ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2019 р. Справа №907/81/16

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Матущака О.І.

суддів: Хабіб М.І.

Якімець Г.Г.

представники сторін в судове засідання не зэявилися

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м. Київ б/н від 11.01.2019

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 18.12.2018 (суддя І.Г. Ушак) про затвердження розміру основної винагороди за виконання обов`язків ліквідатора

у справі №907/81/16

за заявою ОСОБА_1 , м. Київ

про банкрутство колективного підприємства "Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів "Закарпаття", м.Мукачево

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду Закарпатської області від 03.03.2016 року у справі №907/81/16 порушено провадження у справі про банкрутство Колективного підприємства «Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів «Закарпаття», м.Мукачево, введено процедуру розпорядження майном боржника, мораторій на задоволення вимог кредиторів та призначено розпорядником майна боржника, арбітражного керуючого Чорнія М.В.

Ухвалою суду від 27.05.2016 затверджено реєстр вимог кредиторів, згідно з яким визнані вимоги кредиторів в розмірах: ініціюючого кредитора ОСОБА_1 у розмірі 8 938 625,58 грн. основного боргу, (чеверта черга) та 13 780,00 грн. судового збору (перша черга); Мукачівської ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на загальну суму 2 920,40 грн., з яких сума 97,99 грн. основного боргу (друга черга) та сума 2 822,41 грн. неустойка (шоста черга).

Постановою суду від 18.07.2016 колективне підприємство «Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів «Закарпаття» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, а ліквідатором боржника призначено Чорнія М.В.

Повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури оприлюднено 18.07.2016.

Ухвалою суду від 03.11.2017 призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Булаха Олександра Івановича.

16.11.2018 арбітражний керуючий Булах О.І. звернувся до суду з клопотанням про затвердження розміру основної винагороди за виконання обов`язків ліквідатора у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання повноважень ліквідатора КП «Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів «Закарпаття» у даній справі.

Ухвалою суду від 18.12.2018 затверджено грошову винагороду арбітражного керуючого Булаха О.І. у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання таким повноважень ліквідатора КП «Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів «Закарпаття».

Не погоджуючись із такою ухвалою, ініціюючим кредитором ОСОБА_1 подано до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, у якій просить її задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати у повному обсязі та відмовити арбітражному керуючому ліквідатору у затвердженні розміру основної грошової винагороди.

Така апеляційна скарга загалом мотивована тим, що ліквідатор жодного разу всупереч ч.7 ст. 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі Закон про банкрутство) не подавав на погодження комітету кредиторів звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, а також, що він не був присутнім на зборах комітету кредиторів 03.10.2018, яким встановлено ліквідатору грошову винагороду у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за кожний місяць. А оскільки йому належить у комітеті кредиторів 99,9 % голосів, з урахуванням вимог ч.2 ст. 26 Закону про банкрутство, збори кредиторів не можуть вважатися такими, що відбулися з достатнім кворумом. Окрім цього, в обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ст. 115 Закону про банкрутство не передбачає можливості затвердження грошової винагороди арбітражному керуючому, а лише звіту про її нарахування та виплату.

У відзиві на апеляційну скаргу арбітражний керуючий (ліквідатор) Булах О.І. заперечив щодо доводів та вимог апеляційної скарги та просив у її задоволенні відмовити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Такий відзив обґрунтовується тим, що питання щодо встановлення розміру заробітної плати (грошової винагороди) ліквідатору ставилося неодноразово на зборах комітету кредиторів, що мали проводитися 30.04.2018, 15.05.2018, 02.07.2018, 10.08.2018 та 03.10.2018, однак скаржник ОСОБА_1 чи його представник на жодні такі збори не прибув, що підтверджується поданими копіями поштових повідомлень з доказами відправлення. А оскільки згідно до ч. 9 ст. 26 Закону про банкрутство рішення зборів (комітету) кредиторів вважається прийнятим більшістю голосів кредиторів, якщо за нього проголосували присутні на зборах (комітеті) кредитори, кількість голосів яких визначається відповідно до частини четвертої цієї статті, то відповідно такі збори комітету кредиторів є повноважними.

