ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2019 р. Справа №5015/2985/12

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Данко Л.С.

Кордюк Г.Т.

секретар судового засідання Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал за № Вих-Вд2247-19 від 21.03.2019 (вх. № ЗАГС 01-05/1100/19 від 22.03.2019)

на рішення Господарського суду Львівської області від 16.01.2019 (суддя Матвіїв Р.І., повний текст складено 22.02.2019)

у справі №5015/2985/12

за позовом: Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал (надалі ЛМКП Львівводоканал), м. Львів

до відповідача: приватного акціонерного товариства Компанія Ензим (надалі ПрАТ Компанія Ензим), м. Львів,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Львівської міської ради, м. Львів

про стягнення 1 393 854,00 грн

за участю учасників справи:

від позивача: Коваль Р.П. адвокат (довіреність № вих.-вд746-19 від 05.02.2019)

від відповідача: Балаєв Ф.Д. адвокат (довіреність № 2712 від 16.11.2018)

від третьої особи: не з`явився

Відповідно до п.9 ч.1 Перехідних Положень розділу ХІ ГПК України в редакції з 15.12.2017 справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ВСТАНОВИВ:

19.07.2012 ЛМКП Львівводоканал звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ПрАТ Компанія Ензим про стягнення 1 153 535,00 грн. додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднень та 240 319,70 грн за скид понаднормативних забруднень.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 18.09.2012 зупинено провадження у справі № 5015/2985/12 до вирішення Галицьким районним судом м. Львова пов`язаної із нею справи № 1304/7647/12 (провадження № 2а/1304/488/12) (а.с. 123-124 том І).

Ухвалою суду від 17.04.2015 поновлено провадження у справі (а.с. 54-155 том І).

Ухвалою суду від 09.06.2015 зупинено розгляд справи № 5015/2985/12 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 5015/3041/12 за позовом ЛМКП Львівводоканал до ПрАТ Компанія Ензим про стягнення додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих забруднень (а.с. 34-36 том ІІ).

Ухвалою суду від 21.08.2018 поновлено провадження у справі № 5015/2985/12 (а.с. 39 том ІІ).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.01.2019 у справі № 5015/2985/12 у задоволенні позову відмовлено повністю (а.с. 190-198 том ІІ).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не подано доказів на підтвердження показника виробничої собівартості ЛМКП Львівводоканал по очищенню 1 куб. м. стічних вод з вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій забруднюючих речовин, який повинен був застосовуватись у формулі розрахунку додаткової плати за скид понаднормативних забруднень, є неможливим проведення розрахунку, а також здійснити перевірку розрахунку суми додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднень на підставі актів відбору проб №4524 від 18.04.2012 та № 4542 від 27.04.2012 результатів вимірювань № 147 та №169, заявленої до стягнення у даній справі. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що розрахунок на суму 1 393 854,00 грн, проведений позивачем, є непідтвердженим належними та достовірними доказами, що згідно з правилами доказування, встановленими ГПК України, не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з даним рішенням, ЛМКП Львівводоканал подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що в даному випадку норматив плати для розрахунку розміру плати підприємств за скид наднормативно забруднених стічних вод установлено у п.п.8.2, 8.2.1 місцевих Правил затверджених рішенням виконкому ЛМР від 18.09.2002 № 292, які є чинними і відповідно є обов`язковими до виконання на території даної місцевої ради. При цьому жодних обов`язків документально підтверджувати норматив плати «показниками» виробничої собівартості очищення не встановлено. Також апелянт зазначає, що судом при прийнятті оскаржуваного рішення безпідставно було взято до уваги висновки викладені у постанові Верховного суду від 15.02.2018 по справі № 5015/3041/12.

В зв`язку з перебуванням членів колегії суддів по розгляду справи № 5015/2985/12 суддів Плотніцького Б.Д. та Желіка М.Б., 08.07.2019 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи, в результаті чого суддів Плотніцького Б.Д. та Желіка М.Б. замінено на суддів Данко Л.С. та Кордюк Г.Т.

