РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2019Справа № 910/624/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Ваховській К.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" (25006, Кіровоградська обл., місто Кропивницький, ВУЛИЦЯ ТАРАСА КАРПИ, будинок 84, кімната 414)

до Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" (01033, м.Київ, ВУЛ. САКСАГАНСЬКОГО, будинок 1)

про розірвання договору про надання послуг

та

за зустрічним позовом Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" (01033, м.Київ, ВУЛ. САКСАГАНСЬКОГО, будинок 1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" (25006, Кіровоградська обл., місто Кропивницький, ВУЛИЦЯ ТАРАСА КАРПИ, будинок 84, кімната 414)

про відшкодування вартості насіння у розмірі 2 042 937,05 грн

Представники сторін:

від позивача: Позненко Ю.В.,

від відповідача: Олександров О.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" до Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" про розірвання договору про надання послуг.

Позовні вимоги обґрунтовані зміною істотних обставин, якими позивач керувався при укладенні Договору № С-02 про надання послуг зі зберігання насіння від 08.01.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 № 910/624/19 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

05.02.2019 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/624/19, підготовче засідання призначено на 04.03.2019.

25.02.2019 через загальний відділ діловодства суду від Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" надійшов відзив на позов та зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" про відшкодування вартості насіння у розмірі 2 042 937,05 грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань з належного зберігання насіння кукурудзи за умовами Договору № С-02 про надання послуг зі зберігання насіння від 08.01.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 зустрічну позовну заяву Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

В підготовче засідання 04.03.2019 з`явився представник відповідача. Представник позивача в підготовче засідання не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2019, занесеною до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання на 08.04.2019.

04.03.2019 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про продовження процесуального строку на подання відповіді на відзив, заява про вступ у справу в якості представника, заява про залишення відзиву на позовну заяву та зустрічну позовну заяву без розгляду.

06.03.2019 через загальний відділ діловодства суду від позивача за зустрічним позовом надійшла заява про усунення недоліків зустрічної позовної заяви та заява про приєднання доказів до матеріалів справи.

18.03.2019 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву та відповідь на відзив, у якій викладено клопотання про проведення аналізу якості насіння, відповідності даного насіння його сортовим та посівним якостям.

26.03.2019 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на клопотання проведення аналізу якості насіння та відзив/заперечення по суті зустрічного та первісного позовів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 прийнято зустрічну позовну заяву Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" до спільного розгляду з первісним позовом; зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі №910/624/19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" у задоволенні заяви про продовження процесуального строку на подання відповіді на відзив у справі № 910/624/19.

04.04.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про перенесення судового засідання.

В підготовче засідання 04.04.2019 з`явився представник відповідача. Представник позивача в підготовче засідання не з`явився.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив відмовити у задоволенні заяви позивача про вступ у справу в якості представника у зв`язку з його безпідставністю.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив відмовити у задоволенні заяви позивача про залишення відзиву на позовну заяву та зустрічну позовну заяву без розгляду у зв`язку з його необґрунтованістю.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про проведення аналізу якості насіння, відповідності даного насіння його сортовим та посівним якостям у зв`язку з його необґрунтованістю.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив продовжити підготовче провадження на 30 днів та оголосити перерву в підготовчому засіданні на 13.05.2018.

23.04.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про відшкодування витрат на правову допомогу.

В підготовче засідання 13.05.2019 з`явились представники сторін.

В підготовчому засіданні 13.05.2019 представником позивача заявлено усне клопотання про призначення експертизи насіння.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив відмовити у задоволенні клопотання про призначення експертизи насіння у зв`язку з його необґрунтованістю.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив не приймати до розгляду клопотання позивача про долучення документа до матеріалів справи на підставі ч. 8 ст. 80 ГПК України.

В підготовчому засіданні представник позивача заявив усне клопотання про призначення колегіального розгляду справи, мотивоване складністю справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2019 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" про призначення колегіального розгляду справи № 910/624/19 відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2019, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 29.05.2019.

29.05.2019 через відділ діловодства суду надійшла спільна заява сторін про укладення мирової угоди у справі.

В судове засідання 29.05.2019 представники сторін не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2019 відкладено розгляд справи № 910/624/19 у судовому засіданні на 10.06.2019.

В судове засідання 10.06.2019 з`явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2019, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено відкласти судове засідання на 26.06.2019.

