ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2019 р. Справа№ 910/15951/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Дідиченко М.А.

секретар судового засідання Бовсуновська Ю.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 18.02.2019 (повний текст рішення складено 22.02.2019)

у справі № 910/15951/18 (суддя Балац С.В.)

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Оскар»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп»

про стягнення 155 220,10 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне сільськогосподарське підприємство «Оскар» (далі - ПрАТ «Оскар», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп» (далі - ТОВ «Агро Маркетинг Груп», відповідач) про стягнення 155 220, 10 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про порушення відповідачем строку виконання грошового зобов`язання за Договором про відступлення права вимоги № 21 від 09.03.2017, укладеним між позивачем, відповідачем та Товариства з обмеженою відповідальністю «СИНГЕНТА», відтак просило стягнути з відповідача 26 982,55 грн. 3 % річних та 128 237,55 грн. інфляційних втрат.

Заперечуючи проти позову, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказував, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, інфляційні втрати стягненню не підлягають. Відтак, оскільки ціна договору визначена як еквівалент іноземної валюти є підстави вважати, що інфляційні втрати нараховані неправомірно тощо.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2019 у справі № 910/15951/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп» на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Оскар» 3% річних в сумі 26 982, 55 грн., інфляційні втрати в сумі 128 237, 55 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 2 328, 30 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ТОВ «Агро Маркетинг Груп» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням вимог матеріального права, а висновки суду щодо валюти зобов`язання, яка визначена в гривнях, не відповідають матеріалам справи, адже за умовами Договору сторони погодили вартість в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті. На переконання апелянта, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, інфляційні втрати не стягуються, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Крім цього, за твердженнями апелянта, у позивача відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат з огляду на те, що це можливе лише за умови, що договірний курс за 1 дол. США буде меншим від офіційного курсу на 1 дол. США, а станом на момент підписання Договору та здійснення за ним оплати курс НБУ за 1 дол. США був нижчим за договірний тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказував на безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що валюта зобов`язання за укладеним між сторонами Договором визначена у гривнях, що надає позивачу право на застосування до відповідача відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

В судове засідання апеляційної інстанції з`явились представники сторін, представник відповідача в судовому засіданні надав поясненнях, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав поясненнях, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 09.03.2017 між ПрАТ «Оскар» (позивачем, первісним кредитором за договором), ТОВ «Агро Маркетинг Груп» (відповідачем, новим кредитором за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СИНГЕНТА» (боржником за договором) укладено Договір про відступлення права вимоги від 09.03.2017 № 21 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого первісний кредитор передає належне йому право вимоги боргу в сумі 9 864 427,14 грн., що є еквівалентом 363 242,95 дол. США, яке він має за Договором № 256/К від 01.12.2016, укладеним між первісним кредитором та боржником (далі - Основний договір), а новий кредитор приймає право вимоги частини боргу належне позивачу за Основним договором. Загальна сума заборгованості за Основним договором боржника перед позивачем на дату підписання Договору становить 9 864 427,14 грн., що є еквівалентом 363 242,95 дол. США.

Положеннями п. 2.1 Договору сторони погодили, що за передане право вимоги до боржника за Основним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору суму в розмірі 9 864 427,14 грн., що еквівалентно 363 424,95 дол. США.

За змістом п. 2.2 Договору новий кредитор зобов`язується протягом тридцяти банківських днів після підписання Договору платіжним дорученням перерахувати на поточний рахунок первісного кредитора грошову суму, визначену у п. 2.1 Договору. Допускається проведення розрахунків в інший спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Даний Договір згідно п. 6.1 набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вище загадувалось, за змістом п. 2.2 Договору новий кредитор зобов`язується протягом тридцяти банківських днів після підписання Договору перерахувати на поточний рахунок первісного кредитора грошову суму на підставі п. 2.1 Договору. Допускається проведення розрахунків в інший спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Проте як встановлено матеріалами справи, свої грошові зобов`язання за Договором відповідачем виконано з простроченням встановленого строку, а саме, 8 483 633,31 грн. сплачено 24.05.2017 та 1 380 793,83 грн. - 25.05.2017, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою Акціонерного товариства «Таскомбанк» в період з 24.05.2017 по 25.05.2017.

Оскільки у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене відповідачем порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлено вимоги про застосування до відповідача відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України шляхом стягнення 26 982,55 грн. 3 % річних та 128 237,55 грн. інфляційних втрат.

За приписами ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, апеляційний суд дійшов висновку про правомірність висновків місцевого суду, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 26 982,55 грн. 3 % річних та 128 237,55 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, твердження апелянта про те, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, інфляційні втрати не підлягають стягненню, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлено еквівалентом іноземної валюти, як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу, адже валюта зобов`язань за укладеним між сторонами спору Договором визначена у гривнях, що надає право відповідачу на застосування до відповідача відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України шляхом стягнення 3 % річних та інфляційних втрат в зв`язку з допущеним відповідачем порушенням грошового зобов`язання за Договором.

Доводи апелянта (відповідача) стосовно порушення судом першої інстанції норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2019 у справі № 910/15951/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/15951/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 08.07.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

М.А. Дідиченко