ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/455/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Завод ім.В.О. Малишева", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця Кабачного Володимира Володимировича, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача: Степанишева А.В., адвокат;

відповідача: Василенко Г.В., адвокат.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство "Завод ім.В.О. Малишева", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця Кабачного Володимира Володимировича про стягнення заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 729дп від 10.10.2017 р. у розмірі 3986,32 грн. за період жовтень 2017 року-січень 2018 року (включно), 3% річних у розмірі 134,52 грн., інфляційних втрат у розмірі 357,32, штраф у розмірі 398,63 грн та пені 1564,11 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.02.2019 відкрито провадження по справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 20.03.2019 о 10:10.

20.03.2019 відповідач до суду надав відзив на позовну заяву (вх.№6913), в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі вказуючи на те, що Державне підприємство "Завод ім.В.О. Малишева" не є належним позивачем по справі з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів надання з боку дійсного власника майна (Державного концерну "Укроборонпром") на користь позивача будь-яких повноважень щодо володіння, користування або розпорядження нерухомим майном, що є предметом спору. Наголошує на невиконання позивачем договірних зобов`язань в частині здійснення поточного ремонту майна, переданого в оренду, у зв`язку із чим відповідач не зміг використовувати орендоване приміщення за призначенням.З посиланням на ч.6 ст.232 ГК України та ч.2 ст.258 ЦК України вказує на невірно розрахований період стягнення пені та пропущення строків спеціальної позовної давності до її нарахування. Одночасне стягнення пені та штрафу вважає таким, що не відповідає пинципам закону.

Протокольною ухвалою від 20.03.2019 на підставі ч.2 ст.202 ГПК України було відкладено судове засідання на 10.04.2019.

26.03.2019 позивач до суду надав відповідь на відзив (вх.№7452), який був долучений судом до матеріалів справи.

Відповідач до суду 10.04.2019 надав письмові заперечення (вх.№8766), в яких вважає викладені позивачем у позовні заяві та відповіді на відзив доводи не доведеними та такими, що не спростосують наведену відповідачем у відзиві на позовну заяву правову позицію з огляду на що, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

10.04.2019 на підставі п.4 ст.216 ГПК України у судовому засіданні оголошена перерва до 15.04.2019 об 11:15.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.04.2019 на підставі ч.6 ст.250 ГПК України призначено справу №922/455/19 до розляду за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 14.05.2019.

Позивач, через канцелярію суду 14.05.2019 за вх.№ 11620, надав заяву про зменшення розміру позовних вимог. Згідно вказаної заяви просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №729дп від 10.10.2017 року у розмірі 3986,32 грн. за період жовтень 2017 року - січень 2018 року (включно), 164,02 грн. 3% річних, 504,74 грн. інфляційних втрат, 398,63 грн. штрафу, 643,13 грн. пені.

14.05.2019 без виходу до нарадчої кімнати, судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог та розгляд справи з її урахуванням, відкладенння підготовчого засідання на 29.05.2019.

Протокольною ухвалою від 29.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.06.2019 о 10:00.

У судовому засіданні 25.06.2019 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні 25.06.2019 проти позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позов.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів позивача та заперечень відповідача фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

10.10.2017 між Державним підприємством "Завод імені В.О. Малишева" (надалі-позивача, Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Кабачним Володимиром Володимировичем (надалі - відповідач, Орендар) було укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №729дп.

Відповідно до п.1.1. Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові вбудовані приміщення на 4-му поверсі 7-поверхової будівлі ЦЗЛ, літ. "Р/1-7" (інв. №000513), загальною площею 62,9 кв.м, за адресою: м.Харків, вул.Плеханівська, 126 (далі-Майно), яке перебуває на балансі ДП "Завод імені В.О. Малишева".

На виконання п. 2.5 договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №729 дп від 10.10.2017, орендодавець передав, а орендар прийняв в платне користування майно, що підтверджується актом приймання-передачі від 10.10.2017.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що орендна плата перераховується Орендарем щомісячно у строк не пізніше 12 числа місяця, наступного за розрахунковим, і спрямовується: 30% від суми орендної плати до Державного бюджету на р/р 0011 в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Харківській області, одержувач коштів управління Державної казначейської служби України у УК Червонозаводському районі, ідентифікаційний код 37999628, МФО 851011, код платежу 22080300, а 70% від суми орендної плати на рахунок Орендодавця. Протягом 3 робочих днів з моменту здійснення оплати рахунку Орендар зобов`язаний надавати Орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати на рахунок за попередній місяць.