В судове засідання 26.06.2019 з`явилися представники сторін.

Розглянувши клопотання про укладення мирової угоди у справі, подане сторонами 29.05.2019, Суд зазначає таке.

За приписами ст. 192 Господарського процесуального кодексу України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Отже, Суд зазначає, що одним із способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обов`язків сторін щодо предмета позову. Мирова угода може бути укладена і стосовно певної частини позовних вимог. Умови мирової угоди мають бути викладені чітко й недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання.

Господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов`язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов`язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета. У зв`язку з цим, зокрема, не можуть включатися до мирової угоди умови щодо застосування неустойки (штрафу, пені) за невиконання її умов.

Однак, за наслідками дослідження тексту укладеної між сторонами мирової угоди, Судом встановлено, що ціна позовних вимог, щодо яких укладено мирову за зустрічним позовом, не відповідає ціні позову, заявленого позивачем за зустрічним позовом, а також стосується частково інших сум, аніж ті, про які йшлося у зустрічному позові.

Отже, оскільки між сторонами у даній справі мирова угода укладена щодо частини зустрічних позовних вимог та остаточно не вирішує зустрічного спору, Суд не вбачає правових підстав для її затвердження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2019, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено відмовити у затвердженні мирової угоди.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав вимоги позовної заяви, просив суд їх задовольнити, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечив у повному обсязі.

Представник відповідача за первісним позовом заперечив проти задоволення первісних позовних вимог, підтримав зустрічні позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 26.06.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

08.01.2014 між Державним підприємством «Державний резервний насіннєвий фонд України» (Поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" (Зберігач) було укладено Договір № С-02 про надання послуг зі зберігання насіння (надалі також - Договір), за умовами якого п. 1.1 якого Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання насіння урожаю 2012 року гібриду 1-го покоління кукурудзи НС-300 у кількості 63,325 т. по ціні 47 241 грн./т. з урахуванням ПДВ. Загальна вартість переданого на зберігання насіння складає 2 991 536 грн. 32 коп., відповідно до актів приймання-передачі насіння.

Відповідно до п. 1.2 Договору, право власності на насіння до Зберігача не переходить, воно не може бути задіяне бути передане ним третім особам.

За умовами п. 2.1 Договору, Поклажодавець зобов`язується: передати Насіння Зберігачу на зберігання; направити представника для передачі Насіння з належно оформленою довіреністю.

Згідно з п. 2.2 Договору, Зберігач зобов`язується, з-поміж іншого, прийняти Насіння надане Поклажодавцем на зберігання і повернути його Поклажодавцеві у схоронності; надати Поклажодавцю акт приймання-передачі; місце зберігання: Кіровоградська обл., Знам`янський р-н, с. Суботні, Садовий комплекс, автодорога Львів-Кіровоград-Знам`янка; забезпечити належне зберігання насіння згідно ДСТУ 2240-93; забезпечити безперешкодний доступ в місця зберігання в будь-який час, не залежно від того, чи проводиться на даному підприємстві Поклажодавцем інвентаризація чи ні.

За приписами п.п. 2.3-2.6 Договору, Поклажодавець повідомляє Зберігача про проведення інвентаризації за 10 календарних днів до початку інвентаризації шляхом направлення повідомлення на адресу Зберігача, зазначену в цьому Договорі.

При проведенні інвентаризації, Поклажодавець має право залучити до участі представника Державної інспекції сільського господарства, для відбирання проб на проведення аналізу відповідності даного Насіння його сортовим та посівним якостям.

Під час проведення інвентаризації Поклажодавець має право проводити відео- та фотофіксацію процесу інвентаризації.

У разі, якщо за результатами аналізу якість насіння за посівними якостями не відповідатиме вимогам ДСТУ 2240-93, та/або іншим показникам, до Зберігача застосовується п.п. 7.2.1. Розділу 7 даного Договору.

Як встановлено у п. 3.1 Договору, вартість послуг із зберігання насіння - 0,2 грн т./міс. з урахуванням ПДВ, з дня передачі насіння на зберігання по акту приймання-передачі.

За приписами п.п. 6.1, 6.2 Договору, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Термін цього Договору починається з моменту, визначеного у п. 6. Цього Договору та діє до повного виконання сторонами зобов`язання за цим Договором.

Якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним законодавством України, цей Договір може бути розірваний тільки за домовленістю Сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору. (п. 6.6 Договору)

08.01.2014 сторонами було підписано Акт прийому-передачі насіння до договору про надання послуг по зберіганню насіння від 08.01.2014 № С-02, за яким поклажлодавець передав, а зберігач прийняв насіння урожаю 2012 року гібриду 1-го покоління кукурудзи НС-300 у кількості 63,325т по ціні 47 241 грн/т з урахуванням ПДВ.

Обґрунтовуючи первісні позовні вимоги про розірвання Договору № С-02 про надання послуг зі зберігання насіння від 08.01.2014 на підставі ст. 652 ЦК України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" вказує на наявність істотних обставин, які змінилися настільки, що якби позивач міг це передбачити він би не укладав цей Договір. При цьому, описуючи такі обставини, позивач зазначає таке: встановлена у Договорі ціна за зберігання (20 коп. за 1 тонну в місяць) є неадекватною до фактичних витрат підприємства, не відповідає його дійсним витратам, не є свіврозмірною до вартості самого зерна; зерно кукурудзи перебуває на зберіганні позивача більше чотирьох з половиною років і є врожаєм 2012 року, а довготривале зберігання зерна негативно впливає на його якість, однак неодноразові звернення до відповідача, починаючи з 2014 року, з вимогою забрати зерно, залишаються останнім без відповіді та виконання. На думку позивача, відповідач перешкоджає йому вільно користуватися своїм майном, оскільки через невжиття відповідачем заходів щодо вивезення зерна позивач позбавлений можливості здійснити роботи з реконструкції та ремонту складів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Внаслідок укладення Договору № С-02 про надання послуг зі зберігання насіння від 08.01.2014 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Згідно з частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Згідно ст. 937 Цивільного кодексу України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

За приписами ст. 938 Цивільного кодексу України, зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Право на подання позову про розірвання договору на підставі ст. 188 Господарського кодексу України виникає у сторони в разі, коли у відповідь на пропозицію змінити чи розірвати договір надійшла відповідь із відмовою або не надійшло відповіді у 20-денний строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як зазначено вище, предметом первісного позову у даній справі є розірвання укладеного між сторонами Договору № С-02 про надання послуг зі зберігання насіння від 08.01.2014.

Згідно зі статтею 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред`явлення вимоги про розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, коли вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали би договору або уклали його на інших умовах.

Отже, закон пов`язує можливість розірвання до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК, за істотної зміни обставин. . При цьому відповідна зміна обставин повинна мати місце вже після укладення договору.

(Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 927/761/17, від 01.03.2018 у справі 914/1128/17).

В той же час Суд зазначає, що всупереч наведеному позивачем жодними належними та допустимими доказами в порядку статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено, а ні факту зміни обставин в ході виконання договору, а ні їх істотного характеру.

Натомість, доводи позивача головним чином зводяться до його власної негативної оцінки умов укладеного Договору № С-02 про надання послуг зі зберігання насіння від 08.01.2014 щодо вартості таких послуг та бездіяльності відповідача щодо вжиття заходів з вивезення зерна зі складу позивача.

При цьому Суд звертає увагу, що у Договорі сторонами погоджено вартість послуг із зберігання насіння - 0,2 грн т./міс. з урахуванням ПДВ, з дня передачі насіння на зберігання по акту приймання-передачі (пункті 3.1), а також те, що термін цього Договору починається з моменту, визначеного у п. 6. Цього Договору, та діє до повного виконання сторонами зобов`язання за цим Договором. (п. 6.2 Договору).

Крім того, строк зберігання у Договорі не встановлений, однак пунктом 2.14 Договору передбачено обов`язок зберігача на першу вимогу поклажодавця повернути йому насіння.

Статтями 6 та 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтями 5, 6 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Загальними принципами господарювання в Україні є, зокрема, свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Статтею 43 ГК України передбачено свободу підприємницької діяльності, яка полягає в тому, що підприємці мають права без обмежень, самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Частинами 1 та 2 статті 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин.

Отже, при укладенні Договору № С-02 про надання послуг зі зберігання насіння від 08.01.2014 як позивач, так і відповідач, здійснюючи господарську діяльність на власний ризик, керувались принципами свободи договору та свободи підприємницької діяльності, а відтак були вільні у визначенні умов Договору, у тому числі і умов, що стосуються вартості зберігання насіння та строку його зберігання.

