ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2019 м. Дніпро Справа № 912/2458/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., суддів: Білецької Л.М., Верхогляд Т.А.

розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 25.02.2019 у справі № 912/2458/18 (суддя Кабакова В.Г.), повний текст рішення складено 06.03.2019

за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М.А., 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27-Т

до відповідача-1 Приватного підприємства «Цитрус Лайм», м. Кропивницький

відповідача-2 Приватного підприємства «Джем Лайм», м. Кропивницький

відповідача-3 Товариства з обмеженою відповідальністю «Грантрейд», м. Кропивницький

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - гр. ОСОБА_1 , м. Кропивницький

про стягнення солідарно 117466,67 грн., -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М.А., з вимогами до відповідачів про:

- стягнення з ПП «Цитрус Лайм» на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 117/2008/СІ від 14.03.2008 грошових коштів у сумі 117466,67 грн. - процентів за користування кредитом;

- стягнення з ПП «Джем Лайм» на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 117/2008/СІ від 14.03.2008 грошових коштів у сумі 117466,67 грн. - процентів за користування кредитом;

- стягнення з ТОВ «Грантрейд» на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 117/2008/СІ від 14.03.2008 грошових коштів у сумі 117466,67 грн. - процентів за користування кредитом.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 25.02.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване пропуском кредитором встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку пред`явлення до поручителів (відповідачів) вимоги (позову) про сплату заборгованості з відсотків у сумі 117466,67 грн за користування боржником (третьою особою - ОСОБА_1 ) кредитом за кредитним договором, що свідчить про припинення зобов`язань відповідачів, як поручителів. Вказане, на думку місцевого господарського суду, свідчить про відсутність підстави для задоволення клопотання відповідача-3 про застосування строку позовної давності.

Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що позов заявлено до поручителів без боржника, хоча вимоги до вказаних осіб є однорідними, нерозривно пов`язаними між собою, оскільки обсяг відповідальності поручителів у цьому випадку співпадає з обсягом відповідальності боржника. Позивач не скористався своїм правом, передбаченим ст. 48 ГПК України, звернутися до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачем - ОСОБА_1

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду позивач оскаржив його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду, оскільки вважає оскаржуване рішення незаконним, ухваленим з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування своїх доводів, відносно неправильного застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, апелянт посилається на те, що заявлена ним до стягнення сума 117466,67 грн. є частиною заборгованості з відсотків за користування кредитними коштами, вирахувана за попереднім рішенням суду від 31.03.2014 у справі № 912/121/14, що в силу вимог ст.ст. 526, 553, 554, 559, 598-601, 604-609, 625 ЦК України свідчить про продовження дії зобов`язання як за Кредитним договором так і за Договорами поруки і не може свідчити про припинення договірних правовідносин сторін.

Крім того, апелянт посилається на порушення місцевим господарським судом ст. 20 ГПК України, якою визначено, що спір між юридичними особами здійснюється за правилами господарського судочинства, а відповідно неправильним є посилання суду в мотивувальній частині оскаржуваного рішення на те, що позов заявлено позивачем до поручителів без боржника, обсяг відповідальності якого співпадає з обсягом відповідальності поручителів.

З урахуванням вищезазначеного апелянт просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» у повному обсязі.

Сторони учасники судового процесу не скористалися своїм правом для подання відзивів на апеляційну скаргу.

3. Встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

14.03.2008 між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № 117/2008/СІ (далі - Кредитний договір, а.с. 15-22), за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 250000,00 доларів США, що складало еквівалент 1262500,00 грн за курсом НБУ, на споживчі потреби на строк по 14.03.2018, зі сплатою за користування кредитними коштами плати в розмірі 14,0 процентів річних (п. 1.1., 1.3., 1.4. Кредитного договору).

Розрахунок процентів за користування кредитними коштами здійснюється у валюті кредиту щомісячно в день сплати, який визначений у Графіку, наведеному у Додатку № 1 цього Договору (п. 2.4.2. Кредитного договору).

Згідно п. 7.3. Кредитного договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Договір підписано сторонами та скріплено печаткою банку.

Позивач перерахував на користь позичальника кредитні кошти в сумі 250000,00 доларів США, що встановлено заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.03.2011 у справі № 2-342/11 та рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 31.03.2014 у справі № 912/121/14.

14.03.2008 між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (кредитор) та ПП «Цитрус Лайм», ПП «Джем Лайм», ТОВ «Грантрейд» (поручителі) укладено договори поруки: №№ 117/2008/С1/П-1, 117/2008/С1/П-2, 117/2008/С1/П-3 (а. с. 23-28), за умовами яких поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання ОСОБА_1 (боржник) зобов`язань у повному обсязі за кредитним договором № 117/2008/С1 від 14.03.2008 та додатковими договорами до нього, які можуть бути укладені в майбутньому (п. 1.1. Договорів поруки).

За умовами Договорів поруки поручитель зобов`язався в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов`язань перед кредитором погасити протягом 5 днів з моменту отримання повідомлення кредитора про невиконання боржником своїх зобов`язань заборгованість по кредитному договору, а саме: погасити основну суму кредиту, погасити суму процентів, згідно з кредитним договором, погасити суми штрафів, пені, комісій, збитків, витрат по зверненню стягнення на предмет застави та інші платежі згідно з кредитним договором (п. 2.1. Договорів поруки).

Поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором своїми грошовими коштами та всім своїм майном (п. 2.2. Договорів поруки).

Згідно п. 3.1. Договорів поруки у випадку невиконання зобов`язань по Кредитному договору/Договору кредитної лінії та даному Договору боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Порука припиняється на підставах та у порядку, що передбачений чинним законодавством та цим договором (п. 3.3. Договорів поруки).

Договори поруки підписано сторонами та скріплено печатками кредитора та поручителя.

17.07.2008 сторонами укладено додаткові угоди № 1 до договорів поруки: №№ 117/2008/С1/П-1, 117/2008/С1/П-2, 117/2008/С1/П-3, за умовами яких поручителі солідарно відповідають перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань у повному обсязі за кредитним договором № 117/2008/С1 від 14.03.08, який укладено між кредитором та боржником та додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в майбутньому, згідно з яким боржнику надано кредит в сумі 250000,00 доларів США на 120 місяців, із сплатою процентів за ставкою 16 % річних, терміном повернення 14.03.2018.

Усі три договори поруки доповнені пунктами 1.5. у такій редакції: «Сторони погодили, що протягом дії даного договору у випадку зміни (збільшення/зменшення) розміру зобов`язань (в тому числі, але не обмежуючись цим, процентної ставки, комісій тощо) та/або зміни термінів виконання зобов`язань, якщо такі зміни вчинені відповідно до умов кредитного договору, що обумовлює такі зобов`язання, відповідні зміни будуть вноситися лише в кредитний договір та не потребують їх внесення в цей договір. При цьому порука, встановлена цим договором, у повному обсязі буде забезпечувати новий розмір зобов`язань боржника за кредитним договором.» Отже, умовами пунктів 1.5. договорів поруки; №№ 117/2008/С1/П-1, 117/2008/С1/П-2, 117/2008/С1/П-3 передбачено, що збільшення розміру кредитної процентної ставки або інше збільшення зобов`язань позичальника за кредитним договором, не потребує погодження такого збільшення з поручителями, на яких покладається відповідальність за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Додаткові угоди набрали чинності з моменту їх підписання сторонами.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 31.03.2014 у справі № 912/121/14 позов частково задоволено та стягнуто з ПП «Цитрус Лайм», ПП «Джем Лайм» та ТОВ «Грантрейд» солідарно на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість по кредиту в сумі 1889921,92 грн, що станом на 25.03.2011 було еквівалентно 237496,00 доларів США, заборгованість по процентам у сумі 498317,06 грн, що станом на 25.03.2011 було еквівалентно 62620,74 доларів США, а також витрати на судовий збір у сумі 47764,78 грн.

Позивач зазначає, що станом на 28.11.2016 загальна заборгованість позичальника за Кредитним договором складає 15181340,92 грн, з яких кредит 237496,00 доларів США (еквівалентна 28.11.2016 - 6109448,28 грн), відсотки 335708,34 доларів США (еквівалент на 28.11.2016 - 8635904,35 грн), комісія за РО 87497,04 грн, штраф за несвоєчасне погашення кредиту 348497,04 грн.

Отже, за розрахунком позивача, що зазначений у позовній заяві та поясненні (а. с. 142-144), різниця нестягнутої суми заборгованості складає: відсотки 316336,98 доларів США (еквівалент на 28.11.2016 - 8137587,29 грн), комісія за РО 87497,04 грн, штраф за несвоєчасне погашення кредиту 348497,04 грн.

Разом з тим, причиною виникнення спору у даній справі є лише питання наявності чи відсутності підстав для стягнення з кожного з відповідачів заборгованості по прострочених процентах за користування кредитом в сумі 117466,67 грн за платіжний період 15.01.2016-14.02.2016 та частину платіжного періоду 15.02.2016-14.03.2016 (а. с. 143).

4. Доводи, за якими апеляційний суд погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (ст. 546 ЦК України). Отже, для забезпечення виконання основного зобов`язання сторони можуть передбачати як визначені у ст. 546 ЦК України види забезпечення зобов`язань, так й інші, встановлені договором або законом.

Як передбачено приписами ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У відповідності до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з приписами ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Місцевий господарський дійшов до висновку, що позивач не скористався своїм правом на звернення з вимогою (позовом) саме до боржника й поручителів, хоча вимоги до вказаних осіб є однорідними, нерозривно пов`язаними між собою, оскільки обсяг відповідальності поручителів у цьому випадку співпадає з обсягом відповідальності боржника. Поручителі та боржник пов`язані між собою солідарним обов`язком як боржники.

