ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2019 р. Справа№ 910/577/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Пахолок Т.П.;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Москаленка Віктора Васильовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2019

у справі № 910/577/19 (суддя - Джарти В. В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс"

до Фізичної особи-підприємця Москаленка Віктора Васильовича

про стягнення 64 488,29 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Москаленка Віктора Васильовича про стягнення 64 488,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 5/17-ССС від 18.09.2017 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території в частині повної та своєчасної оплати відповідних послуг.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2019 у справі № 910/577/19 провадження у справі № 910/577/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" до Фізичної особи-підприємця Москаленка Віктора Васильовича про стягнення 24 626,52 грн основного боргу - закрито.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" - задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Москаленка Віктора Васильовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" 23 709,11 грн основного боргу, 3 350,96 грн пені, 299,90 грн інфляційних втрат, 280,26 грн. 3% річних, 6 110,77 грн. штрафу, 6 110,77 грн. додаткового штрафу та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 187,43 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначив, що оскільки строк виконання обов`язку з оплати наданих позивачем послуг за договором № 5/17-ССС від 18.09.2017 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території настав, сума заборгованості відповідача, яка складає 23 709,11 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до відповідача про стягнення вказаної суми боргу, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, оскільки після відкриття провадження у даній справі відповідачем було сплачено на рахунок позивача частину заборгованості в розмірі 24 626,52 грн, а тому предмет спору між сторонами в цій частині відсутній, що є підставою для закриття провадження у справі № 910/577/19 у відповідній частині.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/577/19 від 20.03.2019 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що наявні в матеріалах справи акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) не підтверджують факту надання послуг, оскільки договором питання щодо складання зазначених актів жодним чином не врегульовані, вказані акти відповідачу не надавалися, про що свідчить відсутність його особистого підпису на цих документах. Рахунки на оплату були надані позивачем не з позовною заявою, а лише із заявою про долучення доказів до матеріалів справи від 13.02.2019, та не засвідченні належним чином, у зв`язку з чим такі докази не можуть бути визнані належними.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/577/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі №910/577/19 та призначено до розгляду на 04.07.2019 року.

Позиції учасників справи

01.07.2019 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Позивач, заперечуючи проти доводів апелянта, вказав, що посилання відповідача на те, що суд першої інстанції невірно оцінив докази позивача, взявши до уваги неналежні та недопустимі докази, є неправомірним.

Явка представників сторін

Представник відповідача у судове засідання 03.07.2019 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, в матеріалах справи міститься відзив на апеляційну скаргу, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 03.07.2019 за відсутності представника відповідача.

Заявлені клопотання та результати їх розгляду

10.06.2019 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 910/577/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 911/1088/19.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначив, що в провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/1088/19 за позовом Фізичної особи-підприємця Москаленка В.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітістейтсервіс» про визнання недійсним договору № 5/17-ССС від 18.09.2017. Таким чином, як стверджує відповідач, перегляд рішення у справі № 910/577/19 є об`єктивно неможливим до вирішення справи № 911/1088/19.

Колегія суддів, розглянувши клопотання про зупинення провадження у справі, дійшла до висновку про відмову у його задоволенні з наступних підстав.

Статтею 227 Господарського процесуального кодексу встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Враховуючи зазначені вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі, господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

При цьому, пов`язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 5/17-ССС від 18.09.2017. Отже, предметом доказування у справі № 910/577/19 є встановлення факту надання позивачем комунальних послуг, послуг з утримання будинку та прибудинкової території і наявності у відповідача зобов`язань з оплати таких послуг.

Предметом спору у справі № 911/1088/19 за позовом Фізичної особи-підприємця Москаленка В.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітістейтсервіс» є визнання недійсним договору № 5/17-ССС від 18.09.2017. Отже, предметом доказування у справі № 911/1088/19 є наявність або відсутність законодавчо визначених підстав для визнання недійсним договору № 5/17-ССС від 18.09.2017.

Колегія суддів зазначає, що розглядаючи вимогу про стягнення заборгованості за договором № 5/17-ССС від 18.09.2017, суд у будь-якому випадку зобов`язаний дослідити питання щодо належного виконання сторонами умов договору та наявності у позивача права вимоги до відповідача, тобто, встановлення таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у даній справі.

Отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, суд не позбавлений можливості досліджувати обставини та оцінювати докази у даній справі, має право та зобов`язаний надати правову оцінку наданим письмовим доказам та самостійно встановити факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги у справі № 910/577/19, зокрема, факту надання позивачем житлово-комунальних послуг та наявності, відповідно, у відповідача зобов`язань з оплати таких послуг.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд справи № 911/1088/19, попри її пов`язаність із даною справою, не є перешкодою для встановлення, з урахуванням вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суттєвих обставин у справі № 910/577/19 під час її розгляду господарським судом, а тому відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі до вирішення справи № 911/1088/19.

