24 грудня 2015 року між ТОВ „Факторингова компанія "ФК Факторинг" та ОСОБА_2укладено договори про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором № 26 та договорами іпотеки.

Також, ухвалою господарського суду Хмельницької області від 10 березня 2016 року накладено арешт на нерухоме майно, зареєстроване за ТОВ "Октант-центр", все його рухоме майно; майно, зареєстроване за ОСОБА_2 (адміністративно-виробничі приміщення загальною площею 1332,2 кв.м. по вул. Озерна, 20 у м. Хмельницькому, незавершене будівництво (база відпочинку) готовністю 40,5% по вул. Збручанській, 2 в смт. Сатанів Городоцького району Хмельницької області); майно, зареєстроване за ТОВ "Озерний"; адміністративно-комунальні приміщення загальною площею 3035 кв.м. по вул. Озерна, 20 у м. Хмельницькому. Згідно платіжного доручення № 1 ОСОБА_2сплатив 4 005 000 грн як оплату по договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за договором №26 від 24 грудня 2015 року.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року у позові ТОВ "Октант-центр" до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Джуринської Л. В. про скасування державної реєстрації відмовлено.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2016 року у позові ТОВ "Октант-центр" до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Джуринської Л.В. про визнання протиправними та скасування рішень відмовлено.

Верховним судом по справі №686/12265/16-ц встановлена відсутність порушення суб`єктивного цивільне право (інтересу) ОСОБА_1 . та відповідно застосування такий спосіб захисту, як визнання правочину недійсним.

Також, Верховним судом, у вказаній справі, встановлена та обставина, що ТОВ "Октант-центр" є правонаступником ЗАТ "Октант".

Вищезазначене підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у якому зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Октант-центр" являється правонаступником Закритого акціонерного товариства "Октант" (29027, Хмельницька обл., місто Хмельницький, вулиця Озерна, будинок 20).

Зазначене спростовує доводи позивача про припинення зобов`язань ЗАТ "Октант" в зв`язку з припиненням юридичної особи та відповідно необхідності звернення ВТБ "Банк" із заявою про визнання його вимог в процесі припинення ЗАТ "Октант".

Відповідно, необґрунтованим є висновок позивача про відсутність права заставодержателя у ТОВ "Факторингова компанія "ФК Факторинг" та ОСОБА_2 в зв`язку з відсутністю такого звернення з боку ВТБ "Банк" в процедурі припинення ЗАТ "Октант".

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі якщо зміна відомостей про обтяження відбулася за ініціативою боржника без відома обтяжувача, обтяжувач зобов`язаний зареєструвати відповідну зміну відомостей про обтяження протягом п`яти днів із дня отримання від боржника письмового повідомлення про таку зміну відомостей. Якщо таке повідомлення не було отримане обтяжувачем, він не несе відповідальності за відсутність реєстрації зміни відомостей про обтяження.

Враховуючи те, що позивачем не повідомлено обтяжувача про припинення ЗАТ "Октант" та про те, що ТОВ "Октант-центр" є правонаступником ЗАТ "Октант", суд приходить до висновку, що обтяжувач та наступні набувачі корпоративних прав, в тому числі - відповідачі, не несуть відповідальності за непоінформованість про правонаступництво, неукладення між позивачем та ПАТ "ВТБ Банк" додаткових договорів про внесення змін до Кредитного договору у зв`язку з припиненням ЗАТ "Октант".

Щодо посилань позивача на положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та, відповідно, заборону проводити зміну власника частки у статутному капіталі та відчуження майна боржника який перебуває в процедурі банкрутства, то судом беруться до уваги доводи викладені у Постанові Північно-Західного апеляційного господарського суду від 21 січня 2019р. Зазначеною постановою була скасована ухвала господарського суду Хмельницької області якою вказана справа була передана в межах справи про банкрутство ТОВ "Октант-центр".

