Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/304/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н. Ф., за участі секретаря судового засідання Оліфер С. М. розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Фізичної особи - підприємця Боровець Оксани Петрівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мартін - Трейд" про стягнення 18 024, 36 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України на дату подання позову 472 779,00 грн

у засіданні приймали участь:

позивач - Боровець О.П., № паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Шепетівським МВУМВС України в Рівненській області від 31.03.05 р.,

від позивача - представник Созонюк Т.М., довіреність № ордер173 №170 від 30.10.18 р.,

від позивача - представник Ярмольчук В.С., довіреність № ордер 152 №115 від 02.07.19 р.,

від відповідача (директор) Мартинюк А.О.,

від відповідача - представник Алишева Г.М., довіреність № 1734 від 31.07.18 р.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Фізична особа - підприємець Боровець Оксана Петрівна звернулася до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мартін-Трейд" про стягнення 18 024,36 доларів США за договором транспортного експедирування №19/07/16 від 19.07.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Мартін-Трейд" неналежним чином виконало перед позивачем зобов`язання щодо оплати наданих останнім послуг згідно договору доручення транспортного експедирування №19/07/16 від 19.07.2016 року в сумі 10 092,00 доларів США.

Крім того, за неналежне виконання умов договору позивачем нараховано відповідачу 1 303, 24 доларів США пені, 1 407, 00 доларів США збитків та 5 223, 12 доларів США штрафу за наднормативний простій.

Ухвалою суду від 14.05.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.11.2018 року.

Підготовче засідання призначене на 09.11.2018 року не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Церковної Н. Ф. на лікарняному.

12 листопада 2018 року від відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким останній вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що підлягають відхиленню.

У зв`язку з тим, що 13.11.2018 року суддя Церковна Н. Ф. вийшла з лікарняного, ухвалою суду від 13.11.2018 року розгляд справи призначено в підготовчому засіданні на 22.05.2019 року.

В судовому засіданні 22.05.2019 року суд заслухавши позивача та відповідача оголосив перерву до 06.06.2019 року з метою врегулювання спору мирним шляхом. Ухвалою суду від 06.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.07.2019 року.

Позивач та представники позивача у судовому засіданні 02.07.2019 року підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позовні заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні 02.07.2019 року заперечили щодо позовних вимог з підстав викладених у відзиві та просили суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

19 липня 2016 року між позивачем (експедитор) та відповідачем (замовник) укладено Договір доручення транспортного експедирування №19/07/16 (далі - Договір), за умовами якого експедитор зобов`язався організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або замовником, залучати до виконання перевезення третіх осіб та укладати від свого імені або від імені замовника договори перевезення вантажу.

Зазначений договір укладений у письмовій формі, підписаний повноважними представниками сторін без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплений відтисками печаток сторін. Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства, він сторонами не оспорений, у судовому порядку недійсним не визнаний. Відтак в силу положень статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 7.5. Договору передбачено, що всі суперечки, що можуть виникнути під час дії даного Договору, якщо сторони не можуть прийти до врегулювання виниклих суперечок та претензій, то вони підлягають розгляду в Господарському суді м. Рівне згідно діючого законодавства України.

Згідно зі ст. 366 ГПК України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з п. п. 1 та 2 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 зазначеного Закону та якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

За загальними правилом визначеним ч. 1 ст. 27 ГПК України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правовідносини, пов`язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою), зокрема і питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, визначені Законом України "Про міжнародне приватне право".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача, з також якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України, крім випадків виключної підсудності у справах з іноземним елементом, передбачених у ст. 77 цього Закону. Враховуючи наведені законодавчі приписи, а також домовленість сторін договору щодо підсудності справи з іноземним елементом, позивачем правомірно подано позов до Господарського суду Рівненської області.

Крім того, за умовами Договору у своїй діяльності сторони керуються положеннями дійсного договору, чинним законодавством України, Митною конвенцією про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП), Конвенцією про договір міжнародного перевезення вантажів (КДПГ), Європейською угодою про дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ).

