ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року Справа № 915/1470/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Ковальжи А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства Светолюкс-Николаев, вул. Космонавтів, 81/24, м. Миколаїв, 54028 ()

до відповідача Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря - Машпроект, пр. Богоявленський, 42-А, м. Миколаїв, 54018 ()

про стягнення коштів в розмірі 1 581, 58 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Майстренко С.Л., довіреність № 17/1-2739 від 17.04.2019 року.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Приватне підприємство Светолюкс-Николаев з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря - Машпроект заборгованості у розмірі 1 581, 58 грн., у тому числі: 1 260, 00 грн. основна заборгованість; 227, 42 грн. пеня станом на 20.05.2019 року; 21, 96 грн. 3 % річних; 72, 20 грн. інфляційні витрати.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 27.06.2019 року.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання 27.06.2019 року не забезпечив.

25.06.2019 року до господарського суду Миколаївської області від позивача надійшло клопотання (вх. № 10536/19), в якому позивач просив суд розглядати справу без участі представника позивача (арк. 66).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача.

В судовому засіданні 27.06.2019 року судом відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІ. ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ У СПРАВІ.

14.06.2019 року до господарського суду Миколаївської області від позивача надійшла заява (вх. № 9984/19), в якій позивач, керуючись ст. 46 ГПК України, повідомляє суд, що 10.06.2019 року відповідачем було здійснено оплату основної заборгованості у розмірі 1260, 00 грн., у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 321, 58 грн., а саме: 227, 42 грн. пені, 21, 96 грн. 3 % річних та 72, 20 грн. інфляційних втрат (арк. 63-64).

Судом встановлено, що заява (вх. № 9984/19 від 14.06.2019 року) є заявою про зменшення розміру позовних вимог.

В судовому засіданні 27.06.2019 року представник відповідача усно підтвердив суду, що отримав заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Розглянувши подану заяву позивача, судом встановлено, що позов в частині стягнення основної заборгованості зменшено, у зв`язку з повною оплатою відповідачем суми заборгованості, що підтверджується банківською випискою.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене, оскільки заява про зменшення розміру позовних вимог подана до початку першого судового засідання в порядку ст. 46 ГПК України вона прийнята судом до розгляду. Позовні вимоги розглядаються судом з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

1. Правова позиція позивача.

Позивач в позовній заяві зазначає, що предметом спору є вимога про стягнення грошової заборгованості. Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору поставки № 2149 від 27.04.2017 року, а саме: зобов`язання щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за отриманий товар, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення заборгованість за поставлений товар та нараховано відповідачу пеню, 3 % річних та інфляційні втрати відповідно до умов договору та вимог законодавства. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 230 ГК України, ст. 525, 526, 655, 610, 611, 692 ЦК України та умовами договору.

2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

13.06.2019 року до господарського суду Миколаївської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 9971/19 від 13.06.2019 року).

Докази направлення 13.06.2019 року копії відзиву з додатками на адресу ПП Светолюкс-Николаев долучено до відзиву. Відзив подано у встановлений судом строк. Відзив долучено судом до матеріалів справи та прийнято судом до розгляду.

В обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що позовні вимоги не визнає повністю. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що 10.06.2019 року сплатив основну суму заборгованості в розмірі 1 260, 00 грн.

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

27.04.2017 року між ПП Светолюкс-Николаев (постачальник) та ДП Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря - Машпроект (покупець) було укладено договір поставки № 2149 (арк. 11-19).

До договору сторонами укладено специфікації (арк. 20-22).

Договір та специфікації підписані та скріплені печатками сторін.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, передбачених даним договором, поставити Покупцю електротехнічні товари, надалі - товар, зазначений в Специфікації № 1 (Специфікаціях), що є додатком № 1 (додатками) до цього договору, а Покупець зобов`язаний прийняти та оплатити поставлений товар в порядку та строки, передбачені даним договором.

Відповідно до п. 3.6 Договору поставка товару здійснюється на підставі та у відповідності до підписаної сторонами Специфікації №1 (Специфікацій).

Відповідно до п. 3.7 Договору при передачі товару Покупцю, Постачальник зобов`язаний надати оригінали наступних документів: рахунок-фактуру; видаткову накладну; товарно-транспортну накладну або декларацію перевізника; сертифікат відповідності / сертифікат якості або завірену Постачальником їх копію (якщо товар підлягає обов`язковій сертифікації); паспорт та/або керівництво з експлуатації.

У разі ненадання або надання в неповному обсязі Покупцю вищезазначених супровідних документів або надання неналежно оформлених супровідних документів, товар вважається непоставленим.

Відповідно до п. 5.1 Договору оплата Покупцем товару здійснюється за відповідним рахунком Постачальника в національній валюті України, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, зазначений у даному договорі (якщо Постачальник не повідомить Покупцеві реквізитів іншого рахунка).

Відповідно до п. 5.2 Договору оплата по даному договору здійснюється наступним чином: оплата за поставлений товар здійснюється Покупцем не пізніше 10 банківських днів від дати поставки товару на склад Покупця.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 2 181, 24 грн., що підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи та перевірені судом (арк. 23-24).