Представник скаржника в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/2679/19 від 22.04.2019), вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечили, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. В письмових поясненнях (зареєстровані в канцелярії суду за вх№ 01-04/2071/19 від 01.04.2019) підтримує доводи апеляційної скарги повністю, в зв`язку з чим просить суд її задоволити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив наступне.

13.10.2009 між ЗАТ Компанія Ензим (абонент) та ЛМКП Львівводоканал (Львівводоканал) укладено договір №300058 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі, згідно з умовами якого Львівводоканал надає послуги у забезпеченні питною водою та прийманні стічних вод, а абонент користується послугами: здійснює забір води з водопроводу, скид стічних вод у каналізацію і сплачує вартість наданих послуг на умовах, які визначені договором та чинним законодавством України, зокрема: Законом України Про питну воду і питне водопостачання, Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, Правилами технічної експлуатації систем комунального водопостачання та водовідведення, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації міст та селищ України, Правилами приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації Львова (а.с. 6-7 том І).

У п.2.2.7 договору зазначено, що абонент зобов`язується не перевищувати встановлені ліміти водоспоживання і водовідведення та допустимі концентрації забруднювальних речовин в контрольних колодязях на каналізаційних випусках абонента.

Згідно з п. 5.1 договору термін його дії - один рік. Договір вважається переукладеним на новий термін на тих самих умовах, якщо за один місяць до його припинення жодна зі сторін не заявить про закінчення його дії (п.5.2. договору).

За умовами п. 3.6 договору факт скиду абонентом стічних вод із перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин зумовлює виникнення у нього обов`язку зі сплати додаткової плати, проведеної Львівводоканалом, розрахованої відповідно до Правил приймання.

28.12.2010 позивачем до договору № 300058 на підставі Проекту ліміту на скид в міську каналізацію від 22.12.2010 № 1561 затверджено Ліміт № 1549 на скид забруднювальних речовин в систему міської каналізації ЗАТ Ензим, чинний з 01.01.2011, яким визначено допустимі концентрації забруднювальних речовин у стічних водах підприємства (а.с. 11 том І).

01.12.2011 між ЛМКП «Львівводоканал» (водоканал) та ПрАТ «Компанія Ензим» (абонент) укладено договір №217 про приймання наднормативно забруднених стічних вод, який укладено у зв`язку з неможливістю абонента забезпечити виконання Правил приймання стічних вод підприємств у комунальну систему каналізації міста Львова. Так, водоканал приймає наднормативно забруднені стічні води абонента, а абонент здійснює скид наднормативно забруднених стічних вод у каналізацію і сплачує додаткову плату за приймання цих вод на умовах, які визначені договором згідно з Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальну систему каналізації міста Львова (а.с. 8-9 том І).

Згідно з п. 4.3 договору № 217 визначено, що при виявленні перевищення фактичної концентрації будь-якого інгредієнта, вказаного в п.2.1 договору над концентрацією, визначеною вищезазначеним пунктом, - оплата послуг водовідведення здійснюється абонентом з коефіцієнтом кратності, що визначається Водоканалом за нормами (ГН дод. 10.1, 10.2 Правил, ГДК дод. 10.3 Правил) і чинними тарифами відповідно до Правил.

Наказом Управління інженерного господарства ЛМКП Львівводоканал від 29.12.2011 змінено тарифи на послуги водопостачання та водовідведення, зокрема, для інших споживачів (за 1 м3) з 01.01.2012 року 1,96 грн., про що повідомлено відповідача (а.с. 46 том І).

30.01.2012 позивачем на підставі угоди про якість від 01.01.2012 №217 затверджено тимчасовий ліміт № 1698, чинний від 01.01.2012, яким визначено допустимі концентрації забруднювальних речовин у стічних водах підприємства (а.с. 12 том І).

18.04.2012 та 27.04.2012 позивачем за участю представника відповідача складено акти № 4524 та № 4542 про відбір контрольної вибіркової проби стічних вод для проведення головного і контрольного хімічних аналізів. Проби для проведення контрольного аналізу запломбовано (пломба ЛВК - 12) (а.с. 13-14 том І).