Згідно з абз. 4 та абз. 5 статті 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" вибір права - право учасників правовідносин визначити право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом; автономія волі - принцип, згідно з яким учасники правовідносин з іноземним елементом можуть здійснити вибір права, що підлягає застосовуванню до відповідних правовідносин.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про міжнародне приватне право", зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом. У разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок із правочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про міжнародне приватне право", у разі відсутності згоди сторін договору про вибір права, що підлягає застосуванню до цього договору, застосовується право відповідно до частин другої і третьої статті 32 цього Закону, яка, у свою чергу, містить норму про те, що, якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов`язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

За приписами ч. ч. 2-3 ст. 32 Закону України "Про міжнародне приватне право", у разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке мас найбільш тісний зв`язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов`язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, мас своє місце проживання або місцезнаходження.

У разі відсутності згоди сторін договору про вибір права, що підлягав застосуванню до цього договору, застосовується право відповідно до частин другої і третьої статті 32 цього Закону, при цьому стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, є: продавець за договором купівлі-продажу (п.1 ч.1 ст.44 даного Закону).

24 травня 1993 року між Україною і Республікою Польща укладено Договір "Про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах", який ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04.02.1994 року №3941-ХІІ (далі - Угода). За ст. 33 цієї Угоди зобов`язання, що виникають з договірних відносин, визначаються законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої була укладена угода, хіба що учасники договірних відносин підпорядкують ці відносини вибраному ними законодавству.

У справах, зазначених в пункті 1, компетентним є суд тієї Договірної Сторони, на території якої має місце проживання або юридичну адресу відповідач. Компетентним є також суд тієї Договірної Сторони, на території якої має місце проживання або юридичну адресу позивач, якщо на цій території знаходиться предмет спору або майно відповідача.

Отже, до даних спірних правовідносин застосовується законодавство України та, зокрема, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Статтею 908 ЦК України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 ст. 909 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", ст. 316 ГК України, ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом може бути, зокрема міжнародна автомобільна накладна (CMR).

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Згідно зі ст. 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року (надалі-Конвенція) договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

За ч. 1 ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Відповідно до п. 2.2. Договору, виконання перевезень у рамках діючого договору, оформлюється окремою Заявкою на конкретне перевезення. Доповнення і Заявки є невід`ємною частиною Договору.

Фактом виконання кожного перевезення являється товарно-транспортна накладна (ТТН, СМR), або її копія з відмітками отримувача про прийняття вантажу. По закінченню організації та виконання перевезення сторони підписують відповідний акт виконаних робіт (п. 2.3. Договору). Згідно з п. 5.3. Договору, ціни на перевезення вказуються у доповненнях до даного договору, або в заявках, що є його невід`ємною частиною. За змістом п. 5.4 Договору розрахунки за виконані послуги поводяться шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Експедитора на протязі 15-ти банківських днів згідно рахунків Експедитора з моменту виставлення рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем було здійснено на користь відповідача організацію перевезень за наступними заявками на перевезення вантажу: №190 від 03.11.2017 року, №196 від 10.11.2017 року, №206 від 20.11.2017 року, №3 від 01.12.2017 року, №4 від 01.12.2017 року, №215 від 04.12.2017 року, №216 від 04.12.2017 року.

Факт надання позивачем послуг з організації перевезень вантажу стверджується міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR) №073014 від 13.11.2017 року, №0070301 від 15.11.2017 року, №0067174 від 21.11.2017 року, №01122017 від 01.12.2017 року, №030328 від 05.12.2017 року, №001202 від 05.12.207 року.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що розрахунки за виконані послуги поводяться шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Експедитора на протязі 15-ти банківських днів згідно рахунків Експедитора з моменту виставлення рахунку.

Судом встановлено, що відповідач свій обов`язок з оплати наданих послуг не виконав, доказів зворотнього останнім суду не подано.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Відповідно до частини першої статті 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Тобто, сторони договору мають право фактично зафіксувати ціну договору (зобов`язання) в доларах США або в будь-якій іншій іноземній валюті.

Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, частинами 1, 2 статті 533 цього ж Кодексу унормовано, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, зважаючи на викладене, якщо в договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, і передбачено, що сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, проте фактично такий платіж ще не здійснено, стягненню підлягає грошова сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день заявлення відповідної вимоги.

Враховуючи викладене, у відповідача виник обов`язок сплатити заборгованість виходячи із загальної суми заборгованості, яка еквівалентна долару США на дату звернення до суду з позовом чи подання заяви про збільшення позовних вимог (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.06.2018 у справі № 910/2031/16 та №910/698/17 від 21.02.2018).