Зокрема, вказаною Постановою встановлено те, що необґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що продаж корпоративного права пропорційно частці у статутному капіталі товариства впливає на майновий стан боржника, оскільки сама по собі купівля-продаж частки у статутному капіталі на стан такого капіталу не впливає, а вплине на склад учасників товариства.

Таким чином, зазначені доводи позивача судом до уваги не беруться, оскільки продаж корпоративних прав за оспорюваною угодою не вплинув на майновий стан останнього.

Щодо доводів позивача про те, що ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу від 02.12.2016р. не маючи права власності на частку в статутному капіталі, суд звертає увагу позивача, що за п. п. 1.1, 1.3.1 договору передачі підлягали корпоративні права ОСОБА_1 , пропорційні його частці у статутному капіталі ТОВ "Октант-центр", розмір внеску - 20741 гривень, що складає 70% статутного капіталу ТОВ "Октант-центр".

Тобто ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 корпоративні права ОСОБА_1 , пропорційні його частці - 70% статутного капіталу ТОВ "Октант-центр".

При цьому, ОСОБА_2 отримав вказані права за договором про відступлення права грошових зобов`язань за кредитним договором 26 від 24.12.2015р., укладеним з ТОВ "Факторингова компанія "ФК Факторинг", яке, в свою чергу, отримало вказані права за договором про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором №26 від 24.12.2015р., укладеним з ВАТ "ВТБ Банк".

При цьому, позивач не навів аргументів, з яких би вбачалось відсутність права відповідачів на укладення оспорюваного договору.

Щодо доводів позивача про те, що оскаржуваний договір купівлі-продажу цінних паперів (корпоративних прав) надав можливість ОСОБА_2 отримати в управління та власність майно та активи ТОВ "Октант-центр", вартість яких значно перевищує суму боргу ОСОБА_1. перед ПАТ "ВТБ Банк", судом враховується, що позивач не надав доказів погашення заборгованості (сплати коштів) за кредитним договором та за виконання якого поручився позивач. При цьому, ОСОБА_1, укладаючи договір застави цінних паперів, не міг не усвідомлювати можливі негативні наслідки неналежного виконання кредитного договору, в тому числі - відчуження його корпоративних прав третім особам.

Посилання позивача на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі порушує публічний порядок, оскільки спрямований на незаконне заволодіння частки в статутному капіталі, що належить позивачу, судом до уваги не приймається, оскільки позивачем не наведено правового обґрунтування незаконності такого договору, порушення публічного порядку, а також не надано доказів в підтвердження припущень позивача.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частини 1 та 2 ст. 207 Господарського кодексу України передбачає такі норми:

1. Господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

2. Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов`язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов`язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що:

- виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов`язану сторону певних обов`язків;

допускають односторонню відмову від зобов`язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов;

- вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.

Стаття 203 Цивільного кодексу України містить такі частини:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В свою чергу, статтею 2 ГПК України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1. ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність усіх тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

У суду відсутні підстави вважати, що договір не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, або ж що право позивача порушене оспорюваним договором. Припущення позивача не можуть бути взяті в основу для задоволення позовних вимог. Доказів протилежного позивачем не надано.

З огляду на недоведеність існування обставин, які за умовами статей 203, 215 ЦК України, були б підставою для визнання правочину недійсним, суд приходить до висновку, що зміст укладеного договору відповідає положенням цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особи, які вчинили правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників було вільним та відповідало внутрішній волі сторін; правочин вчинений у передбачені законом формі, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач не навів належних і допустимих доказів в обґрунтування позову, таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в позові належить відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст складено 05.07.2019р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Головуючий суддя В.В. Димбовський

Суддя Ю.В. Гладюк

Суддя М.В. Смаровоз

Віддрук. 5 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу рекомендованим з повідомленням ( ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ),

3 - відповідачу-1 рекомендованим з повідомленням ( ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ),

4 - відповідачу-2 рекомендованим з повідомленням ( ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 ),

5 - Арбітражний керуючий-розпорядник майна (Сибаль Андрій Михайлович, АДРЕСА_5 ) рекомендованим з повідомленням.