За результатами проведених аналізів Хіміко-бактеріологічної лабораторії ЛМКП Львівводоканал оформлено результати вимірювань № 147 по акту № 4524 від 18.04.2012 та № 169 по акту № 4542 від 27.04.2012. Зокрема, визначено показники якості стічних вод: хлориди 2 339,7 г/куб.м., 2 410,6 г/куб.м., залізо 2,34 г/куб., 4,6 г/куб.м., сухий залишок 6 348,0 г/куб.м., 5 659,0 г/куб.м. (а.с. 15-16 том І).

Відділ контролю за водоспоживанням та водовідведенням ЛМКП Львіводоканал здійснив розрахунок величини додаткової плати для ПрАТ Компанія Ензим за скид стічних вод з порушенням вимог Правил щодо їх складу та властивостей №4406/36 від 10.05.2012, відповідно до якого визначено плату за приймання наднормативно забруднених стічних вод, що перераховується підприємством Водоканалу, на суму 1 153 535,00 грн, плату, що перераховується до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища, на суму 240 319,70 грн, тобто, всього на суму 1 393 854,00 грн (а.с. 17 том І).

24.05.2012 ЛМКП Львівводоканал надіслав ПрАТ Компанія Ензим претензію №4406 про додаткову плату за скид стічних вод з порушенням вимог Правил щодо їх складу і властивостей на суму 1 5393 854,00 грн (а.с. 18 том І).

Однак дана вимога була залишена без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

В свою чергу відповідач проти позову заперечує. Зокрема, зазначає, що надані позивачем акти відбору проб і результати вимірювань не містять даних про час початку і закінчення відбирання проби, про метод відбирання проби, даних про час поступлення проби в лабораторію та про час початку і закінчення проведення лабораторного вимірювання, даних про керівні нормативні документи, якими керувалась лабораторія. Крім того, вважає, що використання позивачем при розрахунку повної вартості тарифу водовідведення (1,96 грн), а не нормативу плати за очищення 1 куб. м. стічних вод, не відповідає формулі, зазначеної в Інструкції про встановлення та стягнення плати та скид промислових стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Держбуду України від 19.07.2002 № 37. При цьому відповідач звертає увагу на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 5015/3041/12 та доводить, що відсутність величини собівартості очищення 1 куб.м. стічних вод з вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій забруднюючих речовин виключає можливість правильного обрахування додаткової плати за скид понаднормативних забруднень, у зв`язку із чим розрахунок не може вважатись належним доказом у справі на підставі якого ЛМКП Львівводоканал заявлено позовні вимоги.

Третя особа підтримує заявлені позивачем вимоги у позові, зазначає, що місцеві Правила приймання є обов`язковими для всіх підприємств, яким водоканали надають послуги з водовідведення та які розташовані на території даної місцевої ради.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дані правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 300058 на подачу води з комунальним водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі.

Питання приймання стічних вод у систему міської каналізації міста Львова регулюється Правилами приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації міста Львова, затвердженими рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.09.2002 № 292 (далі місцеві Правила), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 № 37 (далі Правила), Інструкцією про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженою цим же наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України (далі Інструкція), Правилами охорони поверхневих вод від забруднення зворотними водами та іншими чинними нормативними актами, які регулюють питання приймання стічних вод у систему каналізації.

Інструкція встановлює єдиний на території України порядок встановлення та стягнення плати за скиди промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів і поширюється на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації, та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (п. 1.2 Інструкції).

Розділом ІІ Інструкції передбачено нормативи плати за скид стічних вод підприємств у системи каналізації населених пунктів, зокрема, п. 2.3 передбачено нормативи плати за скид понаднормативних забруднень, які сторони передбачили у договорі № 217 від 01.12.2011.

Як вбачається з розрахунку № 4406/36 від 10.05.2012, величина додаткової плати визначалася відповідно до вимог Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, Правил приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації м. Львова та на підставі чинного договору № 300058, актів від 18.04.2012 № 4524 та від 27.04.2012 № 4542. Зокрема, розрахунковий коефіцієнт кратності Кр для об`єкта абонента згідно з формулою визначено наступним чином: КР=КХ5+КІ+(КП+Е-КП), у подальшому взято до уваги тариф на послуги водовідведення (1,96 грн.), об`єм скинутих стічних вод за квітень 2012 (64 462 куб. м.), норматив плати згідно з п.8.2.1 Правил (Чт=1), тариф на приймання стічних вод (Ті), коефіцієнт згідно з п.4.2 Інструкції (0,25), коефіцієнт ПДВ (5/6) (а.с. 17 том І).

Однак, на час проведення даного розрахунку Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України втратили чинність на підставі Наказу Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008 № 190, яким затверджено Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України.

Щодо положень місцевих Правил, то згідно з п.8.4.3 у випадку порушення Правил стосовно вимог до складу і властивостей стічних вод підприємств, що скидаються в міську каналізацію, підприємства-порушники сплачують додаткову плату як водоканалу за водовідведення (обчислену за підвищеним коефіцієнтом кратності), так і на рахунок міського фонду охорони навколишнього природного середовища (п.п. 8.4.5, 8.4.9). При цьому тарифи і об`єми визначаються згідно з груповим рахунком за послуги водопостачання і водовідведення за розрахунковий період, в якому було виявлене порушення.

Згідно з п. п.8.4.4 місцевих Правил розрахунковий коефіцієнт кратності визначається за формулою, яка наведена в п.8.4.3 місцевих Правил, - КР=КХ5+КІ+(КП+Е-КП). Коефіцієнт кратності (Кк) для розрахунку з урахуванням наднормативного скиду кількох речовин та інших порушень не може бути більшим за 10. Коефіцієнт кратності при перевищенні фактичної концентрації над допустимою лише однієї речовини не може перевищувати 5 (за умови відсутності дозволу на скид - 9).

Згідно з п. 8.2 місцевих Правил при перевищенні вмісту забруднювальних речовин у стічних водах підприємств, що скидаються у міську каналізацію, порівняно з встановленими Правилами, підприємства сплачують Водоканалу плату за скид наднормативних забруднень, яка нараховується за нормативом плати за очищення 1 куб.м стічних вод з вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій (Нп), який встановлюється як частка від тарифу за послуги водовідведення: Нпі = Чт х Ті, де

Чт частка собівартості очищення стічних вод у виробничій собівартості послуг водовідведення;

Ті тариф встановлений за послуги водовідведення.

Відповідно до п.8.2.1 місцевих Правил для розрахунку плати підприємства за скид нормативно забруднених стічних вод (п.8.4.5 даних Правил) застосовується показник частки від тарифу за послуги водовідведення: Чт = 1.

Крім цього, п. 2.3 Інструкції про встановлення та стягнення плати та скид промислових стічних вод у системи каналізації населених пунктів передбачено, що нормативи плати за скид понаднормативних забруднень у системи каналізації населених пунктів (Нп) установлюються в місцевих Правилах приймання на рівні виробничої собівартості очищення 1 куб.м стічних вод з умістом забруднень у межах установлених в місцевих Правилах приймання допустимих концентрацій забруднюючих речовин. Виробнича собівартість очищення 1 куб.м. стічних вод визначається згідно з Порядком формування тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, затвердженим наказом Держбуду України від 27.06.2001 № 139.

Суд звертає увагу, що на час виникнення спірних відносин Порядок формування тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, затверджений наказом Держбуду України від 27.06.2001 № 139 втратив свою чинність на підставі Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 45 від 24.06.2011, яким нового Порядку натомість не затверджувалося.

Разом з тим на той час чинним був Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затверджений Постановою КМУ від 01.06.2011 № 869 Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги. Тому, виробнича собівартість очищення 1 куб. м. стічних вод повинна визначатися згідно з зазначеним Порядком.

Аналогічні висновки викладено Верховним судом у постанові від 15.02.2018 року у справі №5015/3041/12.