Разом з тим, апелянт посилається на порушення місцевим господарським судом ст. 20 ГПК України, якою визначено, що спір між юридичними особами здійснюється за правилами господарського судочинства, а відповідно неправильним є посилання суду в мотивувальній частині оскаржуваного рішення на те, що позов заявлено позивачем до поручителів без боржника, обсяг відповідальності якого співпадає з обсягом відповідальності поручителів.

На думку колегії суддів, у даній конкретній справі, спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є:

по-перше - наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства;

по-друге - спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа (див. п. 33 постанови від 1 березня 2018 року у справі № 461/12052/15-ц, п. 34 постанови від 6 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц, постанову від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц). Тобто, за певних умов обидві сторони у цивільному процесі можуть і не бути фізичними особами, якщо тільки такий спір не належить до юрисдикції іншого суду, зокрема господарського.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року (далі - Закон) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

З огляду на вказаний припис Закону учасниками господарського процесу можуть бути не лише юридичні особи та держава, але й фізичні особи у спорах, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, а також в інших спорах, вирішення яких прямо віднесене до юрисдикції господарського суду.

Вказаний Закон чітко розмежував юрисдикцію судів за правилами цивільного та господарського судочинства щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, встановивши у п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, що критерієм розмежування юрисдикції у таких спорах є суб`єктний склад основного зобов`язання.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

До 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності Законом - існували інші правила щодо юрисдикції господарських судів. Проте у цій справі позивач звернувся до суду у вересні 2018 року, тобто після набрання чинності новою редакцією ГПК України.

З дати набрання чинності Законом спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, якщо сторонами основного зобов`язання є юридичні особи та/або фізичні особи-підприємці.

Натомість, за правилами цивільного судочинства повинні розглядатися спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча б однією стороною за цим основним зобов`язанням є фізична особа, яка, вступаючи у це зобов`язання, не діяла як фізична особа-підприємець. Тому для визначення юрисдикції суду щодо розгляду відповідної справи суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, значення не має. Вид судочинства (цивільне чи господарське) визначається, враховуючи суб`єктний склад сторін основного зобов`язання (див. пункти 52-53 постанови від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12916/15-ц).

З огляду на вищевказане до юрисдикції господарського суду належить, зокрема, спір щодо виконання договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами основного зобов`язання є юридична особа або фізична особа- підприємець.

Пункт 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України виключив з-під юрисдикції господарського суду спори щодо всіх правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого не є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. А ч. 1 ст. 19 ЦПК України у системному зв`язку з ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 5, ст. 46, ч. 1 ст. 47, ч. 2 ст. 48 цього кодексу не встановлюють обмежень щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами акцесорного зобов`язання є винятково юридичні особи та (або фізичні особи-підприємці).

Тобто, з 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності вищезазначеним Законом - спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, якщо сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. Іншими словами, до юрисдикції господарського суду не належить, зокрема, спір щодо виконання договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем.

З вказаної дати, якщо хоча би однією зі сторін основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем, спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, розглядається за правилами цивільного судочинства незалежно від того, чи заявляє позивач одночасно вимоги до фізичної особи-сторони основного зобов`язання та до сторони (сторін) акцесорного зобов`язання, зокрема незалежно від того, чи об`єднані позовні вимоги щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів іпотеки, поруки тощо, укладених для забезпечення основного зобов`язання.

Отже, оскільки предметом спору у цій справі є солідарне стягнення з поручителів (юридичних осіб) грошових коштів у сумі 117466,67 грн. - процентів за користування кредитом, яка є частиною заборгованості з відсотків за користування кредитними коштами та вирахувана з урахуванням попереднього рішення суду, а стороною основного зобов`язання є фізична особа, такий спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.03.2019 у справі № 904/277/18.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

5.Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Колегія суддів вважає помилковим довід апелянта, викладений в апеляційній скарзі, стосовно неврахування та порушення судом першої інстанції норми ст. 20 ГПК України і необхідності розгляду спору в порядку господарського судочинства, оскільки у даній справі вид судочинства (цивільне чи господарське) визначається, з урахуванням суб`єктного складу сторін за основним зобов`язанням. Оскільки стороною основного зобов`язання у даній справі є фізична особа, а відповідачі 1-3 є поручителями за цим основним зобов`язанням, даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

6. Коли і ким були порушені, оспорені або невизнані права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду

Оскільки справа по суті не вирішується це питання колегія суддів не розглядає.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 275 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

8.Судові витрати.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 20-23, 129, 231, 269, 275, 276, 278, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 25.02.2019 у справі № 912/2458/18 - скасувати.

Закрити провадження у справі № 912/2458/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Л.М. Білецька

Т.А. Верхоляд