РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.07.2019Справа № 910/1464/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

при секретарі судового засідання - Асадові В.В.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали

позовної заяви Акціонерного товариства "УКРПОШТА"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЯЛ ПОСТАЧ»

про стягнення 109 985,27 грн.

за участю представників:

від позивача: Пальцун С.О.;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Укрпошта" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл ЛТД" про стягнення штрафних санкцій в сумі 88 389,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору поставки № 280818-04/197Пс від 28.08.2018 в частині здійснення повної та своєчасної поставки товару покупцю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків у десять днів з дня вручення цієї ухвали.

21.02.2019 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків з відповідними додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2019 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального провадження та призначено підготовче засідання у справі на 20.03.2019.

Підготовче засідання, призначене на 20.03.2019, не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Приходько І.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання призначено на 24.04.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 підготовче засідання відкладено на 22.05.2019.

13.05.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, яку представник позивача підтримав у підготовчому засіданні 22.05.2019, та згідно якої просив стягнути суму неустойки за договором у загальному розмірі 109 985,27 грн., з яких 79 133,72 грн. - пеня, 30 851,55 грн. - штраф.

У підготовчому засіданні 22.05.2019 судом встановлено, що заява про збільшення позовних вимог відповідає приписам ст.ст. 46, 170 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим вказану заяву прийнято до розгляду з одночасним збільшенням ціни позову до 109 958,27 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2019, враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.05.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2019 розгляд справи по суті відкладено на 12.06.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2019 розгляд справи по суті відкладено на 01.07.2019.

Представник відповідача в судове засідання 01.07.2019 не з`явився, заяв та клопотань не подав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Так, ухвала Господарського суду міста Києва від 12.06.2019 була надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за № 054 на адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена в позовній заяві та відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01004, м. Київ, вул. Крутий Узвіз, 6/2А.

Повідомленням про вручення поштового відправлення № 054, яке повернулося на адресу суду та наявне в матеріалах справи, підтверджується, що відповідач отримав вищезазначену ухвалу Господарського суду міста Києва за вказаною адресою.

Крім того, судом встановлено, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 13.06.2019 відбулися зміни у назві товариства відповідача та адресі його реєстрації, через що станом на момент ухвалення рішення за кодом значиться особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «РОЯЛ ПОСТАЧ», яка зареєстрована за адресою: 03150, м. Київ, вул. Предславинська, 24.

У зв`язку з встановленими змінами у місці реєстрації відповідача, копія ухвали Господарського суду міста Києва від 12.06.2019 також була направлена за адресою 03150, м. Київ, вул. Предславинська, 24 з повідомленням про вручення поштового відправлення № 178. Згідно відомостей з офіційного веб-сайту «Укрпошта», вказане відправлення з 25.06.2019 перебуває у точці видачі, проте, станом на 01.07.2019 відповідач не скористався правом на отримання такого відправлення за вищезазначеною адресою.

У даному випадку судом враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Судом, також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з цим, згідно з ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у визначений судом строк не подав відзив на позов, не заявив жодних заяв, клопотань та заперечень, не направив повноважного представника у судові засідання, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами.

У судовому засіданні 01.07.2019 представником позивача, зважаючи на зміни у назві відповідача та його місці реєстрації, що відбулися 13.06.2019 згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, заявлено клопотання про визначення належного найменування та реквізитів відповідача по справі.