Апеляційна інстанція, перевіривши наданий позивачем розрахунок №4406/36 від 10.05.2012 величини додаткової плати для ПрАТ «Компанія Ензим», встановила невідповідність порядку та методології обчислення додаткової плати за скид наднормативно забруднених стічних вод вимогам, встановленим п. 2.3, п. 4.2 Інструкції, зокрема, у досліджуваному розрахунку норматив плати за скид понаднормативних забруднень у системи каналізації населених пунктів застосовано у розмірі тарифу на послуги централізованого водовідведення відповідно до вимог та із застосуванням методології розрахунків, встановленої місцевими Правилами, а не на рівні виробничої собівартості очищення 1 куб.м. стічних вод з вмістом забруднень у межах установлених допустимих концентрацій забруднюючих речовин, як це передбачено вимогами п.2.3 Інструкції.

Слід зазначити, що аналогічне питання щодо застосування відповідного показника у формулі розрахунку величини додаткової плати було предметом розгляду в іншій господарській справі №5015/3041/12, розглянутій Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 15.02.2018 за участю тих самих учасників справи, що і в даній справі. Зокрема, Верховний суд дійшов висновку, що відсутність документів щодо підтвердження показника виробничої собівартості ЛМКП Львівводоканал по очищенню 1 куб. м. стічних вод з вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій забруднюючих речовин, який є одним із складових частин формули розрахунку додаткової плати за скид понаднормативних забруднень та повинен дорівнювати виробничій собівартості очищення 1 куб. м. стічних вод згідно вимог пункту 3.2 Інструкції, унеможливлює проведення розрахунку суми додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднень.

В силу ч.4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В межах розгляду справи №5015/3041/12 було призначено судово-економічну експертизу щодо визначення правильності обчислення суми плати за скид стічних вод з перевищенням гранично допустимих концентрацій забруднюючих речовин, а також для встановлення відповідності формули, на підставі якої позивачем здійснено розрахунок плати за скид стічних вод, вимогам Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої Наказом Держбуду України 19.02.2002 № 37.

Як зазначалося вище, ухвалою суду від 09.06.2015 було зупинено розгляд даної справи № 5015/2985/12 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №5015/3041/12 (а.с. 34-36 том ІІ). Зокрема, необхідність зупинення обґрунтовувалась тими обставинами, що у межах вказаної справи призначено судову експертизу.

Тобто, розрахунок позивачем у даній справі здійснювався на підставі таких же нормативних документів, за такими ж формулами та основними показниками (тариф на послуги водовідведення, коефіцієнт згідно з п.4.2 Інструкції, коефіцієнт ПДВ, норматив плати згідно з п.8.2.1 Правил), як і у вищевказаній справі, за виключенням спірного періоду, яким у даній справі є квітень 2012 року, а в іншій справі травень 2012 року.

Згідно Висновку судово-економічної експертизи від 29.06.2016 № 1876 у справі №5015/3041/12, порядок розрахунку додаткової плати підприємства за скид наднормативно забруднених стічних вод, наведений у розрахунку величини додаткової плати за скид стічних вод №4443/36 від 15.06.2012, складений на підставі актів відбору проб № 4545 від 03.05.2012 та № 4604 від 30.05.2012 та результатів вимірювань № 180 та № 277 не відповідає методології проведення таких розрахунків, встановленій вимогами пунктів 2.3, 4.2 Інструкції. У зв`язку із відсутністю документів щодо підтвердження показника виробничої собівартості ЛМКП "Львівводоканал" по очищенню 1 куб.м. стічних вод з вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій забруднюючих речовин не надається можливим провести розрахунки суми додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднень на підставі актів відбору проб № 4545 від 03.05.2012 та № 4604 від 30.05.2012, результатів вимірювань № 180 та № 277, яка підлягає сплаті ПрАТ "Компанія Ензим" у відповідності до вимог Інструкції.