Товар отримано представником відповідача на підставі довіреностей (арк. 25-26).

Відповідачем оплату за отриманий товар проведено частково на загальну суму 921, 24 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою, яка перевірена судом (арк. 27).

Як вбачається з розрахунку заборгованості в позовній заяві станом на день звернення до суду із даним позовом заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар становила 1260, 00 грн. (арк. 5).

В подальшому 10.06.2019 року (після відкриття провадження у даній справі) відповідачем повністю проведено оплату за отриманий товар в сумі 1 260, 00 грн., що підтверджується банківською випискою та платіжним дорученням № 4558 від 10.06.2019 року (арк. 65, 61).

Отже, станом на день розгляду справи відповідачем повністю погашено основну заборгованість за отриманий товар, що також підтверджено відповідачем у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву (вх. № 9971/19) та заяві позивача (вх. № 9984/19).

Як вказано вище, позивачем подано суду заяву про зменшення позовних вимог (в частині основного боргу), яка прийнята судом до розгляду.

Оскільки відповідачем ДП Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря - Машпроект оплата за поставлений товар проводилась з порушенням строку, встановленого п. 5.2 Договору, позивачем нараховано відповідачу пеню, 3 % річних та інфляційні втрати, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

V. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

На підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

1. Щодо вимоги про стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).

Позивачем нараховано відповідачу 21,96 грн. - 3 % річних від суми заборгованості по видатковій накладній № 7 від 06.09.2018 року за період з 21.10.2018 року по 20.05.2019 року.

Розрахунок здійснено по одному зобов`язанню (по окремій поставці). Розрахунок суми 3 % річних у сумі 21, 96 грн. є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи. Розгорнутий розрахунок трьох відсотків річних наявний в матеріалах справи (арк. 10).

Позивачем також нараховано відповідачу 72,20 грн. індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року. Перевіривши нарахування індексу інфляції, судом встановлено, що позивачем правильно застосовано індекси інфляції, період визначено правильно, нарахування здійснено відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, детальний розрахунок наявний в матеріалах справи (арк. 10).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність вимоги про стягнення індексу інфляції в розмірі 72, 20 грн. та 3 % річних у сумі 21, 96 грн. В цій частині позов підлягає задоволенню.

2. Щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Відповідно до п. 7.2 Договору у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати за отриманий товар, Покупець сплачує Постачальникові пеню в розмірі подвійної обліко вої ставки НБУ, що діяла у період прострочення оплати, від суми заборгованості, за кожний день прострочення оплати.

Перевіривши розрахунок розміру пені в сумі 227, 42 грн., судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 1 260, 00 грн. по видатковій накладній № 7 від 06.09.2018 року за період з 21.10.2018 року по 21.04.2019 року. Розрахунок пені здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору, з урахуванням передбаченої пунктом 7.2 договору відстрочки в 30 календарних днів. Нарахування здійснено позивачем, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Період нарахування визначено позивачем правильно. Детальний розрахунок пені наявний в матеріалах справи (арк. 10). Отже, нарахування пені в сумі 227, 42 грн. є обґрунтованим та підставним.

Щодо зменшення розміру неустойки, то суд зазначає наступне.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить врахувати майнові та немайнові інтереси відповідача, відсутність збитків позивачу та іншим учасникам господарських відносин та зменшити розмір штрафних санкцій. Зазначає про надмірність пред`явлених до стягнення штрафних санкцій порівняно із збитками понесеними позивачем. Відповідач вказує, що знаходиться у дуже скрутному фінансовому становищі через утрати ринків збуту товарів після прийняття Верховною Радою України постанови від 27.05.2015 № 129-VIII Про звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 ГГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Проаналізувавши та врахувавши інтереси обох сторін, ступінь та час виконання боржником свого обов`язку за договором, причини його неналежного виконання, поведінку винної особи, а також враховуючи, що розмір штрафних санкцій не є значним (розмір пені становить 227, 42 грн. та нараховано за період прострочки виконання грошового зобов`язання боржником, що становить майже 7 місяців), суд вважає їх співрозмірними, враховуючи порушення зобов`язання боржником та право кредитора на належне та своєчасне виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України та задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Судовий збір в розмірі 1 921 грн. згідно ст. 129 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з відповідача Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря - Машпроект, пр. Богоявленський, 42-А, м. Миколаїв, 54018 () на користь позивача Приватного підприємства Светолюкс-Николаев, вул. Космонавтів, 81/24, м. Миколаїв, 54028 ():

- 227, 42 грн. (двісті двадцять сім грн. 42 коп.) - пені;

- 21, 96 грн. (двадцять одна грн. 96 коп.) - 3 % річних;

- 72, 20 грн. (сімдесят дві грн. 20 коп.) - інфляційних втрат;

- 1 921, 00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 02.07.2019 року.

Суддя Е.М. Олейняш