Згідно п.3.2. Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786 (зі змінами), відповідно до якої Сторони погодили розмір орендної плати за базовий місяць оренди.

Відповідно до п.3.5 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на розрахований державними органами статистики індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 5.2 Договору встановлений обов`язок Орендаря своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

У позовній заяві позивач вказує, що на виконання пункту 3.3 Договору відповідачем було здійснено 19.12.2017 оплату завдатку за грудень 2017 року у розмірі 2 831,50 грн, що підтверджується платіжним дорученням №ПН12680903 та частину завдатку за останній місяць оренди у розмірі 731,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ПН12681033.

31.01.2018 орендарем повернуто майно орендодавцю, що підтверджується актом приймання-передачі орендованих нежилих приміщень по договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №729дп від 10.10.2017.

Як вказує позивач, протягом дії договору орендодавцем належним чином виконувалися зобов`язання та надавалися орендні послуги орендарю, відповідно до договору. Проте, відповідач не виконав свої зобов`язання з орендної плати, відповідно до умов договору, у зв`язку із чим у ФОП Кабачного В.В. утворилася заборгованість у розмірі 3986,32 грн. за період жовтень 2017 року - січень 2018 року.

Для здійснення оплати за надані послуги оренди за період жовтень 2017 року - січень 2018 року (включно) ДП "ЗІМ" направлялися на адресу відповідача листи №6061/15 від 28.11.2017 року, №6613/15 від 19.12.2017 року, №243/15 від 18.01.2018 року, №804/15 від 16.02.2018 року та надсилалися рахунки-фактури та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме: рахунок-фактура №ДП-0001716 від 18.10.2017 року; рахунок - фактура №ДП-0001717 від 18.10.2017 року (завдаток за останній місяць); акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ДП-0001950 від 31.10.2017 року; рахунок-фактура №ДП-0001847 від 31.10.2017 року; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ДП-0001951 від 31.10.2017 року; рахунок-фактура №ДП-0002162 від 30.11.2017 року на загальну суму 1930,78 грн; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ДП-0002222 від 30.11.2017 року на загальну суму 1930,78 грн.; рахунок-фактура №0002370 від 31.12.2017 року на загальну суму 1950,08 грн.; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ДП-0002451 від 30.12.2017 року на загальну суму 1950,08 грн.; рахунок-фактура №ДП-0000224 від 31.01.2018 на загальну суму 1979,34 грн.; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ДП-0000207 від 31.01.2018 року на загальну суму 1979,34 грн.

Проте, орендарем не здійснено оплату за надані послуги по Договору на суму 3986,32 грн., за період жовтень 2017 року - січень 2018 року.

На адресу відповідача було направлено претензію про сплату існуючої заборгованості за договором (вих. №1507/16 від 27.03.2018), яка залишилась без відповідного реагування з боку відповідача. Заборгованість відповідача у добровільному порядку сплачена не була, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області, з вимогою про стягнення на користь ДП «ЗІМ» заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №729дп від 10.10.2017 року у розмірі 3986,32 грн. за період жовтень 2017 року - січень 2018 року (включно), 164,02 грн. 3% річних, 504,74 грн. інфляційних втрат, 398,63 грн. штрафу, 643,13 грн. пені.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму.

Відповідно до частини 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні за змістом норми містяться у статті 283 ГК України.

Відповідно до ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Ст. 761 ЦК України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем також може бути особа, уповноважена на укладання договору найму.

Судом встановлено, що за актом приймання-передачі від 10.10.2017 позивачем було передано, а відповідачем прийнято в строкове платне користування нежитлові вбудовані приміщення на 4-му поверсі 7-поверхової будівлі ЦЗЛ, літ. "Р/1-7" (інв. №000513), загальною площею 62,9 кв.м, за адресою: м.Харків, вул.Плеханівська, 126 (далі-Майно), яке перебуває на балансі ДП "Завод імені В.О. Малишева", вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 18.04.2017 виконаним суб`єктом оціночної діяльності ПФ "Експерт-Сервіс" та становить 159 400,00 грн. без врахування ПДВ.

31.01.2018 орендарем повернуто майно орендодавцю, що підтверджується актом приймання-передачі орендованих нежилих приміщень по договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №729дп від 10.10.2017.

Відповідно до ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Відповідно до статті 284 ГК України, орендна плата є істотною умовою договору оренди.

Відповідно до ст. 286 ГК України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частинами 1, 5 ст. 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Обов`язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату встановлений ч. 3 ст. 285 ЦК України.

Як зазначалось вище, умовами договору, а саме п.3.1, 3.2, 3.5 сторони погодили порядок здійснення орендної плати.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як зазначає позивач, у зв`язку із поверненням Орендарем нежитлових приміщень Орендодавцю, завдаток за останній місяць оренди було зараховано в рахунок орендної плати за січень 2018 року поряд із тим, як згідно рахунку-фактури №ДП-0000224 від 31.01.2018 загальна вартість наданих послуг до Договору за січень 2018 року складає 1979,34 грн. З урахуванням оплаченої Орендарем суми завдатку за останній місяць оренди у розмірі 1890,0 грн., заборгованість відповідача перед позивачем за січень 2018 року по Договору складає 89,34 грн. (1979,34-1890,00=89,34). Внесеним завдатком за жовтень відповідачем було сплачено орендні послуги за жовтень 2017 року в сумі 1341,09 грн., отже згідно рахунка-фактури №ДП-0001892 від 31.10.2017 залишок неоплаченої суми складає 16,12 грн.

З урахуванням вказаного, заборгованість відповідача за період жовтень 2017-січень 2018 року за договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №729дп від 10.10.2017 становить 3 986,32 грн.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що відповідачем в установленому порядку не спростовано обставини, на які посилається позивач стосовно неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №729дп від 10.10.2017, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 3 986,32 грн. нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечення відповідача щодо того, що на момент укладення договору оренди, орендоване приміщення не було придатне до його цільового використання, а саме: відсутнє опалення у приміщенні, вбиральні не працюють, відключене водопостачання та поламаний ліфт, що, на думку відповідача свідчить про те, що позивач не виконав свої обов`язки за договором, не надав майно в користування відповідачу в належному стані, що виключило можливість останнього використовувати це приміщення за призначенням, вести господарську діяльність та отримувати прибуток від такої діяльності, на що останній розраховував, судом відхиляються, з огляду на наступне.

Пунктами 5.6, 5.9 договору оренди передбачено, що орендар зобов`язується своєчасно здійснювати за власний рахунок поточний ремонт орендованого майна, а також здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна.

В акті приймання-передачі орендованого майна від 10.10.2017 зазначено, що майно потребує поточного ремонту, і відповідно, відповідач беручи вказане майно в оренду усвідомлював його стан, а саме потребу поточного ремонту, і лише 31 січня 2018 року мало місце повернення орендарю орендованого майна.

Таким чином, відповідач, підписуючи договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №729дп від 10.10.2017, а також акт приймання-передачі орендованого майна від 10.10.2017, погодився з усіма умовами, узгодженими сторонами у договорі, тому посилання відповідача на неналежний стан майна, переданого позивачем в оренду, що виключило можливість останнього використовувати це приміщення за призначенням, вести господарську діяльність та отримувати прибуток від такої діяльності, судом відхиляються.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд виходить з наступного.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у сумі 164,02 грн. та 504,74 грн. інфляційних витрат, нарахованих згідно ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, підлягають задоволенню як правомірні та обґрунтовані .

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 643,13 грн. пені , суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 3.8 договору сторонами передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Орендодацю у визначеному пунктом 3.1. Договору співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Суд вважає помилковим посилання відповідача на п.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013, відповідно до якого у зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане. Вказаний пункт постанови не підпадає під спірні правовідносини, оскільки прострочення відповідачем грошового зобов`язання відбулося за окремі платежі та окремі періоди (щомісячно), а тому позовна давність має обчислюватися окремо щодо кожного прострочення платежу у відповідності до абз.2 п.4.2 постанови, яким встановлено, що якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов`язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої ст.232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції.

Таким чином, перебіг строку спеціальної позовної давності до нарахованої пені у розмірі 643,13 грн. має рахуватися наступним чином:

-згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) за жовтень 2017 року - з 12.05.2018 року;

- згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) за листопад 2017 року - з 12.06.2018 року.

- згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) за грудень 2017 року - з 12.07.2018 року.

- згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) за січень 2018 року - з 12.08.2018 року.

З огляду на вищевикладене, строк звернення за вимогою про стягнення пені у розмірі 643,13 грн. є наступним:

-згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) за жовтень 2017 року - до 13.05.2019 року;

- згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) за листопад 2017 року - до 13.06.2019 року.

- згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) за груднь 2017 року - до 13.07.2019 року.

- згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) за січень 2018 року - до 13.08.2019 року.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені, виходячи з п. 3.8 договору, приписів ст. 232 ГК України, 253, 254, 530 ЦК України, ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", суд встановив, що позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача з відповідача пені у розмірі 643,13 грн. є вірно розрахованими, обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення штрафу у розмірі 398,63 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 3.9. Договору сторони передбачили, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Відповідач у своєму відзиві вказує на те, що одночасне стягнення за договором оренди штрафу та пені є неправомірним та таким, що суперечить статті 61 Конституції України.

Суд не погоджується з даним твердженням відповідача, виходячи з наступного.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині 1 ст. 193 ГК України, яка також передбачає, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, а також від 22.03.2018р у справі №911/1351/17.

Враховуючи встановлений факт прострочення виконання відповідачем обов`язків по сплаті орендної плати, передбачених п.3.1 договору, суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем штрафу у розмірі 398,63 грн.

Щодо заперечень відповідача, що Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева» не є стороною, яка має право на звернення до суду з вимогами про стягнення коштів за договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №729дп від 10.10.2017, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів надання будь-яких повноважень з боку дійсного власника майна (Державного концерну «Укроборонпром») на користь позивача щодо володіння, користування або розпорядження нерухомим майном, що є предметом спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1.1. Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові вбудовані приміщення на 4-му поверсі 7-поверхової будівлі ЦЗЛ, літ. "Р/1-7" (інв. №000513), загальною площею 62,9 кв.м, за адресою: м.Харків, вул.Плеханівська, 126 (далі-Майно), яке перебуває на балансі ДП "Завод імені В.О. Малишева".

Преамбулою вищевказаного договору передбачено, що сторонами зазначеного договору є: ДП «Завод імені В.О. Малишева» та ФОП Кабачний В.В.

Згідно Інформаційної довідки на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №68360235 від 19.09.2016 року нежитлова будівля літ. "Р/1-7" загальною площею 17323,2 кв.м. за адресою м.Харків, вул.Плеханівська, 126 належить на праві власності Державі Україна в особі ДП "Завод імені В.О. Малишева", .

Відповідно до п.4.10 Статуту ДП "Завод імені В.О. Малишева", затвердженого наказом ДК "Укроборонпром" №25 від 29.01.2018 року, підприємство має право здавати в оренду підприємствам, установам і організаціям, а також громадянам нерухме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно (устаткування, транспортні засоби, інвентар та інші матеріальні цінності, які йому належать).

Отже з вищевикладеного вбачається, що нежитлові вбудовані приміщення на 4-му поверсі 7-поверхової будівлі ЦЗД, літ. "Р/1-7" належать саме ДП "Завод імені В.О. Малишева", та відповідно, вказане нерухоме майно було передано в оренду ФОП Кабачному на законних підставах. З огляду на вказане, доводи відповідача про те, що ДП "Завод імені В.О. Малишева" є неналежним позивачем є безпідставними та необгрунтованими.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 11 ГПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку щодо повного задоволення заявлених ДП "Завод ім. В.О. Малишева" позовних вимог.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 13, 18, 73-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

1. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кабачного Володимира Володимировича (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» (код в ЄДРПО 14315629, адреса: 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126) суму заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №729дп від 10.10.2017 року у розмірі 3986 грн. 32 коп. за період жовтень 2017 року - січень 2018 року (включно), 164 грн. 02 коп. 3% річних, 504 грн. 74 коп. інфляційних втрат, 398 грн. 63 коп. штрафу, 643 грн. 13 коп. пені та 1921 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання його повного тексту.

Рішення буде розміщено за адресою в мережі Інтернет: www.court.gov.ua.

Повне рішення складено "01" липня 2019 р.

Суддя С.Ч. Жельне