Оскільки розрахунки у справі № 5012/3041/12 та у даній справі здійснювались на підставі одних і тих же нормативних документів та основних показників, суд враховує такі висновки як підтвердження невідповідності здійсненого позивачем розрахунку методології проведення таких розрахунків, встановленій вимогами п. 2.3, п.4.2 Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 № 37.

В матеріалах справи відсутні документи щодо підтвердження показника виробничої собівартості ЛМКП Львівводоканал по очищенню 1 куб. м. стічних вод з умістом забруднень у межах допустимих концентрацій забруднюючих речовин.

Натомість позивачем долучено до матеріалів справи службову записку начальника планово-економічного відділу підприємства від 27.11.2018, яка на думку позивача, підтверджує, що одиницею для калькуляції витрат та формування тарифу є 1 м3 водовідведення, а не очищення 1 м3 стічних вод.

Зокрема, у вказаній записці зазначено, що відповідно до постанови №869, а саме Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, тарифи на централізоване водопостачання та водовідведення - це вартість одиниці (1 куб. метр) централізованого водопостачання чи водовідведення відповідної якості як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат, витрат на відшкодування втрат, планованого прибутку (а.с. 146 том ІІ).

Також позивачем долучено розподіл витрат на послуги водопостачання та водовідведення за групами споживачів по ЛМКП Львівводоканал на 2012 рік з визначенням собівартості 1м3, річний план ліцензованої діяльності з водопостачання та водовідведення ЛМКП Львівводоканал на 2012 рік, розрахунок повної собівартості та середньозваженого тарифу на централізоване водопостачання та водовідведення на 2012 рік, постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 240 від 27.12.2011 про встановлення тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення ЛМКП "Львівводоканал" з 01.01.2012 (а.с. 147-153 том ІІ).

Проте, колегія суддів зазначає, що вказані документи не містять показника виробничої собівартості по очищенню 1 куб. м. стічних вод з умістом забруднень у межах допустимих концентрацій забруднюючих речовин, необхідність та наявність якого зазначено вище. Собівартість 1м3 на послуги водопостачання та водовідведення, вказана в розподілі витрат за групами споживачів по ЛМКП Львівводоканал на 2012 рік, не є тим же показником, що й показник виробничої собівартості по очищенню 1 куб. м. стічних вод з умістом забруднень у межах допустимих концентрацій забруднюючих речовин, що випливає з аналізу положень п.8.2 місцевих Правил, п.2.3 Інструкції, та не спростовано сторонами. Тому, зазначені твердження скаржника є безпідставними.

Доводи скаржника про те, що чинність місцевих Правил підтверджена постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.07.2006 у справі №1/84-22/26(55) за позовом Львівської державної залізниці до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання недійсним рішення № 292 від 18.09.2002, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.05.2007, є недоречними, адже у даній справі оспорюється підставність та обґрунтованість здійснення розрахунку на підставі Правил, а не чинність самих Правил.

Враховуючи наведене, за обставин неподання позивачем у даній справі доказів на підтвердження показника виробничої собівартості ЛМКП Львівводоканал по очищенню 1 куб. м. стічних вод з вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій забруднюючих речовин, який повинен був застосовуватись у формулі розрахунку додаткової плати за скид понаднормативних забруднень, неможливим є проведення розрахунку, а також здійснення перевірки розрахунку суми додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднень на підставі актів відбору проб № 4524 від 18.04.2012 та № 4542 від 27.04.2012 результатів вимірювань № 147 та № 169, заявленої до стягнення у даній справі.

Тобто, розрахунок на суму 1 393 854,00 грн, проведений позивачем, є непідтвердженим належними та достовірними доказами, що згідно з правилами доказування, встановленими ГПК України, не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ЛМКП «Львівводоканал» про стягнення з ПрАТ «Компанія Ензим» 1 393 854,00 грн додаткової плати за скид вод з перевищенням допустимих забруднень в зв`язку з чим правомірно відмовлено у позові.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

В свою чергу відповідачем належним чином підтверджено свої доводи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 16.01.2019 у справі № 5015/2985/12 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки передбаченні ст.288 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Л.С. Данко

Г.Т. Кордюк