Дослідивши усі обставини справи в сукупності з доводами апеляційної скарги та відзиву на таку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування оскаржуваної ухвали та відповідно до задоволення апеляційної скарги.

Так, дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 98 Закону про банкрутство , арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі, має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Законом.

Порядок визначення та сплати грошової винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого врегульовано у ст. 115 вказаного Закону.

Частиною 1 ст. 115 Закону передбачено, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Закону, грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора складається з основної та додаткової грошових винагород.

Основна грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора визначається в розмірі двох середньомісячних заробітних плат керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до введення господарським судом процедури санації боржника або відкриття процедури ліквідації банкрута за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень керуючого санацією або ліквідатора. Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора не може перевищувати десяти мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень.

Таким чином, зазначені норми Закону про банкрутство передбачають лише умови та підстави визначення розміру такої винагороди арбітражного керуючого, проте не передбачають можливості їх затвердження (схвалення) комітетом кредиторів чи судом до часу їх нарахування чи виплати.

Лише ч.7 ст. 115 Закону про банкрутство передбачає порядок, підставі і умови такого затвердження основної та іншої винагороди і витрат арбітражного керуючого, проте уже за наслідками їх нарахування чи виплати за відповідний період. Зокрема, зазначеною частиною Закону передбачено, що розпорядник майна звітує про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування його витрат на першому засіданні комітету кредиторів, а також за результатами процедури розпорядження майном боржника. Керуючий санацією не рідше одного разу на три місяці, а ліквідатор - щомісяця звітують перед комітетом кредиторів про нарахування та виплату основної та додаткової грошових винагород арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування витрат.

Звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат доводиться кредиторам до відома та повинен бути схвалений або погоджений комітетом кредиторів.

Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 8, ст. 19 Конституції України, норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, дії суду щодо попереднього затвердження розміру основної грошової винагороди до її нарахування і виплати, є передчасними і не врегульовані чинним законодавством. Проте, відсутність у суду процесуальної можливості затверджувати попередньо розмір основної винагороди арбітражного керуючого, не позбавляє його права нараховувати таку винагороду та виплачувати (отримувати) її із подальшим схваленням (погодженням) комітетом кредиторів та затвердження судом у не визначених чинним законодавством часових рамках і періодичністю.

Враховуючи зазначене вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції вчинено процесуальні дії, які чинним законодавством не передбачені, що в силу п. 4 ч.1 ст. 277 ГПК України є підставою для скасування судового рішення та постановлення нового про відмову у задоволенні клопотання арбітражного керуючого про затвердження розміру основної грошової винагороди.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч.ч. 1, 2 ст. 76, ч.ч 1, 2 ст. 77, ч.ч 1-3 ст. 86 ГПК України, дотримуючись принципу змагальності, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оскільки апелянтом доведено викладеними у апеляційній скарзі обставинами та нормами чинного законодавства її обґрунтованість, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційна скарга задоволена, то відповідно на боржника покладається обов`язок по відшкодуванні витрат ініціюючому кредитору на сплату судового збору за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 231, ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ініціюючого кредитора - ОСОБА_1, задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області у справі № 907/81/16 від 18.12.2018 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні клопотання арбітражного керуючого Булаха О.І. про затвердження розміру основної грошової винагороди, відмовити.

2. Стягнути (відшкодувати у першу чергу) з боржника - колективного підприємства «Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів «Закарпаття» (89600, м. Мукачево, вул. Кирилова, 96 корпус «А», ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) суму 1 921 грн. витрат по оплаті судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено і підписано 08.07.2019.

Головуючий-суддя О.І. Матущак

Судді Г.Г.Якімець

М.І.Хабіб