Позивач погоджував та підписував Договір без жодних застережень, що свідчить про розуміння останнім на момент укладення Договору його умов та прийняття на себе в повній мірі ризику можливості тривалого зберігання зерна.

Окрім того, Суд звертає увагу, що в матеріали справи не подано жодних доказів направлення відповідачу листа № 93 від 05.05.2015, який долучено до позову, про розірвання Договору, з дотриманням порядку п. 6.6 Договору (з приєднанням додаткової угоди).

Відповідно до ст.ст. 74,76,77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Отже, при зверненні до суду з вимогами про розірвання Договору позивач повинен був довести факт наявності передбачених законом підстав для його розірвання. У той же час, позивач не надав суду доказів, які б підтверджували сукупність і наявність вказаних чотирьох умов, передбачених ст. 652 ЦК України, та необхідних для розірвання Договору № С-02 про надання послуг зі зберігання насіння від 08.01.2014, що свідчить про безпідставність позову.

З огляду на викладене вище, первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" до Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" про розірвання Договору № С-02 про надання послуг зі зберігання насіння від 08.01.2014 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Що стосується зустрічного позову Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" про відшкодування вартості насіння у розмірі 2 042 937,05 грн., Суд зазначає таке.

Як встановлено Судом, 08.01.2014 між Державним підприємством «Державний резервний насіннєвий фонд України» (Поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" (Зберігач) було укладено Договір № С-02 про надання послуг зі зберігання насіння (надалі також - Договір), за умовами якого п. 1.1 якого Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання насіння урожаю 2012 року гібриду 1-го покоління кукурудзи НС-300 у кількості 63,325 т. по ціні 47 241 грн./т. з урахуванням ПДВ. Загальна вартість переданого на зберігання насіння складає 2 991 536 грн. 32 коп., відповідно до актів приймання-передачі насіння.

За приписами п.п. 2.3-2.6 Договору, Поклажодавець повідомляє Зберігача про проведення інвентаризації за 10 календарних днів до початку інвентаризації шляхом направлення повідомлення на адресу Зберігача, зазначену в цьому Договорі.

При проведенні інвентаризації, Поклажодавець має право залучити до участі представника Державної інспекції сільського господарства, для відбирання проб на проведення аналізу відповідності даного Насіння його сортовим та посівним якостям.

Під час проведення інвентаризації Поклажодавець має право проводити відео- та фотофіксацію процесу інвентаризації.

У разі, якщо за результатами аналізу якість насіння за посівними якостями не відповідатиме вимогам ДСТУ 2240-93, та/або іншим показникам, до Зберігача застосовується п.п. 7.2.1. Розділу 7 даного Договору.

08.01.2014 сторонами було підписано Акт прийому-передачі насіння до договору про надання послуг по зберіганню насіння від 08.01.2014 № С-02, за яким поклажлодавець передав, а зберігач прийняв насіння урожаю 2012 року гібриду 1-го покоління кукурудзи НС-300 у кількості 63,325т по ціні 47 241 грн/т з урахуванням ПДВ.

Обґрунтовуючи заявлені зустрічні позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач порушив умови Договору, внаслідок чого насіння втратило свої посівні якості, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний відшкодувати повну вартість залишку неповернутого насіння на підставі підпункту 7.2.1 Договору, у розмірі 1 361 958,03 грн та сплатити штраф на підставі п. 7.5 Договору у розмірі 50 % від вартості насіння, що становить 680 979,02 грн.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У розділі 7 Договору сторони погодили відповідальність сторін за невиконання умов Договору.

Так, за приписами п.п. 7.1-7.7 Договору, сторони несуть відповідальність за невиконання умов Договору відповідно до законодавства України.

Збитки завдані Поклажодавцеві, втратою (нестача) або пошкодження Насіння, відшкодовуються Зберігачем:

У разі втрати (нестачі) або пошкодження Насіння, внаслідок чого його якість змінилась настільки, що воно не може бути використаним за первісним призначенням - у розмірі його повної вартості.

Вартість насіння відшкодовується по ціні зазначеній в Акті приймання - передачі до цього Договору.

У випадку недотримання умов договору про надання послуг зі зберігання, що спричинило Поклажодавцеві матеріальні збитки, Зберігач зобов`язаний відшкодувати всі завдані збитки Поклажодавцю.

У разі, якщо Зберігач несвоєчасно повернув насіння чи не повернув Насіння, Поклажодавець вправі стягнути штраф із Зберігача у розмірі 50 % (п`ятдесят відсотків) від вартості Насіння.

У разі втрати посівних якостей насіння, за погодженням з Поклажодавцем, Зберігач зобов`язаний зробити його заміну на насіння належної якості з наданням відповідних документів: акт (и) польового інспектування посівів, сертифікат (и) на насіння України, на насіння та інші документи, що підтверджують якість насіння відповідно до законодавства.

Зберігач відповідає за невиконання умов договору (втрату, нестачу, пошкодження Насіння, тощо) незалежно від наявності вини.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Акта контрольної перевірки інвентаризації цінностей на ТОВ "Агродар-Україна Плюс" згідно з інвентаризаційним описом на вересень 2018 року в наявності цінностей (насіння кукурудзи «НС 300» гібр., кількість 28 825 т.) на суму 1 361 989,85 грн.

На підтвердження невідповідності якості вказаного насіння, що залишилося у відповідача, позивач посилається на Протокол випробувань № 494 від 28.04.2017 ДП «Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції», яким встановлено, що насіння кукурудзи НС-300 урожаю 2012 року партії № UA 05-17-037/055-12 у кількості 28,83 тони не відповідає вимогам ДСТУ 2240-93 по схожості.

Однак, вказаний документ не може бути взятий до уваги як належний доказ, оскільки вказаний протокол випробувань не містить жодних відомостей, які б дозволяли ідентифікувати випробовуване насіння як таке, що зберігається у Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс". Тим більше, що доказів відібрання проб такого насіння в матеріалах справи немає.

Разом з тим, вказаний протокол в будь-якому разі не може бути достатнім доказом того, що якість насіння змінилась настільки, що воно не може бути використаним за первісним призначенням, як того вимагає п. 2.6 Договору.

Інших доказів в порядку статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження того, що якість насіння, яка залишилася у відповідача, не відповідає вимогам ДСТУ 2240-93, та не може бути використане за своїм призначенням, що є обов`язковою умовою для відповідальності зберігача згідно з п.п. 2.6, 7.2.1 Договору, позивачем подано не було. При цьому, наявне в матеріалах справи листування сторін такими доказами не являється.

Разом з тим, Суд також вважає безпідставними та не необґрунтованими посилання позивача на п. 7.6 Договору як на підставу для стягнення з відповідача штрафу.

Так, як визначає п. 7.6 Договору, у разі, якщо Зберігач несвоєчасно повернув насіння чи не повернув Насіння, Поклажодавець вправі стягнути штраф із Зберігача у розмірі 50 % (п`ятдесят відсотків) від вартості Насіння.

Відповідно до ч. 2 ст. 938 Цивільного кодексу України, зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Водночас, в п. 2.14 передбачено, що зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути йому насіння.

Виходячи з викладеного, строк зберігання у Договорі не встановлений та обумовлений пред`явленням вимоги про повернення насіння.

Проте, оскільки позивач не пред`являв до відповідача вимоги про повернення насіння, відповідач не відмовлявся від такого повернення, а матеріали справи доказів протилежного не містять, то відсутні підстави вважати, що відбулося прострочення відповідача щодо повернення насіння, у зв`язку з чим покладення на останнього відповідальності у вигляді штрафу відповідно до пункту 7.6 Договору за наведених обставин є передчасним та неправомірним.

При цьому, Суд зазначає, що лист-вимога позивача № 138-2/1-14/333 від 04.12.2018 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" доказом звернення про повернення насіння не являється, оскільки у ній викладено вимогу зробити заміну насіння чи відшкодувати його вартість.

Більше того, належних доказів направлення указаного листа позивачем подано не було, а наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не свідчить безумовно про вміст відправлення.

За наведених обставин Суд доходить висновку, що позивачем належними, достатніми та допустимими доказами не доведено порушення відповідачем договірних умов та існування обставин, наявність яких є необхідною умовою для притягнення відповідача до відповідальності в порядку п.п. 7.2.1 та 7.6 Договору.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за первісним та зустрічними позовами покладаються на позивачів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. У задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 03.07.2019

Суддя Т.Ю. Трофименко