УХВАЛА

м. Київ

02.07.2019Справа № 910/8323/19

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Дан Авто», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа-1: Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особи-2: Державний реєстратор Державного підприємства "Київоблреклама" Кашніков Руслан Едуардович, третя особа-3: Державний реєстратор Комунального підприємства "Правочин" Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області Панченко Юлія Олександрівна, третя особа-4: Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційна служба» Маломощаницької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області Касюк Віктор Васильович, третя особа-5: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкий Вадим Володимирович про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

Представники учасників справи: не викликались

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань, нотаріусам, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, комісіям, технічним адміністраторам Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань, іншим органам чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації, проводити будь-які реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ДАН-АВТО" .

Заява про забезпечення позову обґрунтована наступним.

Згідно протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Дан Авто» № 23/09-15 від 22.09.2015, Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі, ОСОБА_1 став єдиним засновником і власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Дан Авто» (далі - товариство).

Згідно протоколу № 12/10-15 від 12.10.2015 року та наказу від 13.10.2015 року ОСОБА_1 був призначений директором.

В подальшому, з сайту Міністерства юстиції України Сокирко Назару Олеговичу стало відомо про те, що згідно даних реєстру останній не є засновником та директором підприємства.

Як зазначає заявник, спочатку учасником (власником 100% корпоративних прав) стала ОСОБА_2 на підставі підробленого рішення № 23/11/-18 від 23 листопада 2018 року та Акту прийому-передачі частки в розмірі 100% в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Дан Авто» від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , справжність підпису на яких посвідчена Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном Олександром Юрійовичем.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном Олександром Юрійовичем повідомлено, що засновник Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Дан Авто» - громадянин ОСОБА_1 та громадянка ОСОБА_2 не звертались до нього з приводу вчинення нотаріальних дій 23.11.2018.

Зміна учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Дан Авто» з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 була проведена 28.11.2018 Державним реєстратором Державного підприємства "Київоблреклама" Кашніковим Русланом Едуардовичем.

За твердженням заявника, ним не приймалось рішення загальних зборів № 23/11-18 від 23.11.2018 щодо відчуження частки Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Дан Авто». Рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Дан Авто» № 23/11-18 від 23.11.2018 підписане невідомою особою, шляхом копіювання підпису заявника.

Заявником зазначено, що ОСОБА_2 , достеменно знаючи про підробку документів - протоколу, акту прийому-передачі та статуту товариства, а також печатки товариства, здійснила відчуження 100% корпоративних прав в товаристві на користь ОСОБА_3 .

Державним реєстратором ДП "Правочин" Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області Панченко Юлією Олександрівною внесено зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та змінено керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Дан Авто» з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

У подальшому ОСОБА_3 прийняв рішення учасника, оформлене рішенням учасника від 20.06.2019 та за Актом від 20.06.2019 передав 100% корпоративних прав в товаристві на користь ОСОБА_7 .

На підтвердження обставин, викладених вище, заявником надано витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 27.11.2018, 05.12.2018, 28.12.2018, 25.06.2019.

Вказане, на думку заявника, свідчить про об`єктивно існуючу імовірність ускладнення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

За приписами ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Частинами 1, 3 ст.138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

За змістом ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Тобто забезпечення позову може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 30.03.2018р. Верховного суду по справі №905/2130/17 та від 13.02.2018р. по справі №911/2930/17.

Як вбачається зі змісту поданої заяви, ОСОБА_1 був єдиним засновником і власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Дан Авто».

У подальшому власником 100% корпоративних прав стала ОСОБА_2 на підставі рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Дан Авто» № 23/11/-18 від 23.11.2018 року та Акту прийому-передачі частки в статутному капіталі товариства.

27.12.2018 ОСОБА_2 здійснила відчуження 100% корпоративних прав в товаристві на користь ОСОБА_3 .

У подальшому ОСОБА_3 прийняв рішення учасника, оформлене рішенням учасника від 20.06.2019 та за Актом від 20.06.2019 передав 100% корпоративних прав в товаристві на користь ОСОБА_7 .

ОСОБА_1 подано позов про застосування наслідків нікчемного правочину, внаслідок якого з власності ОСОБА_1 протиправно вибуло 100% корпоративних прав у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ДАН-АВТО".

В контексті вищевикладеного слід звернути увагу на те, що одним із завдань господарського судочинства у відповідності до вимог ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Таким чином, у даному випадку, за висновками суду, застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів позивача.

При цьому, дослідивши збалансованість інтересів сторін, суд дійшов висновку, що застосування такого заходу до забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Невжиття таких заходів унеможливить ефективний захист та поновлення прав позивача, у разі, якщо під час розгляду спору у даній справі будуть встановлені факти порушення таких прав.

Викладене вище вказує на пов`язаність та адекватність застосування забезпечення позову у справі шляхом заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань, нотаріусам, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, комісіям, технічним адміністраторам Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань, іншим органам чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації, проводити будь-які реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ДАН-АВТО" .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 136, 137, 140, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1.Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

2.Заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань, нотаріусам, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, комісіям, технічним адміністраторам Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань, іншим органам чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації, проводити будь-які реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ДАН-АВТО" (01103, м. Київ, вулиця Чорногірська, будинок 14, офіс 51, ідентифікаційний код 39873573).

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ДАН-АВТО" (01103, м. Київ, вулиця Чорногірська, будинок 14, офіс 51, ідентифікаційний код 39873573).

Згідно ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 02.07.2019 року, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 02.07.2022 року.

Відповідно до підпункту 17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України дана ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повного судового рішення. Згідно ч. 8 ст.140 Господарського процесуального кодексу України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складено та підписано 02.07.2019

Суддя С.В. Стасюк