За змістом п. 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України "Про акціонерні товариства"). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов`язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на факт того, що під час розгляду даної справи відбулися зміни у найменуванні юридичної особи відповідача та його місці реєстрації, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку про необхідність здійснити зміну назви та реквізитів відповідача у справі № 910/1464/19, через що у даному рішенні (зокрема, у резолютивній його частині) замість попередньої назви - ТОВ "Техойл ЛТД", зазначається актуальна назва та адреса місцезнаходження відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «РОЯЛ ПОСТАЧ», 03150, м. Київ, вул. Предславинська, 24.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

28.08.2018 між Публічним акціонерним товариством "Укрпошта" (з 24.12.2018 Акціонерне товариство "Укрпошта", за договором - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл ЛТД" (за договором - постачальник) було укладено договір поставки № 280818-04/197Пс (надалі - Договір), за умовами якого (п. 1.1 Договору) в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити у власність покупця: бензин та дизельне паливо дрібним оптом - партіями (згідно коду ДК 021:2015 - 09130000-9 Нафта і дистилят, для потреб Львівської та Чернігівської дирекцій ПАТ «УКРПОШТА» (далі - Товар), а покупець прийняти і оплатити Товар в порядку та на умовах цього Договору.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що найменування Товару (асортимент, технічні характеристики, кількість та ціна) наведені у Додатку №1 до цього Договору (технічна специфікація), який є невід`ємною частиною Договору.

Згідно п. 3.1. ціна цього Договору складає без ПДВ 3 186 459,93 грн., крім того ПДВ 637 291,99 грн. Ціна з врахуванням ПДВ та непрямих податків та зборів складає 3 823 751,92 грн.

Ціна за одиницю Товару на строк дії даного Договору може бути змінена за взаємною згодою Сторін (але в будь-якому разі без збільшення ціни Договору).

Так, матеріалами справи підтверджується, що 16.10.2018 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до Договору, згідно якої змінено ціну за одиницю Товару в бік збільшення зі зменшенням обсягів закупівлі, визначеної у додатку № 1 «Технічна специфікація» до Договору та викладено Додаток № 1 в новій редакції, згідно якої вартість дизельного палива склала 21,81 грн. за один літр без ПДВ. Вимоги щодо строків поставки замовленого Товару залишилися незмінними.

Крім того, вказаною додатковою угодою № 1 також викладено у новій редакції п. 3.1. Договору, зокрема, визначено, що ціна Договору з врахуванням ПДВ та з урахуванням усіх непрямих податків та зборів складає 3 823 725,60 грн.

Спір у справі виник через те, що, за доводами позивача, відповідач прийняв заявку на замовлення 25 000 літрів дизельного палива, однак, у визначений умовами Договору строк поставив лише 8 160 літрів, через що недопоставлена кількість товару склала 16 840 літрів, у зв`язку із чим позивачем нараховано пеню та штраф, передбачені умовами Договору за прострочення поставки товару постачальником.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір є договором поставки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. ст. 179, 180, 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.1. Договору визначено, що поставка Товару (відпуск Товару) здійснюється постачальником за заявкою покупця в особі дирекції ПАТ «УКРПОШТА».

Заявка подається покупцем шляхом відправлення електронного листа на електронну пошту постачальника та/або шляхом направлення заявки в електронному вигляді за допомогою сервісу електронного документообігу, який розміщений за посиланням https://vchasno.com.ua та/або шляхом надсиланням оригіналу Заявки в паперовому вигляді на адресу постачальника та/або передачі повноважному представнику постачальника, що підтверджується власноручним підписом такого представника (п. 5.4. Договору).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем в особі Львівської дирекції ПАТ «УКРПОШТА» було надіслано на обумовлену у договорі адресу постачальника заявку № 11.2-06-75 від 29.08.2018 на замовлення 25 000 літрів Товару.

Вказану заявку відповідач отримав 14.09.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 131, копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до п. 5.2. Договору постачальник зобов`язаний поставити Товар протягом 5 календарних днів з дати отримання заявки покупця, направленої в порядку, визначеному п. 5.4. Договору.

Враховуючи факт того, що відповідач отримав заявку на поставку товару 14.09.2018, правомірними є доводи позивача в частині того, що останній днем виконання договірного зобов`язання з поставки 25 000 літрів дизельного палива було 19.09.2018.

Разом з цим, матеріалами справи, а саме видатковою накладною № ЛТН-000092 від 05.09.2018 підтверджується, що постачальником на виконання умов договору № 280818-04/197Пс від 28.08.2018 було поставлено лише 8 160 літрів дизельного палива на загальну суму 194 175,36 грн.