Судом, при цьому, також взято до уваги ту обставину, що позов про визнання недійсними договору № 5/17-ССС від 18.09.2017 було подано до Господарського суду Київської області вже після прийняття оскарженого у даній справі рішення. У випадку задоволення позовних вимог у межах справи № 911/1088/19, дана обставина може бути підставою для перегляду рішення суду в даній справі за нововиявленими обставинами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

18.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" (виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Москаленком Віктором Васильовичем (споживач) було укладено договір № 5/17-ССС від 18.09.2017 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території (далі - договір), предметом якого є надання виконавцем комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території у відношенні приміщення споживача, відповідно до передбаченого переліку додаткових послуг (за переліком, наведеним в додатку 4) у строк та на умовах, що передбачені цим договором, а також надання споживачу можливості замовлення послуг охорони приміщення, а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом або цінами, що визначені у цьому договору, а також оплати усіх замовлених споживачем через виконавця послуг третіх осіб. (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 2.3.10. договору споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розраховуватися із виконавцем за отримані послуги згідно з умовами цього договору та виставлених рахунків. Рахунок вважається оплаченим тільки в тому випадку, коли оплата зарахована на поточний рахунок виконавця або внесено до каси виконавця.

За змістом пунктів 5.1., 5.2., 5.5. договору, цим договором споживач засвідчує своє згоду на здійснення виконавцем загально будинкового обліку споживання електроенергії із наступним нарахуванням суми відшкодування спожитої у приміщенні електроенергії, відповідно до показників позаквартального (позаофісного) лічильника виконавця. Облік та розрахунок плати за спожиту електричну енергію здійснюється виконавцем відповідно до показників позаквартирного (позаофісного) лічильника виконавця. За цим договором виконавець здійснює самостійний облік показань встановлених позаквартирних (позаофісних) лічильників незалежно від майнової належності таких лічильників.

За приписами пунктів 6.1. та 6.2. договору виконавець надає послуги за цінами, визначеними у додатку №1 до цього договору, розрахованими відповідно до тарифів, затверджених рішенням Щасливської сільської ради. Чинний на момент підписання договору перелік цін на комунальні послуги та послуги утримання будинку та прибудинкової території фіксується сторонами у додатку № 1 до цього договору.

Пунктами 7.1.- 7.5. зазначеного правочину передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Нарахування оплати за надані у попередньому місяці послуги здійснюється виконавцем шляхом обчислення суми платежу згідно із встановленим тарифом на відповідну послугу та показаннями відповідних лічильників.

Для послуг, у відношенні яких не здійснюється облік за допомогою лічильників, оплата нараховується згідно з встановленим тарифом на такі послуги, визначені зовнішнім постачальником таких послуг або тарифом виконавця.

Не пізніше 10 числа кожного місяця дії цього договору виконавець формує та надає споживачу рахунок на оплату наданих послуг. Під наданням рахунку сторони договору розуміють поміщення рахунку у поштову скриньку споживача або передачу рахунку особисто споживачу, без додаткового письмового оформлення документів про передачу рахунку.

У разі відсутності рахунку у поштовій скриньці споживача на момент, визначений цим договором, споживач зобов`язаний самостійно отримати примірних рахунку у виконавця.

Згідно з пунктом 8.1.договору оплата рахунку, виставленого виконавцем, здійснюється споживачем не пізніше 20 числа місяця наступного за поточним.

Цей договір набирає чинності з дня його укладення і діє до 18 серпня 2020 року. Договір вважається продовженим на 6-місячний строк кожного разу після закінчення попереднього строку його дії, якщо за п`ятнадцять днів до закінчення цього строку однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду його положень. (пункт 14.1. договору).

Позивач зазначає, що станом на 16.01.2019 за Фізичною особою-підприємцем Москаленко Віктором Васильовичем наявна заборгованість за отримані за договором послуги у сумі 48 335,63 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Кодексу.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору про надання послуг, згідно якого в силу вимог ст. 901 ЦК України одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 5 статті 633 Цивільного кодексу України передбачено, що актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15, постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17, від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору № 5/17-ССС від 18.09.2017 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території, позивачем за період з квітня по грудень 2018 було надано послуги на загальну суму 48 335,63 грн.

Доказів відсутності надання житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинку і прибудинкової території за період з квітня по грудень 2018 у сумі 48 335,63 грн відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.

Посилання апелянта, що акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), на які посилався суд першої інстанції, не можуть бути належними доказами надання послуг, оскільки спірним договором такі акти не передбачені та не підписані зі сторони відповідача, є безпідставними, оскільки дані акти, у своїй сукупності з іншими доказами у відповідності ст. 86 ГПК України підтверджують розмір заборгованості та об`єм наданих послуг, а не сам факт їх надання.