Станом на дату звернення позивача із позовною заявою до суду 07.05.2018 року (штамп Укрпошти на конверті від 07.05.2018 року) офіційний курс НБУ до долара США становив 26,3055 грн, та відповідно ціна позову складає 474 139,80 грн (18 024,36 доларів США * 26,3055 грн).

Зважаючи, що позивач належними та достатніми доказами довів заборгованість відповідача, а останній не спростував даного факту, відтак суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 10 092, 00 доларів США, що еквівалентно 265 475, 10 грн підлягають задоволенню.

При цьому, інші доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують висновків суду про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 303, 24 доларів США пені, 1 407, 00 доларів США збитків та 5 223, 12 доларів США штрафу за наднормативний простій суд зазначає таке.

За п. 5.5. Договору, у випадку несвоєчасної оплати послуг з перевезення Замовник сплачує Експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день затримки оплати.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Максимальний розмір пені пов`язаний із розміром облікової ставки НБУ; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися судовим рішенням лише у національній валюті (постанова Верховного Суду України від 01.04.2015 року).

Враховуючи, що позивач здійснив розрахунок суми пені лише в іноземній валюті, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 1 303, 24 доларів США пені.

Крім того, відповідно до п. 6.1. Договору, сторони несуть відповідальність за матеріальний збиток, заподіяний внаслідок неналежного виконання даного договору при наявності провини однієї із Сторін, у розмірі згідно взятих на себе зобов`язань у рамках даного договору, що не суперечить чинному законодавству України.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Судом враховується, що обов`язковими умовами покладання відповідальності на винну сторону є протиправність дій цієї особи, наявність збитків, причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та негативним наслідком (об`єктивна сторона правопорушення) та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Потерпіла сторона повинна довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, наслідком такої протиправної поведінки.

Враховуючи відсутність доведеної позивачем протиправної поведінки відповідача, відповідно виключається і наявність самого причинного зв`язку у складі цивільного правопорушення, що доводиться позивачем.

Суд також вважає, що вина відповідача, як одна із передумов настання цивільно-правової відповідальності відповідача в даному господарському спорі також є недоведеною.

При цьому, відповідно до п. 6.2. Договору, нормативний простій автомобіля під завантаження/розвантаження і проведення митних формальностей приймається сторонами 48 годин на території України і 48 годин на території Східної Європи та Західної Європи та інших іноземних держав (не враховуючи вихідні і святкові дні, якщо автомобіль прибув під завантаження не менш чим за 24 години). Наднормативний простій автомобіля оплачується Замовником у розмірі 100 Євро за кожну почату добу простою.

Суд наголошує, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст. 13 Господарського процесуального кодексу України),

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем всупереч вимогам вказаних приписів не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами факту простою, як підстави для нарахування штрафу за наднормативний простій автомобіля.

За наведеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 407, 00 доларів США збитків та 5 223, 12 доларів США штрафу за наднормативний простій є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи в сукупності, проаналізувавши чинне законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Слід зазначити, що згідно вимог ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється, зокрема, за подання позовної заяви майнового характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімумі для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 п. 2 ч. 2 ст. Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат

При цьому, ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Так, позивачем за подання позовної заяви у цій справі сплачено судовий збір у розмірі 7 900,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2118 від 19.04.2018 року.

На день сплати позивачем судового збору офіційний курс НБУ до долара США становив 26,1477 грн. Відповідно розмір судового збору, що підлягав сплаті складає 7 069, 43 грн (26,1477 грн * 18 024, 36 доларів США = 471 295, 56 грн * 1,5% = 7 069,43 грн), замість сплаченого 7 900, 00 грн.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За наведеного, надмірно сплачена сума судового збору в розмірі 830, 57 грн може бути повернуто ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Таким чином, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися з клопотанням про повернення судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позов задоволено частково, відтак судовий збір в розмірі 3 958, 24 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Мартін - Трейд" (41-902, Республіка Польща, м. Битом, вул. Станіслава Монюшкі, 22, оф. 212, КРС: 000053411, РЕГОН: 360401800, НІП: ) на користь Фізичної особи - підприємця Боровець Оксани Петрівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 10 092, 00 доларів США, що еквівалентно 265 475, 10 грн та 3 958, 24 грн судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 1 303, 24 доларів США пені, 1 407, 00 доларів США збитків та 5 223, 12 доларів США штрафу за наднормативний простій відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 03 липня 2019 року.

Суддя Церковна Н. Ф.