Доказів на підтвердження виконання зобов`язань постачальника з поставки залишку продукції у кількості 16 840 літрів, замовлення якої було здійснено заявкою № 11.2-06-75 від 29.08.2018, матеріали справи не містять.

З наявних у справі доказів вбачається, що 25.10.2018 позивач звертався до відповідача з претензією про сплату неустойки за порушення строків поставки товару, яка була отримана відповідачем 26.10.2018 та відповіді на яку матеріали справи не містять.

Враховуючи факт прострочення поставки Товару у кількості 16 840 літрів, позивач просить суд стягнути з відповідача 79 133,72 грн. пені та 30 851,55 грн. штрафу.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що відповідальність у вигляді пені передбачена у п. 7.2. Договору, відповідно до якого, за порушення строків поставки Товару (в тому числі нездійснення/несвоєчасне здійснення поставки Товару) постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості непоставленої/невчасно поставленої партії Товару за кожен день прострочення.

Також судом досліджено, що позивач (в редакції заяви про збільшення позовних вимог) правомірно здійснив розрахунок пені в межах 6 місяців з наступного дня після виникнення факту прострочення поставки товару відповідачем, тобто з 20.09.2018 по 19.03.2019. При цьому, під час здійснення розрахунку стороною правомірно враховано зміну ціни товару за один літр з 15.10.2018 згідно додаткової угоди № 1 до Договору.

Проте, за перерахунком суду розмір пені за порушення строків поставки товару, відповідно до умов договору в межах заявлених позивачем періодів становить 78 732,99 грн., у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню.

Крім того, в пункті 7.2. договору сторони також погодили, що за прострочення понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару.

Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок штрафу у розмірі 7% від суми непоставленого товару та встановлено, що він є арифметично вірним та обґрунтованим, у зв`язку із чим вимога про стягнення 30 851,55 грн. штрафу підлягає задоволенню.

При цьому суд зауважує, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17.

Таким чином, судом встановлено, що у даному спорі договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору (порушення строків поставки товару) у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу.

Судом також враховано, що визначені договором санкції передбачені за різні порушення, а саме: пеня за порушення строків поставки товару за кожен день непоставленої/невчасно поставленої партії товару, а штраф - за прострочення поставки товару понад 30 днів.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що відповідач не скористався правом на подання відзиву у визначений судом строк, не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку здійснити поставку замовленого позивачем Товару у визначений Договором строк, або сплатити штрафні санкції, передбачені умовами Договору за прострочення виконання договірного зобов`язання, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення неустойки у вигляді пені та штрафу нормативно та документально доведені, і підлягають частковому задоволенню, з огляду на здійснений судом перерахунок пені в межах заявлених позивачем періодів.

З огляду на викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 78 732,99 грн. пені та 30 851,55 грн. штрафу. В частині стягнення 400,73 грн. пені суд відмовляє, зважаючи на встановлені у даному рішенні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи факт того, що на стадії розгляду справи по суті відбулися зміни у найменуванні юридичної особи відповідача, внаслідок чого Товариство з обмеженою відповідальністю "Техойл ЛТД" було перереєстроване на Товариство з обмеженою відповідальністю «РОЯЛ ПОСТАЧ», що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку про необхідність зазначення у резолютивній частині даного рішення актуальних відомостей щодо реєстраційних даних відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЯЛ ПОСТАЧ» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 24, ідентифікаційний код: 41850141) на користь Акціонерного товариства "УКРПОШТА" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 22, ідентифікаційний код: 21560045) 78 732 (сімдесят вісім тисяч сімсот тридцять дві) грн. 99 коп. пені, 30 851 (тридцять тисяч вісімсот п`ятдесят одну) грн. 55 коп. штрафу та 1 914 (одну тисячу дев`ятсот чотирнадцять) грн. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 03.07.2019.

Суддя І.В. Приходько