ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2019 р. Справа№ 910/7376/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Буравльова С.І.

Калатай Н.Ф.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю

«Страхова компанія «Альфа - Гарант»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2019р.

у справі № 910/7376/18 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія

«Вусо»

до Товариства з додатковою відповідальністю

«Страхова компанія «Альфа - Гарант»

про стягнення 35.596,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія Вусо» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа - Гарант» про стягнення 35.596,39 грн, на те, що в силу приписів статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.03.2019 р. у справі № 910/7376/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» суму страхового відшкодування в розмірі 34 535,94 грн , суму витрат на проведення експертизи в розмірі 4 162,20 грн та судові витрати в розмірі 1 709,51 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Судові витрати на проведення експертизи у розмірі 127,80 грн та зі сплати судового збору у розмірі 52,49 грн покладено на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо».

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2019р. у справі № 910/7376/18 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення 35 596,39 грн. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" страхове відшкодування у розмірі 28 483 гривень 00 коп., в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, а також невірно застосовано норми матеріального права які мають значення для справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2019р. апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Калатай Н.Ф., Буравльов С.І.

Оскільки апеляційна скарга подана з додержанням вимог ст. ст. 256, 258 та 259 ГПК України, суд визнає подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження у справі та призначення справи до розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, дійшла висновку про розгляд справи № 910/7376/18 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2019р. по справі 910/7376/18. Встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі. Роз`яснено сторонам, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2). Роз`яснено учасниками, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

29.05.2019р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2019р. залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

18.06.2019р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу задовольнити.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

26.05.2017р. між позивачем (страховик) та ОСОБА_1 Тарасовичем (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №3-00 (надалі - Договір страхування), відповідно до якого позивач прийняв на себе обов`язок по страхуванню автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль), зі строком дії з 00:00 год. 29.05.2017, але не раніше дня наступного за днем надходження страхового платежу (у повному обсязі) на поточний рахунок страховика, по кінцеву дату дії полісу ОС ЦПВВНТЗ позивача, зазначеної в п. 1.2.1. Договору, але в будь якому разі не більше одного року.

Вигодонабувачем за договором страхування є власник транспортного засобу (п. 1.3. Договору).

Кінцева дата дії полісу ОС ЦПВВНТЗ позивача - 13.05.2018 (п. 1.2.1. Договору).

28.09.2017р. о 15:40 годині в м. Херсон на площі Перемоги, 28, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не надав дорогу транспортному засобу «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів.

29.09.2017р. страхувальник звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2017р. (з урахуванням змін внесених Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.05.2018 в справі №766/17103/17) у справі №766/17103/17 ОСОБА_2 за здійснення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Згідно рахунку СТО (ФО-П Кузько Е.В.) №28-12 від 28.12.2017р. вартість ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 38 610,00 грн.

У заяві на виплату страхового відшкодування від 29.09.2017р. вигодонабувач (страхувальник) за Договором страхування просив позивача виплату страхового відшкодування перерахувати на реквізити СТО.

Відповідно до складеного позивачем Страхового акту №00085-02 від 04.01.2018р. розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 38 610,00 грн.

З урахуванням рахунку СТО, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив своєму страхувальнику страхове відшкодування в сумі 38 610,00 грн з ПДВ, перерахувавши його на рахунок СТО, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №170 від 04.01.2018 на вказану суму.

Позивачем було направлено на адресу відповідача регресну вимогу вихідний №495 від 17.01.2018 про відшкодування шкоди по полісу № АК/3690971 на суму 39 610,00 грн, яка була залишена останнім без відповіді та задоволення.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідач як страховик відповідальності особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (у разі наявності такої різниці) на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

За змістом п. п. 1.2, 1.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 (далі - Методика), дана Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Згідно з п. 1.6 Методики відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Норми чинного законодавства не містять вимоги, за змістом якої розмір матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути підтверджений виключно звітом про оцінку, складеним згідно з Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Перелік можливих доказів у даному випадку не є вичерпним, а визначальним є факт відповідності розрахунку суми матеріального збитку вимогам законодавства.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи абовідповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Якщо для відновлення пошкодженого транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобуВідповідно до п. 7.38. Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п. 7.39 Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Відповідно до Договору страхування позивачем було застраховано автомобіль «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, відповідно на момент ДТП (28.09.2017) строк його експлуатації складав 9 років.

Відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу №18/1/37/798738 від 08.02.2018р. коефіцієнт фізичного зносу складових частин транспортного засобу становить 0,6665.

Однак, відповідач зазначив, що відповідно до консультації аварійного комісара, величина фізичного зносу транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 0,695%.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2018р. у справі № 910/7376/18 було призначено судову автотоварозначну експертизу.

На виконання ухвали суду судовими експертами Київськлого науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) Пенткевич-Лень М.А. та Береговим С.В. було складено висновок за результатами проведення комісійної судової авто товарознавчої експертизи №20875/18-54 від 30.11.2018р., яким встановлена дійсна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 28.09.2017р. на площі Перемоги, 28 в місті Херсоні, з урахуванням зносу запчастин та деталей складає 34 535,94 грн. Окрім того, зазначеним висновком встановлено, що коефіцієнт фізичного зносу по даному автомобілю складає 0,65.

Керуючись пунктом 7.38 Методики, а також враховуючи висновки суб`єкта оціночної діяльності, які викладені у висновку № 20875/18-54 від 30.11.2018р. господарський суд виходить з того, що строк експлуатації транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 9 років, а тому коефіцієнт зносу дорівнює « 0,65». Матеріали справи не містять доказів та відповідачем не доведено наявності обставин, які є підставою для застосування пункту 7.39 Методики, зокрема, пошкодження автомобілю в інших ДТП, наявності корозійних руйнувань, перепробігу тощо.

Позивачем з урахуванням рахунку СТО (ФО-П Кузько Е.В.) №28-12 від 28.12.2017р. на підставі складеного ним Страхового акту №00085-02 від 04.01.2018р. виплачено своєму страхувальнику (на рахунок СТО, згідно заяви страхувальника) суму страхового відшкодування в розмірі 38 610,00 грн з ПДВ.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1, 3 ч. 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку. Зазначена особа є працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Мілано», що не заперечується відповідачем. Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з централізованої бази Моторного (транспортного) страхового бюро України, цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи, яка керувала автомобілем «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату ДТП була застрахована у відповідача на підставі страхового полісу № АК/3690971, отже останній є особою, відповідальною за спричинену у ДТП шкоду.

Згідно ст. 12.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу АК/3690971 ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну становить 100 000,00 грн., а розмір франшизи -0,00 грн.

Отже, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей (0,65-встановленого висновком експертизи, призначеної судом), визначені полісом АК/3690971 розміри франшизи (0,00 грн) та ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, за спірним страховим випадком відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу страхові витрати в розмірі 34 535,94 грн.

Обов`язок з виплати страхового відшкодування у страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальної (полісом) виникає за наявності всіх елементів юридичного складу, зокрема: настання страхового випадку - ДТП; подання заяви на виплату страхового відшкодування та інших необхідних документів, передбачених п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, заява про виплату страхового відшкодування не є досудовою претензією, а є обов`язковим елементом юридичного складу, за наявності якого у відповідача (страховика за полісом) настає обов`язок з виплати страхового відшкодування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2019р. у справі № 910/7376/18 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа - Гарант» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2019р. у справі № 910/7376/18 без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа - Гарант».

3. Матеріали справи № 910/7376/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 05.07.2019р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.І. Буравльов

Н.Ф. Калатай