УХВАЛА

м. Київ

10.07.2019Справа № 910/4769/19
За позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю

До Акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

про визнання недійсним договору

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Приміч Д.В.

від відповідача: Кузовлев Р.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору № 252-СВ від 04.03.2004р.

В обґрунтування поданого позову зазначено про те, що під час укладання договору банк скористався його юридичною необізнаністю, істотно порушив вимоги діючого законодавства щодо надання валютних кредитів. За своїм змістом кредитний договір не відповідає законодавству України, порушує його права та інтереси, суперечить частині першій статті 524 Цивільного кодексу України, в якій вказано, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, однак кредит був виданий у євро. Іноземна валюта не може бути предметом кредитного договору. Невідповідність кредитного договору вимогам закону в момент його укладання є підставою для визнання такого договору недійсним.

Ухвалою від 24.04.2019р. судом було відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 22.05.2019р.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що Акціонерним комерційним банком «ХФБ БАНК Україна» було отримано банківську ліцензію та дозвіл №185-1 від 221.03.2002р., згідно яких банк мав право на розміщення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик та здійснення неторговельних операцій з валютними цінностями. Одночасно, твердження позивача про неповновноважність осіб, які з боку банку підписали оспорюваний правочин є безпідставними та позбавлені належного обґрунтування.

22.05.2019р. судом було відкладено підготовче засідання на 11.06.2019р.

У зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. 11.06.2019р. на лікарняному, судове засідання не відбулось.

Ухвалою від 18.06.2019р. судом було призначено судове засідання на 02.07.2019р.

02.07.2019р. судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.07.2019р.

10.07.2019р. представником позивача було подано заяву про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи №910/4769/19.

В обґрунтування вказаної заяви представник Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю посилався на те, що суддею було відмовлено в задоволенні заяв про забезпечення позову, а також призначено судове засідання з розгляду справи по суті через 6 днів після закриття підготовчого провадження у справі.

Розглянувши у нарадчій кімнаті подану представником позивача заяву про відвід судді Спичака О.М., суд дійшов висновку щодо її необґрунтованості з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Підстави для відводу (самовідводу) судді встановлені положеннями ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно статті 38 Господарського процесуального кодексу України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Зі змісту ст. 39 Господарського процесуального кодексу України полягає, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Як вказувалось вище, в обґрунтування наявності підстав для відводу судді від розгляду справи позивач посилався, зокрема, на відхилення судом всіх заяв Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю про забезпечення позову.

Тобто, з наведеного полягає, що фактично подана позивачем заява обґрунтована непогодженням учасника справи з процесуальними рішеннями судді.

Суд звертає увагу на те, що згідно ч.4 ст.35 Господарського процесуального кодексу України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

В контексті означеного суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у ч.1 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказано, що суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Одночасно, ст.15 Кодексу суддівської етики також визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Тобто, нормами чинного законодавства визначено засади та окремі механізми реалізації прав всіх учасників судового процесу, в тому числі, забезпечення права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, що може бути реалізовано у передбаченому чинним господарським процесуальним законодавством порядку у разі непогодження з процесуальними рішеннями судді.

Обґрунтовуючи подану заяву позивач також посилався на те, що суддею було призначено судове засідання з розгляду справи по суті через 6 днів з дати закриття підготовчого провадження у справі. З приводу вказаних обставин суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи впродовж розумних строків.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Наразі, суд звертає увагу позивача на те, що чинним господарським процесуальним законодавством не визначено строку для призначення судового засідання з розгляду справи по суті після закриття підготовчого провадження.

В контексті означеного визначальним є саме належне повідомлення учасників справи про відповідне засідання суду.

З метою повідомлення позивача про час та місце розгляду справи по суті судом було скеровано на адресу позивача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а також адресу представника Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю ухвалу від 02.07.2019р. у порядку ст.120 Господарського процесуального кодексу України.

Судова кореспонденція була вручена адресату за адресою, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що підтверджується поштовим повідомленням №763.

До того ж, представник вказаного учасника судового процесу з`явився у судове засідання 10.07.2019р., а отже, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду спору по суті.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого позивачем відводу, та необхідність передачі заяви Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи №910/4769/19 для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись приписами ст.ст.32, 39, 229, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи №910/4769/19 передати для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

2. Згідно ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст складено та підписано 10.07.2019р.

Суддя Спичак О.М.