РІШЕННЯ

м. Київ

25.06.2019Справа № 910/3066/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М., розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу № 910/3066/19

за позовом приватного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль», м. Радомишль,

до публічного акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Дакорт», м. Львів,

про визнання відмови у виплаті неправомірною та стягнення за банківською гарантією 580 656,18 грн.,

за участю представників:

позивача - Велічанського С.А. (адвокат; довіреність від 02.01.2019 №1);

відповідача - Супрун О.В. (адвокат; довіреність від 15.03.2019 №120);

третя особа - не з`явилися,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11.03.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» (далі - Комбінат) до публічного акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (далі - Банк) про: визнання відмови Банку від 26.12.2018 у виплаті за банківською гарантією від 26.12.2018 №325РМ/UAH/3965 (далі - Гарантія) неправомірною; стягнення з Товариства на користь Комбінату 572 160,00 грн. суми за гарантію, 5 721,60 грн. інфляційних витрат і 2 774,58 грн. трьох відсотків річних, а всього 580 656,18 грн.

Комбінат обґрунтовує позовні вимоги таким:

- 16.11.2015 Комбінатом (компанія) і товариством з обмеженою відповідальністю «Дакорт» (далі - Товариство) (дистриб`ютор) було укладено дистриб`юторську угоду №16/11/41 (далі - Угода), за умовами якої компанія поставляє товари, а дистриб`ютор зобов`язується прийняти та оплатити вартість отриманого товару;

- Товариством (принципал) і Комбінатом (бенефіціар) було укладено договір за умовами якого принципал повинен надати банківську гарантію на користь бенефіціара у сумі 1 500 000,00 грн. у забезпечення своїх зобов`язань за договором. 24.04.2018 Банком (гарант) і Товариством було укладено Гарантію платежу за умовами якої безвідклично зобов`язуються, незалежності від дійсності та наслідків договору, виплатити на користь бенефіціару суму, що не перевищує 1 500 000,00 грн. протягом п`яти банківських днів після одержання письмової вимоги бенефіціара;

- відповідно до умов договору Комбінат відвантажував Товариству товар у зворотній тарі, що підтверджується видатковими накладними за період з 12.01.2018 по 27.11.2018;

- згідно із умовами договору Товариство було зобов`язане повернути Комбінату зворотну тару у строк обумовлений договором, однак Товариство належним чином не виконало свого зобов`язання та не повернуло у зазначені строки зворотну тару;

- з метою реалізації свого права позивач звернувся до відповідача у порядку передбаченому Гарантією, а саме: Товариство надіслало на адресу Банку вимогу від 19.12.2018 № 1091 (далі - Вимога) про виплату на підставі Гарантії, яка була підписана фінансовим директором Комбінату А.Геновим, повноваження підтверджуються довіреністю від 01.01.2018 №1;

- 31.12.2018 Комбінат отримав лист від Банку, в якому було відмовлено у задоволенні вимоги, з посиланням на те, що Вимога була підписана не уповноваженою особою;

- позивач зазначив, що Вимога була належним чином оформлена, підписант А.Генов мав достатні повноваження для її підписання, а відмова Банку у виплаті за є неправомірною;

- оскільки відповідачем нездійснено виплату по Гарантії позивачем нараховано 3% річних за порушення строків оплати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2019 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

20.03.2019 Товариство подало суду документи на виконання вимог ухвали суду від 15.03.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2019 було прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі № 910/3066/19; розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 23.04.2019; товариство з обмеженою відповідальністю «Дакорт» залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

01.04.2019 до суду надійшли документи від позивача для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду.

12.04.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на відсутність у листі - вимозі повноважень представника на укладання правочинів на суму, що не перевищує еквівалент у гривнях 20 000,00 доларів США за курсом НБУ, у довіреності від 01.01.2018 № 1, яка видана А.Генову - фінансовому директору Комбінату. Банк зазначає відсутність документального підтвердження дотриманням позивачем порядку погодження вищевказаної довіреності Головою Наглядової ради приватного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль».

23.03.2019 від третьої особи до суду надійшли пояснення щодо предмету спору; представник ПАТ «Банк Кредит Дніпро» подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії статуту банку; представник ПАТ «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії статуту товариства.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дакорт» у своїх поясненнях проти задоволення позову заперечував із підстав порушення позивачем законодавства.

23.04.2019 Господарським судом міста Києва відкладено підготовче засідання до 15.05.2019.

13.05.2019 від представника Комбінату до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

15.05.2019 від директора ТОВ «Дакорт» надійшло клопотання про розгляд справи за його участі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/3066/19 до судового розгляду по суті на 05.06.2019.

05.06.2019 представник позивача подав суду клопотання про приєднання доказу до матеріалів справи.

У судовому засіданні 05.06.2019 Господарським судом відмовлено позивачу у задоволенні клопотання; у зв`язку з усним клопотанням представника позивача у справі оголошено перерву до 25.06.2019.

Після судового засідання яке відбулось 05.06.2019 до суду надійшло клопотання представника третьої особи про розгляд справи за його участі.

У судове засідання 25.06.2019 з`явились представники позивача та відповідача; представники третьої особа у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши вступне слово представників позивача і відповідача, з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

Представники позивача виступив з промовами (заключним словом), в якій посилалися на обставини і докази досліджені у судовому засіданні.

У судовому засіданні 25.06.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позов, пояснення третьої особи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.11.2015 Комбінатом і Товариством укладено Дистриб`юторську угоду від 16.11.2015 № 16/11/41 (Угода), за умовами якої:

- Комбінат здійснює поставку Товару, а Товариство зобов`язується прийняти та оплатити вартість отриманого товару; (пункт 1.1 Угоди)

- Поставка Товару здійснюється у зворотній тарі, яка підлягає поверненню Комбінату від Товариства. (пункт 12.1 Угоди) Сторони погодили строк повернення тари, а саме, для періоду з квітня по вересень - 15 днів з моменту поставки, і з жовтня по березень - 30 днів з моменту поставки; (пункт 12.5 Угоди)

- У разі неповернення або не своєчасного повернення тари, вважається, що тара автоматично перейшла у власність Товариства. При цьому Товариство зобов`язане відшкодувати Комбінату повну вартість не поверненої тари на підставі поточної її ціни, визначеній специфікацією протягом 7 днів з моменту складання акту, або у разі його не складання - з моменту, коли тара повинна бути повернута компанії; (пункт 12.10 Угоди)

- Комбінатом і Товариством укладено Специфікацію на тару, у якості додатку до Угоди, якою визначена її вартість.

Слід зазначити, що від імені Комбінату Угоду та Додаткову угоду підписано представником Геновим Андірєм Івановичем , якй діє на підставі довіреності №1 від 01.01.2016.

- Публічним акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» (Гарант) надано банківську гарантію платежу від 24.04.2018 № 325PM/UAIH/3695 (Гарантія) з метою забезпечення виконання зобов`язань Товариства (Принципал) перед Комбінатом (Бенефіціар) за Угодою від 16.11.2015 № 16/11/41.

- Гарантією Банк зобов`язується протягом 5 (п`яти) банківських днів заплатити Бенефіціару суму у розмірі, що не перевищує 1 500 000,00 грн., за умови отримання від Бенефіціара письмової вимоги із зазначенням того, що останній передав Принципалу поворотну тару - бочки КЕГ, а Принципал не виконав свої зобов`язання з повернення зворотної тари - бочок КЕГ, у строк, обумовлений в Договорі.

- Гарантією забезпечено виконання зобов`язання Товариства з відшкодування вартості не поверненої зворотної тари - бочок КЕГ, яка в силу пункт 12.10 Угоди перейшла у власність Товариства.

- Вимога бенефіціара повинна супроводжуватись завіреними належним чином доказами поставки поворотної тари - бочок ЕГ Принципалу за Договором, а саме копіями накладних, оформленимх відповідно до умов договору, та підписаних сторонами. Письмова вимога повинна бути підписана уповноваженими особами бенефіціара та супроводжуватись документами, як підтверджують повноваження таких осіб, засвідченими належним чином , та скріплена печаткою бенефіціара.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Угодою Товариство надало позивачеві банківську гарантію від 24.04.2018 № 325PM/UAIH/3695.

Строк дії Гарантії встановлено до 31.12.2018.

- У зв`язку з неналежним виконання Товариством Угоди щодо умов повернення тари, Бенефіціар звернувся до Банку з листом-вимогою від 19.12.2018 № 1091 про сплату грошових коштів за Гарантією в сумі 572 160,00 грн. До вказаної вимоги були додані документи, необхідні для сплати гарантії та визначені умовами гарантії. Дана вимога підписана фінансовим директором Комбінату А.Геновим, повноваження якого підтверджуються довіреністю від 01.01.2018 №1

- Листом від 26.12.2018 Банком відмовлено позивачу у задоволенні вимоги за Гарантією з причини відсутності повноважень підписанта зі сторони Бенефіціара у листі-вимозі від 19.12.2018 за Гарантіями.

Позивач вважає, що відмова Банком сплатити суму забезпечення за Гарантією в розмірі 572 160,00 грн. є безпідставною та незаконно, у зв`язку із чим просить суд стягнути з відповідача 572 160,00 грн.

Відповідач посилається на відсутність повноважень представника на укладання правочинів на суму, що не перевищує еквівалент у гривнях 20 000,00 доларів США за курсом НБУ менше нідж 572160грн, - у довіреності від 01.01.2018 № 1, яка видана А.Генову - фінансовому директору Комбінату відсутнє документальне підтвердження погодження вищевказаної довіреності Головою Наглядової ради приватного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль».

Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частини першої статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією.

Згідно з положеннями статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

За змістом статті 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У відповідності до статті 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

У розділі І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №639 (надалі - Положення), визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов`язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов`язання безпосередньо міститься в тексті гарантії. Гарантійний лист - це гарантія, що оформлена належним чином на паперовому носії.

Статтею 563 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Право гаранта на відмову в задоволенні вимоги кредитора встановлено статтею 565 Цивільного кодексу України, згідно з частиною першою якої гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.

З умов гарантії та норм права слідує, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, та направлення кредитором гаранту письмової вимоги. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає. Таким чином, законодавство містить вичерпний перелік підстав, на підставі яких Гарант може відмовити Бенефіціару у задоволенні його вимог.

Щодо посилань відповідача на відсутність повноважень представника позивача по підписанню вимоги по банківським гарантіям, то суд виходить із такого.

Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, яке затверджено Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року N 639, у редакції постанови Правління Національного банку України від 25 січня 2018 року N 5, визначено поняття вимоги.

Так, вимога є листом або повідомленням з вимогою до банку-гаранта/банку-контргаранта сплатити кошти за гарантією/контргарантією. Вимога за гарантією складається бенефіціаром і подається у довільній формі, якщо інше не визначено умовами гарантії (у якій має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією), або надсилається у формі повідомлення банку-гаранту. Вимога за контргарантією складається банком-гарантом (або іншим банком-контргарантом) і подається за довільною, якщо інше не визначено умовами контргарантії, формою або надсилається у формі повідомлення банку-контргаранту.

Термін «правочин» визначено Цивільним кодексом України. Зокрема, стаття 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

В силу частини третьої цієї статті одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Вимога платежу містить всі відомості щодо порушення Постачальником зобов`язань за Договором, які вимагаються статтею 563 ЦК України та умовами Гарантії, і така вимога є правовою підставою для здійснення Відповідачем платежу за Гарантією і не створює обов`язки для особи, яка його вчинила - бенефіціара, а цивільні права та обов`язки гаранта виникають з гарантії, а не вимоги.

Слід зазначити, що «вимога платежу» за своїм змістом є лише інформацією (листом/повідомленням) про настання обставин для сплати гарантії, яка(-ий/-е) подається у довільній формі або надсилається у формі повідомлення і не може є одностороннім правочином у розумінні статті 202 ЦК України.

Враховуючи наведене, дослідивши зміст гарантії від 24.04.2018 № 325PM/UAIH/3695 та вимоги від 19.12.2018 № 1091, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у виплаті за гарантією, оскільки пред`явлена позивачем вимога відповідала умовам гарантії.

У відповідності до норм частини першої сттті 202 Господарського кодексу України та статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання зобов`язань за гарантією у розмірі 572 160,00 грн.

Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача 2 774.58 грн. 3 % річних і 5 721,60 грн. втрат від інфляції (період нарахування з 28.12.2018 по 25.02.2019).

Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок сум та періодів нарахування та встановлено, що три відсотки річних та втрати від інфляції розраховані вірно.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «ГарсіяРуїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «ХіроБалані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та МесропМовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що відповідач не довів в розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, зважаючи на відсутність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у даній справі, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з огляду на його обґрунтованість та доведеність.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" до публічного акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт" про: визнання відмови Банку від 26.12.2018 у виплаті за банківською гарантією від 24.04.2018 №325РМ/UAH/3965 неправомірною; стягнення з публічного акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" на користь приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" 572 160(п`ятсот сімдесят дві тисячі сто шістьдесят ),00 грн. суми за гарантію та 5 721(п`ять тисяч сімсот двадцять одну),60 грн. - інфляційних втрат та 2774(дві тисячі сімсот сімдесят чотири), 58 грн 3% річних, задовольнити повністю.

2. Визанати неправомірною відмову публічного акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" від 26.12.2018 у виплаті приватному акціонерному товариству "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" за банківською гарантією від 24.04.2018 №325РМ/UAH/3965.

3.Стягнути з публічного акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" (код14352406, 01601, вул.Жилянська, 32, м. Київ) на користь приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (код05418365, 12201, вул. Мікгород, 71 , м.Радомишль, Житомирської обл.) 572 160(п`ятсот сімдесят дві тисячі сто шістьдесят ),00 грн. суми за гарантію платежу №325РМ/UAH/3965 від 24.04.2018, 5 721(п`ять тисяч сімсот двадцять одну),60 грн. - інфляційних втрат та 2774(дві тисячі сімсот сімдесят чотири), 58 грн 5 721,60 грн. - інфляційних втрат, 2774(), 58 грн 3% річних, 8582 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят дві),40 грн. судового збору .

4. Судові витрати покласти на відповідача

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04.07.2019

Суддя І.Д. Курдельчук