Факту користування житлово-комунальними послугами відповідач не заперечує.

Так, в матеріалах справи містяться копії рахунків на оплату відповідних житлово-комунальних послуг.

Відповідач отримання вказаних рахунків також не спростовує, а лише зазначає, що подані копії були неналежним чином засвідчені та подані не у встановлений ГПК строк.

Відповідно до ч. 10 ст. 80 ГПК України докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Згідно з ч. 3 ст. 252 ГПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, а тому подання 13.02.2019 року доказів не порушує порядку та строків надання доказів у даній справі.

В той же час, відповідач не заперечував щодо наявності у нього даних рахунків.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем надані рахунки, які засвідчені з порушенням п. 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07.04.2003 «ДСТУ 4163-2003» відповідно до якого відмітку про засвідченні копії документа складають за слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, а відтак такі докази є недопустимими колегія суддів зазначає таке.

За приписами ст. 94 ГПК України:

- письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1);

- письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч. 2);

- копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (ч. 4);

- учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (ч. 5).

З матеріалів справи слідує, що надані позивачем копії рахунків посвідчені директором позивача, мають підпис, вказано назву та скріплено печаткою позивача.

Водночас само лише не зазначення слів «Згідно з оригіналом», на думку колегії суддів, не може бути підставою для неприйняття наданих позивачем рахунків.

В будь-якому випадку, п. 8.1. договору сторони передбачили оплату отриманих послуг, а саме не пізніше 20 числа місяця наступного за поточним, тобто визначили чіткий строк оплати за користування житлово-комунальними послугами, що не суперечить вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк для виконання зобов`язань з оплати наданих позивачем за період з квітня по грудень 2018 житлово-комунальних послуг за договором № 5/17-ССС від 18.09.2017 настав.

В той же час, як вірно встановив суд першої інстанції, відповідачем після відкриття провадження у даній справі на підставі квитанції №19387105 від 07.02.2019 було сплачено на рахунок позивача частину заборгованості в розмірі 24 626,52 грн.

Як вбачається з календарного штемпеля на конверті, позов у даній справі був поданий 17.10.2019.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на вищенаведене, оскільки відповідач сплатив позивачу 24 626,52 грн. заборгованості після звернення позивача з даним позовом до суду, провадження у справі правомірно закрито судом першої інстанції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, в зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Таким чином, враховуючи, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання щодо надання послуг за договором № 5/17-ССС від 18.09.2017, в той час як відповідач надані послуги не оплатив в повному обсязі, факт отримання послуг у спірний період та правомірність нарахування позивачем відповідної плати відповідач не спростував, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення 23 709,11 грн. грн. заборгованості за надані послуги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно позивних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, то колегія суддів вважає за можливе зазначити про наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому не має його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, погоджується з ним та вважає, що з відповідача підлягають стягненню 299,90 грн інфляційних втрат та 280,26 грн 3 % річних.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені та штрафів, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Положеннями пунктів 9.1.1., 9.1.2. договору передбачено, що за порушення умов договору шляхом прострочення в оплаті - зі споживача стягується одноразовий штраф у розмірі 10% суми простроченого платежу; у разі непогашення простроченого платежу до кінця поточного календарного місяця - додатковий штраф за ухилення від непогашення виниклої заборгованості в оплаті у розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Також, згідно пункту 9.3. договору, окрім штрафних санкцій за несвоєчасне внесення платежів виконавець має право нарахувати та стягнути зі споживача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на день виникнення прострочення в оплаті, нараховану на суму простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Суд зазначає, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

В даному випадку суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України, а одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Зокрема, такий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 27.04.2012 р. № 3-24гс12, від 09.04.2012 р. №3-88гс11, від 06.11.2013 р. № 116цс13.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

З огляду на встановлений факт неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної оплати за договором, колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені та штрафів, погоджується з ним і вважає його вірним, а тому з відповідача підлягає стягненню пеня за період з 21.07.2018 по 16.01.2019 в сумі 3 350,96 грн, штраф в розмірі 6 110,77 грн та додатковий штраф в розмірі 6 110,77 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи, що позивачем належним чином виконало свої зобов`язання щодо надання послуг за договором № 5/17-ССС від 18.09.2017, в той час як відповідач надані послуги не оплатив, факт отримання послуг у спірний період та правомірність нарахування позивачем відповідної плати відповідач не спростував, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення 23 709,11 грн. грн. заборгованості за надані послуги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2019 у справі № 910/577/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Москаленка Віктора Васильовича на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2019 року у справі № 910/577/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2019 року у справі № 910/577/19 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/577/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 08.07.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко