ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2019 р. Справа№ 910/14842/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Закарпатської митниці ДФС

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2019

у справі №910/14842/18 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Державного підприємства «Городницьке лісове господарство»

до держави Україна в особі:

1. Державної казначейської служби України;

2. Закарпатської митниці ДФС,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»

про стягнення 2 192 553,00 грн,

за відсутності представників учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Городницьке лісове господарство» (надалі ДП «Городницький лісгосп», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України (надалі відповідач-1) та Закарпатської митниці ДФС (надалі відповідач-2) про відшкодування шкоди у розмірі 2 750 656,68 грн, завданої внаслідок неправомірної поведінки відповідача-2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 залучено до участі у розгляді справи №910/14842/18 Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (надалі ПАТ «Укрзалізниця», третя особа) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2019, з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 22.02.2019, прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній зменшив суму заявлених до стягнення коштів на суму відшкодування оплати затримки вагонів за тридцятиденний період згідно зі ст. 199 Митного кодексу України, у зв`язку з чим просив стягнути з Державного бюджету України 2 198 553,16 грн в рахунок відшкодування шкоди, яка завдана внаслідок неправомірної поведінки Закарпатської митниці ДФС.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2019 у справі №910/14842/18 позовні вимоги ДП «Городницький лісгосп» до держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Закарпатської митниці ДФС задоволено повністю, стягнуто з Державного бюджету України на користь ДП «Городницький лісгосп» 2 198 553,16 грн в рахунок відшкодування шкоди, яка завдана внаслідок неправомірної поведінки Закарпатської митниці ДФС.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що у межах провадження в адміністративній справі №806/1411/16 було встановлено факт неправомірної поведінки (бездіяльності) Закарпатської митниці ДФС; наявність шкоди у розмірі, заявленому позивачем до стягнення, належним чином підтверджується наявними в матеріалах справи документами та була встановлена судовими рішеннями у справах №910/372/17, №910/373/17 та №910/374/17; відсутні правові підстави для повторного доказування обставин, зазначених у вказаних судових рішеннях, адже такі рішення ухвалені у спорах, учасниками яких були ті ж самі сторони у справі; позивачем доведено наявність усіх складових цивільного правопорушення в діях відповідача-2 в розумінні приписів ст. 1173 Цивільного кодексу України, що свідчить про правомірність заявлених до стягнення збитків у розмірі 2 198 553,16 грн.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, Закарпатська митниця ДФС звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування скарги апелянт наголошував на тому, що на дату ухвалення оскаржуваного рішення позивачем не було доведено наявність та розмір шкоди, яка виникла внаслідок дій Закарпатської митниці ДФС; оскаржуване рішення не містить обґрунтованого розрахунку присудженої до стягнення суми; до позовної заяви не додано належним чином завірених копій первинних документів, які б підтверджували обґрунтованість заявленої вимоги; додані до позовної заяви роздруківки судових рішень не є належними та допустимими доказами, оскільки не містять даних про осіб, які беруть участь у справі та відміток про набрання ними законної сили; наведені доводи узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у тотожній справі №914/1221/18; заявлений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспіврозмірним ані зі складністю справи, ані з часом в дійсності витраченим адвокатом на виконання відповідних видів робіт, ані з обсягом наданих ним послуг; матеріали справи не вказують на наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями Закарпатської митниці ДФС та сплатою перевізнику плати за надані послуги з перевезення; матеріали справи не вказують на наявність преюдиційних судових рішень, якими було б встановлено неправомірність дій відповідача-2 за конкретно визначений період часу використання спірних залізничних вагонів; судом не було надано належної оцінки тому факту, що резолютивна частина постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 у справі №806/1411/16 не містить посилання щодо періоду протиправної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС та посилання на спірний залізничний вагон.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Закарпатської митниці ДФС на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2019 у справі №910/14842/18, розгляд апеляційної скарги призначено на 05.06.2019, встановлено ДП «Городницький лісгосп», Державній казначейській службі України та ПАТ «Укрзалізниця» строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, в задоволенні клопотання Закарпатської митниці ДФС про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач наголошував на тому, що посилання апелянта на тотожність даної справи зі справою №914/1221/18 є безпідставними, оскільки в даних справах спірні правовідносини ґрунтуються на різних фактичних обставинах, зокрема, у даній справі наявні судові рішення, які мають преюдиційний характер та підтверджують протиправну бездіяльність відповідача-2, а також розрахунок заявленої до стягнення суми; безпідставними та такими, що не відповідають дійсності є доводи апеляційної скарги про стягнення витрат на оплату послуг адвоката, оскільки оскаржуваним рішенням не було задоволено заяву позивача про покладення таких витрат на відповідача-2; твердження скаржника про те, що резолютивна частина постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 у справі №806/1411/16 не містить посилання на спірний залізничний вагон №68804558 є помилковим, оскільки даний залізничний вагон, а саме, перші його цифри (№68804) зазначені в резолютивній частині постанови, при цьому іншого залізничного вагона з №68804 не існує; в мотивувальній частині вказаної постанови зазначений повний номер спірного вагону та позовні вимоги були задоволені вказаною постановою частково, а саме в частині, що стосується спірного вагону.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2019 у справі №910/14842/18 розгляд апеляційної скарги відкладено на 03.07.2019.

02.07.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

У судове засідання сторони та третя особа не з`явились, своїх уповноважених представників не направили, про місце, день та час розгляду даної справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

За приписами ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що відповідач-1, відповідач-2 та третя особа повторно не з`явились у судове засідання до суду апеляційної інстанції та про поважність причин неявки не повідомили, а позивач просив здійснювати розгляд справи без участі його представника, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.

03.07.2019 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі матеріали та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, на підставі контракту №P-GR-14 від 27.12.2013, укладеного між ДП «Городницький лісгосп» (в тексті контракту продавець) та Фірмою «Пізец ГмбХ» (в тексті контракту покупець), позивачем здійснювалась поставка деревини паливної різних порід залізничним транспортом у напіввагонах (експорт деревини).

В межах виконання наведеного контракту у травні 2016 року ДП «Городницький лісгосп» зі ст. Новоград-Волинський Південно-Західної залізниці на адресу Фірми «Пізец ГмбХ» було відправлено деревину паливну, завантажену у вагони №№60021797, №60597606, №65741688, №60334950, №60544657, №65487985, №66713983, №66490376, №65399479, №68717610, №68746841, №68804558, згідно залізничних накладних №493890 від 14.05.2016, №494013 від 15.05.2016, №494021 від 15.05.2016, №495101 від 16.05.2016, №497412 від 18.05.2016, №497438 від 19.05.2016, №497933 від 19.05.2016, №497917 від 19.05.2016, №499186 від 20.05.2016, №401083 від 23.05.2016, №401091 від 23.05.2016, №401356 від 23.05.2016, які в період з 17.05.2016 по 26.05.2016 прибули на територію залізничної станції «Батьово-Сортувальна» пункту контролю «Батьово» митного посту «Залізничний» Закарпатської митниці ДФС для здійснення митних процедур та подальшого пропуску рухомого складу вагонів залізниці з товаром (код УКТ ЗЕД 4401) «Деревина паливна у вигляді колод, сосна, згідно ГОСТу3243-88 ДП «Городницький лісгосп» за митними деклараціями типу ЕК10АА №101040000/2016/004203 від 13.05.2016, №101040000/2016/004257 від 14.05.2016, №101040000/2016/004258 від 14.05.2016, №101040000/2016/004274 від 16.05.2016, №101040000/2016/004394 від 18.05.2016, №101040000/2016/004417 від 19.05.2016, №101040000/2016/004396 від 18.05.2016, №101040000/2016/004418 від 19.05.2016, №101040000/2016/004457 від 20.05.2016, №101040000/2016/004529 від 23.05.2016, №101040000/2016/004530 від 23.05.2016, №101040000/2016/004571 від 23.05.2016.

З метою здійснення додаткових заходів митного контролю відправлений позивачем вантаж у зазначених вагонах було затримано Закарпатською митницею ДФС на період з червня по жовтень 2016 року.

За наведений час затримки відповідних вагонів ПАТ «Укрзалізниця» було нараховано ДП «Городницький лісгосп» до сплати додаткові збори (плату за користування вагонами, збір за зберігання, зважування вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, збір за участь представника залізниці при зважуванні товару, збір за подання/забирання вагону з під`їзної колії, тариф та плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею протягом зазначеного часу в т.ч. на вказівку митниці) на загальну суму 2 750 656,68 грн, що стали предметом стягнення за судовими рішеннями у справах Господарського суду Житомирської області №910/372/17, №910/373/17 та №910/374/17 та фактично були перераховані позивачем на користь ПАТ «Укрзалізниця», що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (а.с. 178-190, т. 1).

Посилаючись на встановлений постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 у справі №806/1411/16 факт протиправності дій та бездіяльності Закарпатської митниці ДФС під час здійснення митного контролю, що призвело до затримки залізничних вагонів, якими здійснювалось вивезення лісопродукції за межі митної території України на виконання позивачем зобов`язань за контрактом №P-GR-14AO від 27.12.2013, останній вказував на те, що ДП «Городницький лісгосп» змушене було сплатити на користь перевізника за час затримки вагонів донараховані платежі та збори у загальному розмірі 2 750 656,68 грн у відповідності до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах залізниці України та пов`язані із ними послуги.

У зв`язку із наведеними обставинами позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив покласти на державу Україна обов`язок з відшкодування понесених ДП «Городницький лісгосп» витрат на оплату затримки вагонів із товаром на залізничній станції «Батьово» внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці ДФС.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову, а доводи скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 Господарського кодексу України, якою передбачено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди.

Стаття 22 Цивільного кодексу України передбачає право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним правилом для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Разом з тим, як правильно враховано судом першої інстанції, в даному випадку суб`єктом відповідальності за завдані позивачу збитки виступає орган державної влади, а тому застосування такої відповідальності має особливості, які полягають в наступному.

Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Положеннями ст. 1174 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З огляду на викладені положення вбачається, що на відміну від загального правила застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, унормованого положеннями ст. 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України, спеціальна норма ст.ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України, положення яких і обґрунтовується позивачем звернення з даним позовом до суду, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Отже, необхідною умовою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення збитків є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, доведення наявності яких покладається на особу, яка і звернулася з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України.

При цьому, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

В даному випадку, позивачем зазначається про те, що понесені ним додаткові витрати на оплату нарахованих ПАТ «Укрзалізниця» зборів за час затримки вантажу в пункті контролю «Батьово» митного посту «Залізничний» Закарпатської митниці ДФС було зумовлено саме неправомірними діями останньої щодо нездійснення у встановлені строки визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску вантажу позивача у відповідних залізничних вагонах через державний кордон України.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується учасниками судового процесу, в спірній ситуації вантаж позивача, завантажений у вагони №№60021797, №60597606, №65741688, №60334950, №60544657, №65487985, №66713983, №66490376, №65399479, №68717610, №68746841, №68804558, прибув до пункту пропуску через державний кордон України в період з 17.05.2016 по 26.05.2016 та перебував там до жовтня 2016 року.

Водночас, положеннями ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України визначено, що граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України не може перевищувати 30 днів, а для автомобільного транспорту - п`ять днів з моменту прибуття у пункт пропуску через державний кордон України для здійснення митних процедур.

Отже, має місце перевищення встановленого законодавством строку перебування вантажу позивача в пункті контролю «Батьово» митного посту «Залізничний» Закарпатської митниці ДФС, наслідком чого і стало нарахування ПАТ «Укрзалізниця» до сплати позивачем додаткових зборів (плати за користування вагонами, збору за зберігання, зважування вантажу, збору за телеграфне повідомлення про затримку, збору за участь представника залізниці при зважуванні товару, збору за подання/забирання вагону з під`їзної колії, тариф та плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею протягом зазначеного часу в т.ч. на вказівку митниці) за цей час.

З наявної в матеріалах справи належним чином завіреної копії постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 у справі №806/1411/16 за позовом ДП «Городницький лісгосп» до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні вбачається, що за наслідками розгляду відповідного спору судом було постановлено:

- визнати протиправними дії Закарпатської митниці ДФС по затримці вагонів з деревиною паливною (код УКТ ЗЕД 4401) ДП «Городницький лісгосп» №№60021797, №60597606, №65741688, №60334950, №60544657, №65487985, №66713983, №66490376, №65399479, №68717610, №68746841, №68804 на залізничній станції «Батьово» митного посту «Залізничний» Закарпатської митниці ДФС;

- визнати протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС по не здійсненню пропуску рухомого складу вагонів залізниці з товаром (код УКТ ЗЕД 4401) «Деревина паливна у вигляді колод, сосна, згідно ГОСТу3243-88 ДП «Городницький лісгосп» за митними деклараціями типу ЕК10АА №101040000/2016/004203 від 13.05.2016, №101040000/2016/004257 від 14.05.2016, №101040000/2016/004258 від 14.05.2016, №101040000/2016/004274 від 16.05.2016, №101040000/2016/004394 від 18.05.2016, №101040000/2016/004417 від 19.05.2016, №101040000/2016/004396 від 18.05.2016, №101040000/2016/004418 від 19.05.2016, №101040000/2016/004457 від 20.05.2016, №101040000/2016/004529 від 23.05.2016, №101040000/2016/004530 від 23.05.2016, №101040000/2016/004571 від 23.05.2016.

При цьому, із мотивувальної частини вказаного судового рішення вбачається, що визнанню протиправними дій Закарпатської митниці ДФС із затримання спірного вантажу ДП «Городницький лісгосп» передувало встановлення на підставі зібраних в матеріалах такої справи доказів обставин того, що Закарпатською митницею ДФС не здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску спірних залізничних вагонів через державний кордон України у строк, встановлений ст. 199 Митного кодексу України, а останньою не було надано доказів того, що вона, затримуючи вагони на строк, який перевищує 30 днів, діяла у спосіб та в межах повноважень, визначених Митним кодексом України, оскільки обставини, на які митниця посилалася як на причину затримки вантажу не знайшли свого визнання правомірними судом.

Тобто, задовольняючи позовні вимоги у справі №806/1411/16, суд дійшов висновку про те, що Закарпатською митницею ДФС не здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів №60021797, №60597606, №65741688, №60334950, №60544657, №65487985, №66713983, №66490376, №65399479, №68717610, №68746841, №68804558 з вантажем ДП «Городницький лісгосп» через державний кордон України у строк, встановлений ст. 199 Митного кодексу України.

Отже, у межах провадження в адміністративній справі №806/1411/16 було встановлено факт неправомірної поведінки (бездіяльності) Закарпатської митниці ДФС як елементу цивільного правопорушення, що не спростовано Закарпатською митницею ДФС ані під час розгляду даної справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного провадження.

Посилання відповідача-2 на те, що в резолютивній частині постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 у справі №806/1411/16 не було зазначено залізничного вагону №68804558, на переконання колегії суддів, правомірно відхилені місцевим господарським судом, оскільки зазначення в резолютивній частині вагону за номером « 68804» з огляду на мотивувальну частину такої постанови, а також документацію, яка стосується спірних правовідносин (накладні, акти тощо), в повній мірі дають підстави стверджувати про виключно допущення судом технічної описки, яка не спотворює дійсної суті такого судового рішення, в т.ч. щодо визнання протиправними дій Закарпатської митниці ДФС по затримці вагону з деревиною паливною (код УКТ ЗЕД 4401) ДП «Городницький лісгосп» №68804558 на залізничній станції «Батьово» митного посту «Залізничний» Закарпатської митниці ДФС.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Укрзалізниця», як виконавцем послуг з організації перевезення спірного вантажу позивача залізничними вагонами №60021797, №60597606, №65741688, №60334950, №60544657, №65487985, №66713983, №66490376, №65399479, №68717610, №68746841, №68804558, було здійснено нарахування позивачу до сплати зборів (плати за користування вагонами, збору за зберігання, зважування вантажу, збору за телеграфне повідомлення про затримку, збору за участь представника залізниці при зважуванні товару, збору за подання/забирання вагону з під`їзної колії, тариф та плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею протягом зазначеного часу в т.ч. на вказівку митниці) за час перебування спірного вантажу в пункті контролю «Батьово» митного посту «Залізничний» Закарпатської митниці ДФС (тобто, протягом травня жовтня 2016 року) на загальну суму 2 750 656,68 грн.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, правомірність відповідних нарахувань та здійснення їх саме за час простою спірних вагонів в пункті контролю «Батьово» митного посту «Залізничний» Закарпатської митниці ДФС була предметом дослідження Господарським судом Житомирської області у справах №910/372/17, №910/373/17 та №910/374/17, за наслідками розгляду яких судовими рішеннями (постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 у справі №906/372/17, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 27.11.2017; рішенням господарського суду Житомирської області від 12.07.2017 у справі №906/373/17, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 та постановою Верховного Суду від 19.09.2018; рішенням Господарського суду Житомирської області від 12.07.2017 у справі №906/374/17, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.11.2017 та постановою Верховного Суду від 17.04.2018) було стягнуто відповідні кошти з ДП «Городницький лісгосп», оплата яких з посиланням на такі судові справи в призначеннях платежів підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень.

