ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.06.2019 Справа № 920/226/18
м. Суми

За позовом Керівника Роменської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, м. Суми,

до відповідача Фермерського господарства Мальченка Петра Васильовича, с.Черепівка Недригайлівського району Сумської області,

про повернення земельної ділянки.

Суддя Котельницька В.Л.

За участю представників:

від позивача Рудік А.А. (довіреність № 9-18-0.6-174/62-18 від 21.12.2018)

від відповідача Валюх Ю.В. (ордер серії СМ № 474 від 23.04.17)

прокурор Правдюк В.В. (посвідчення № 049945 від 22.05.2018)

У засіданні брали участь: секретар судового засідання Пономаренко Т.М.

Суть спору: до господарського суду звернувся керівник Роменської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області з позовом до Фермерського господарства Мальченка Петра Васильовича про зобов`язання відповідача повернути на користь Головного управління Держгеокадастру у Сумській області земельну ділянку загальною площею 30 га для ведення фермерського господарства, розташовану на території Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області.

Відповідач подав відзив на позов, проти вимог прокурора заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Прокурор подав відповідь на відзив, наполягає на задоволенні позовних вимог.

Від позивача до суду також надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачем подане до суду заперечення, у якому підтримано доводи, викладені у відзиві на позов.

Ухвалою суду від 06.08.2018 було зупинено провадження у справі № 920/226/18 до закінчення перегляду у касаційному порядку Верховним Судом у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду справи № 922/3312/17.

02.05.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області, м. Суми подане клопотання про поновлення провадження у справі (вх. № 1226к від 02.05.2019)..

Ухвалою суду від 13.05.2019 суд поновив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 21.05.2019.

21.05.2019 від Роменської місцевої прокуратури до суду надійшли додаткові пояснення № 61-305вих19 від 20.05.2019.

Ухвалою суду від 21.05.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

20.06.2019 до суду від прокуратури Сумської області надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи довідки Тернівської селищної ради від 19.06.2019 щодо фактичного використання відповідачем спірної земельної ділянки.

Розгляд справи по суті розпочато у судовому засіданні 20.06.2019.

У вступному слові прокурор усно виклав позовні вимоги, на задоволенні яких він наполягає, просив суд зобов`язати відповідача повернути на користь Головного управління Держгеокадастру у Сумській області земельну ділянку загальною площею 30 га для ведення фермерського господарства, розташовану на території Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області.

Представник позивача підтримав позицію прокурора та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача підтримав свою позицію, викладену у відзиві на позов та у поданому до суду запереченні, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Судом було постановлено протокольну ухвалу про задоволення поданого прокуратурою клопотання та долучено до матеріалів справи подану довідку Тернівської селищної ради.

Представниками сторін, прокурором були надані пояснення з приводу обставин, на які вони посилались у поданих до суду заявах по суті справи.

У ході судового засідання судом були встановлені обставини справи, досліджено докази, надані сторонами на підтвердження своїх позицій по суті спору, а також вчинено інші необхідні дії, встановлені Главою 6 «Розгляд справи по суті» Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін та прокурора, оцінивши подані докази, суд встановив:

Статтею 1311 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За приписами частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №3-рн/99 від 08.04.1999 під поняттям «орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Незаконне, на думку прокурора, утримування відповідачем спірної земельної ділянки, незважаючи на відсутність правових підстав для подальшого її використання, порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, позбавляючи його можливості розпоряджатись нею та, у свою чергу, свідчить про порушення інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області.

Разом з тим, враховуючи тривалість вказаних порушень земельного законодавства, позивач самостійно до суду з відповідним позовом не звернувся.

На підставі викладених обставин, у даному випадку вбачаються підстави, передбачені ч.3 cт.2З Закону України «Про прокуратуру», для представництва прокурором інтересів держави в суді в особі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області. Відтак, суд вважає правомірним звернення прокурора з даним позовом до господарського суду.

При вирішенні питання правомірності звернення прокурора з даним позовом до суду, судом враховано позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 178/447/16-ц, у якій зазначено, що участь прокурора у даному випадку обумовлена необхідністю дотримання встановленого законом порядку набуття прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які перебувають у власності держави.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням 3 сесії 21 скликання Недригайлівської районної Ради народних депутатів від 28.09.1990 громадянину ОСОБА_1 надано земельну ділянку площею 30,0 га для ведення селянського господарства.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 отримав державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею №004021, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право володіння або користування землею за № 1 від 20.01.1992.

15.03.1993 громадянин ОСОБА_1 . створив фермерське господарство Мальченко Петра Васильовича (далі - ФГ «Мальченко П.В.»).

Разом з тим установлено, що ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про смерть № 94 від 09.11.2005, копія якого міститься у матеріалах справи.

Згідно листа відділу у Недригайлівському районі ГУ Держгеокадастру в Сумській області № 141/108-18 від 05.03.2018 відомості про повернення вказаної земельної ділянки до земель державної власності у відділі відсутні.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців ФГ Мальченко П.В. зареєстровано 15.03.1993 і здійснює свою діяльність до цього часу. Керівником фермерського господарства є Мальченко Олександр Петрович.

Відповідно до інформації Тернівської селищної ради Недригайлівського району фермерське господарство Мальченко П.В. використовує земельну ділянку площею 30,0 га, що знаходиться на території Тернівської селищної та надана ОСОБА_1 на підставі державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею. За вказану земельну ділянку фермерське господарство ОСОБА_1 сплачує земельний податок (листи Тернівської селищної ради № 243-02-27 від 22.03.2018, № 543-02-27 від 19.06.2019).

Прокурор, зважаючи на відсутність у ФГ Мальченка П.В. правовстановлюючих документів на земельну ділянку, звернувся до господарського суду з вимогою зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку власнику Головному управлінню Держгеокадастру у Сумській області.

Суд, розглянувши позовну вимогу, зазначає наступне:

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Матеріалами справи не підтверджується наявність будь-якого договору, який би свідчив про отримання відповідачем у власність чи у користування земельної ділянки загальною площею 30,0 га, розташованої на території Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області.

Також суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів, що право користування спірною земельною ділянкою, яка була отримана гр. ОСОБА_1 у довічне успадковуване володіння, було успадковано після його смерті спадкоємцями.

Відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (стаття 19 Закону України «Про фермерське господарство»).

Згідно з частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Пунктом 8 Постанови Верховної Ради України від 13.05.1992 № 2200-XII «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України.

Отже, аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право довічного успадковуваного або постійного володіння земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі № 6-2329цс16, від 23.11.2016 у справі № 6-3113цс15, постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 178/922/15-ц.

Разом з тим, суд зазначає, що положення пункту 8 постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» від 13.05.1992, стосуються лише спадкодавця, який отримав право на довічне успадковуване володіння спірною земельною ділянкою, володів земельною ділянкою, однак матеріали справи не містять доказів, що він скористався правом на оформлення права власності або землекористування на спірну земельну ділянку у відповідності та порядку, визначеному нормами ЗК України (який набрав чинності 01.01.2002).

Відповідач вважає безпідставним покладання вказаних правових висновків в основу рішення у даній справі, оскільки, на його думку, вони стосуються земельних ділянок, право на які посвідчене державним актом на право постійного користування землею, у той час як спірна земельна ділянка отримана на підставі акту про право довічного успадковуваного володіння землею.

Однак суд не може погодитись з такою позицією відповідача, оскільки Верховним Судом у постанові від 20.03.2019 у справі № 587/1098/16-ц відзначено, що нормами інституту постійного користування землею ототожнено поняття довічного успадковуваного володіння та права користування земельною ділянкою.

Отже, правове поняття довічного успадковуваного володіння не є правом володіння як одним із складових права власності, а гр. ОСОБА_1 , отримавши державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею, фактично набув права користування цією земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства та не виявив наміру реалізувати своє право щодо оформлення права власності на вказану земельну ділянку або укладання договору з її власником на право користування.

Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України (у редакції, що діяла на момент відкриття спадщини) право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Частиною 2 зазначено статті встановлено, що право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Таким чином, відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Разом з тим, частиною третьою статті 102-1 Земельного кодексу України та частиною 3 статті 407 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам (крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди), внесено до статутного капіталу, передано у заставу.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Підстав спадкування права постійного користування земельною ділянкою згадана стаття не містить.

Разом з тим, статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло у особи на підставі державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею (рівно як і право постійного користування земельною ділянкою), не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

До того ж, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів правомірності користування спірною земельною ділянкою, не надано жодних правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, при цьому факт користування нею та сплати земельного податку у 2016-2019 роках відповідач не заперечує.

Судом встановлено, що спадкодавець користувався спірною земельною ділянкою не на підставі договору, а на підставі державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею № 004021.

Таким чином, суд, враховуючи, що вищевказане право рівноцінне праву постійного користування землею, робить висновок, що статтею 1225 Цивільного кодексу України не передбачено можливість успадкування цього права.

На підставі дослідження наявних у матеріалах справи доказів суд встановлює факт користування фермерським господарством земельною ділянкою без правовстановлюючих документів. При цьому, хоча відповідач сплачує належним чином земельний податок за користування землею, однак відсутність документів, які б засвідчували право власності чи користування спірною земельною ділянкою, порушує права позивача.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає припинення дії, яка порушує право, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 86 зазначеного Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, за наслідками дослідження наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що спірна земельна ділянка використовується відповідачем без належних правовстановлюючих документів.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку Головному управлінню Держгеокадастру у Сумській області, оскільки на даний час саме ГУ Держгеокадастру у Сумській області є розпорядником земель державної власності сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору суд покладає на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 116, 118, 125 Земельного кодексу України, ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов`язати Фермерське господарство Мальченка Петра Васильовича (42110, Сумська область, Недригайлівський район, с. Черепівка; ) повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Сумській області (40021, м. Суми, вул. Петропавлівська, 108; ) земельну ділянку загальною площею 30,0 га (кадастровий номер :) для ведення фермерського господарства, розташовану на території Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області.

3. Стягнути з Фермерського господарства Мальченка Петра Васильовича (42110 АДРЕСА_1 Сумська область АДРЕСА_1 Недригайлівський район АДРЕСА_1 с. Черепівка; ) на користь Прокуратури Сумської області (40000, м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 33; , р/р НОМЕР_1 в ДКСУ у м. Київ, МФО 820172) витрати по сплаті судового збору у розмірі 13242,00 грн.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 01.07.2019.

Суддя В.Л. Котельницька