Відповідно до частини 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, враховуючи суб`єктний склад учасників даної справи та справ №806/1411/16, №910/372/17, №910/373/17 та №910/374/17, судові рішення за результатами розгляду яких набрали законної сили у встановленому ГПК України порядку, колегія суддів дійшла висновку про доведеність та обґрунтованість вищенаведених обставин, а саме, протиправності поведінки Закарпатської митниці ДФС та суми понесених ДП «Городницький лісгосп» витрат за час затримки вантажу, які мають преюдиційне значення та повторного доведення не потребують.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявність шкоди у розмірі, заявленому позивачем до стягнення, належним чином підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та була встановлена відповідними судовими рішеннями.

При цьому, під час розгляду аналогічного спору у справі №910/17912/17 Верховним Судом було вказано на те, що покладення на митницю обов`язку з відшкодування понесених лісовим господарством витрат на оплату додатково нарахованих залізницею зборів (плати за користування вагонами, збору за зберігання, зважування вантажу, збору за телеграфне повідомлення про затримку, збору за участь представника залізниці при зважуванні товару, збору за подання/забирання вагону з під`їзної колії, тариф та плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею на вказівку митниці) є правомірним за час перебування вантажу на митниці після спливу 30-ти денного строку, визначеного ст. 199 Митного кодексу України.

Як правильно було враховано позивачем, в силу приписів ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України підстави для покладення на відповідача-2 обов`язку з відшкодування спірних витрат за час простою вагонів в межах граничних строків (протягом 30 днів) відсутні, у зв`язку з чим позивачем було зменшено позовні вимоги на відповідні суми, обґрунтованість розрахунку яких підтверджується доданими розгорнутими розрахунками по вагонах №60021797, №60597606, №65741688, №60334950, №60544657, №65487985, №66713983, №66490376, №65399479, №68717610, №68746841, №6880455 та актами залізниці за формою ГУ-23 (а.с. 265-306, т. 1), а також не спростована відповідачами.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, у випадку належного виконання Закарпатською митницею ДФС покладених на неї обов`язків та своєчасного вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів №60021797, №60597606, №65741688, №60334950, №60544657, №65487985, №66713983, №66490376, №65399479, №68717610, №68746841, №68804558 з вантажем ДП «Городницький лісгосп» через державний кордон України у строк, встановлений ст. 199 Митного кодексу України, не мало б місце понесення позивачем спірних збитків у вигляді необхідності оплати додаткових зборів, нарахованих залізницею за користування вагонами, зберігання вантажу, подання та забирання вагонів, зважування вантажу, тощо у відповідний строк затримки, що, в свою чергу, свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача-2 та завданими позивачеві збитками.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про доведеність позивачем наявності всіх складових цивільного правопорушення в діях відповідача-2 в розумінні приписів ст. 1173 Цивільного кодексу України, що свідчить про правомірність заявлених ДП «Городницький лісгосп» до стягнення збитків у розмірі 2 198 553,16 грн.

У відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.06.2018 у справі №910/23967/16, кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, у даній справі, предметом якої є стягнення збитків з Державного бюджету України, завданих неправомірними діями митного органу, відповідачем є саме держава Україна, в особі відповідного органу.

У відповідності до ст.ст. 25, 43 Бюджетного кодексу України та Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України №460/2011 від 13.04.2011, забезпечення казначейського обслуговування бюджетних коштів, а також здійснення безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду покладено саме на Державну казначейську службу України та її територіальні органи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позову ДП «Городницький лісгосп» до держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Закарпатської митниці ДФС в повному обсязі та стягнення з Державного бюджету України 2 198 553,16 грн в рахунок відшкодування шкоди, яка завдана внаслідок неправомірної поведінки Закарпатської митниці ДФС.

При цьому, твердження скаржника про порушення судом першої інстанції під час розгляду справи норм процесуального права, що на думку відповідача-1 проявилось, зокрема, в діях суду щодо стягнення витрат з оплати послуг адвоката у розмірі 19 500,00 грн, судова колегія відхиляє як безпідставні та такі, що не відповідають матеріалам справи, оскільки оскаржуваним рішенням було відмовлено у задоволенні заяви позивача про покладення таких витрат на відповідача-2, у зв`язку з тим, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували обсяг наданих послуг, виконаних робіт та їх вартість чи фактичне здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 25.03.2019 у справі №910/14842/18 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Закарпатської митниці ДФС - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2019 у справі №910/14842/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2019 у справі №910/14842/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14842/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.07.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук