номер провадження справи 27/39/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2019 Справа № 908/383/19

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засіданні Шолоховій С.В., розглянувши матеріали справи

За позовом: Фермерського господарства "Чудова Марка" (09108 Київська область, м. Біла Церква, вул. Заводська, 31, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Український рітейл" (69006 м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, 25, ком. 207, )

про стягнення 212 770 грн. 85 коп.

за участю

представника позивача: Юрасов А.В., дов. б/н від 23.05.2019

представник відповідача: Біла О.М., дов. № 17/2019 від 21.12.2018

СУТЬ СПОРУ:

Фермерське господарство "Чудова Марка" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український рітейл" 212 770 грн. 85 коп. грошових коштів.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2019 р. позовні матеріали № 908/383/19 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 20.02.2019 позовну заяву залишено без руху, надано Фермерському господарству "Чудова Марка" строк для усунення недоліків терміном 10 днів з дня отримання вказаної ухвали, але не пізніше 04.03.2019 шляхом надання: довідки про те в кого знаходяться оригінали письмових доказів доданих до позовної заяви, - опису вкладення про надсилання на адресу відповідача даної позовної заяви та всіх додатків до неї.

04.03.2019 на адресу суду від Фермерського господарства "Чудова Марка" надійшла заява про усунення недоліків з доказами усунення недоліків позовної заяви, на виконання вимог ухвали суду від 20.02.2019.

Ухвалою суду від 05.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/383/19, присвоєно справі номер провадження 27/39/19 та призначено підготовче засідання на 27.03.2019.

Справа № 908/383/19 розглядається за правилами загального позовного провадження.

27.03.2019 судом проведено підготовче засідання у справі № 908/383/19

Ухвалою суду від 27.03.2019, відповідно до ст. 183 ГПК України, підготовче засідання відкладено, у зв`язку з неявкою представника позивача, підготовче засідання призначено на 23.04.2019.

Ухвалою суду від 23.04.2019 відповідно до ст. 177 ГПК України, строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів, підготовче засідання на підставі ст. 183 ГПК України, відкладено на 30.05.2019.

30.05.2019 р. у підготовчому засіданні представник позивача підтримав заяву (вх. № 08-08/9745/19 від 14.05.2019 р.) про уточнення позовних вимог, яка по суті є зменшенням розміру заявлених вимог. Повідомив, суд що 30.04.2019 року відповідач на надіслав на адресу позивача заяву про зарахування зустрічних вимог № 260 від 25.01.2019 р. про наявність заборгованості у розмірі 2 737 грн. 47 коп.

Позивач визнає заборгованість перед відповідачем у сумі 2 737 грн. 47 коп. та вважає, що станом на 07.05.2019 р. з урахуванням зарахування однорідних зустрічних вимог заборгованість відповідача перед позивачем становить 210 033 грн. 38 коп.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Розгляду підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 210 033 грн. 38 коп.

В підготовчому засіданні 30.05.2019, згідно зі ст. 183 ГПК судом оголошено перерву до 05.06.2019, про що винесено відповідну ухвалу.

Ухвалою суду від 05.06.2019 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 25.06.2019.

У судовому засіданні 25.06.2019 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні 25.06.2019, відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Оберіг".

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Представник позивача в судовому засіданні 25.06.2019 підтримав заявлені вимоги, на підставах викладених у позовній заяві та заяві (вх. № 08-08/9745/19 від 14.05.2019) про уточнення позовних вимог, яка по суті є зменшенням розміру заявлених вимог. Просив суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача 210 033 грн. 38 коп.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.06.2019 заперечив проти задоволення позовних вимог, на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач надав відповідь на відзив відповідача (доданий до матеріалів справи).

В засіданні суду 25.06.2019 здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих учасниками спору (ст. 210 ГПК України).

У судовому засіданні 25.06.2019, на підставі ст. 217 ГПК України суд закінчив з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів - ст. 218 ГПК України.

Заслухавши представників сторін, після судових дебатів, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

01.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл» (Покупець) та Фермерським господарством "Чудова Марка" (Постачальник) укладений Договір поставки № 01-10/2018 (Договір).

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобов`язувався поставляти, а Покупець приймати та оплачувати товар на умовах цього Договору.

Найменування, асортимент та ціна поставленого товару вказується в Додатку № 1 «Специфікація», яке є невід`ємною частиною даного Договору (п. 1.2 Договору).

Згідно з п.п. 2.1, 2.2 договору товар поставляється постачальником окремими партіями у відповідності до замовлень на поставку. Постачальник зобов`язується приймати від покупця замовлення на поставку товару і здійснювати поставку товару за адресами, в кількості і на дату, що вказані в замовленні, своїми транспортними засобами і за власний рахунок.

Замовлення передаються Покупцем шляхом направлення Постачальнику електронного повідомлення через платформу електронної комерції, про що сторони підписують Додаток № 2 до даного договору. Замовлення повинно містити інформацію, зазначену в Додатку № 3.

Відповідно до п. 3.2 договору приймання товару по кількості і якості здійснюється покупцем в місці поставки товару в момент отримання товару від постачальника на підставі супровідних документів.

Відповідно до п. 3.7 договору поставки, разом з товаром постачальник зобов`язаний надати наступні супровідні документи:

- товарно-транспортна накладна;

- видаткова накладна;

- посвідчення якості товару;

- інші документи на товар, передбачені законодавством України.

Відповідно до Додатку № 6 до договору поставки оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 21 календарного дня з дня поставки товару. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Згідно з п. 2.6 договору зобов`язання з поставки вважаються виконаними з моменту передачі товару та повного пакету належним чином оформлених товаросупровідних документів покупцю згідно умов цього договору та діючого законодавства України.

За змістом п.п. 11.1, 11.2 договору, останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами. У випадку, якщо за 30 календарних днів з дати закінчення строку дії даного договору жодна із сторін у письмовій формі не заявить про його розірвання, договір автоматично продовжується на кожний наступний рік. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторін від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору, що мали місце в період його дії.

У період з 01.102018 по 24.01.2019 позивач здійснив ряд поставок продукції за заявками відповідача на загальну суму 568 265 грн. 04 коп., що підтверджується видатковими накладними РД-0006920 від 18 жовтня 2018 року, РД-0007178 від 25 жовтня 201 8 року, РД-0007288 від 30 жовтня 2018 року, РД-0007475 від 06 листопада 2018 року, РД-0007670 від 13 листопада 2018 року, РД-0008183 від 27 листопада 2018 року, РД-0008220 від 29 листопада 2018 року, РД-0008746 від 18 грудня 2018 року.

18.12.2018 позивач здійснив останню поставку продукції, за заявкою відповідача на суму 30 416 грн. 40 коп., що підтверджується - видатковою накладною РД-0008183 від 18.12.2018.

Відповідач лише частково здійснив оплату поставленого товару в розмірі 355 494 грн. 19 коп., а саме: 23.11.2018 у сумі 150 000 грн. 00 коп., 11.12.2018 у сумі 70 000 грн. 00 коп., 20.12.2018, шляхом зарахування зустрічних вимог у сумі 85 494 грн. 19 коп., 28.12.2018 у сумі 50 000 грн. 00 коп.

30.04.2019 відповідач надіслав на адресу позивача заяву про зарахування зустрічних вимог № 260 від 25.01.2019 р. про наявність заборгованості позивача перед відповідачем у розмірі 2 737 грн. 47 коп.

Позивач визнав заборгованість перед відповідачем у сумі 2 737 грн. 47 коп. та вважає, що станом на 07.05.2019 з урахуванням зарахування однорідних зустрічних вимог заборгованість відповідача перед позивачем становить 210 033 грн. 38 коп.

Судом встановлено, що позивач прийняті на себе зобов`язання виконав належним чином та здійснив поставку товару.

Відповідач не здійснив оплату товару у повному обсязі, в результаті чого заборгованість відповідача перед позивачем склала 210 033 грн. 38 коп.

Приписами п. 6.10 договору сторони проводять звіряння розрахунків по зроблених постачаннях товару, для чого покупець готує проект акту звіряння і направляє його постачальнику.

На виконання даного пункту договору матеріали справи містять акт звіряння станом на грудень 2018 року підписаний сторонами без заперечень та зауважень на суму 212 770 грн. 85 коп.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору поставки Постачальник здійснював систематичні поставки продукції ТОВ «Український Рітейл», проте відповідач не сплатив її вартість у повному розмірі, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 210 033 грн. 38 коп. основної заборгованості.

В зв`язку із затримкою оплати позивач неодноразово звергався до відповідача із вимогами погасити заборгованість, що підтверджується листом (претензією) № 265 від 16 листопада 2018 року надісланим на електронну адресу , листом (претензією) № 275 від 07 грудня 2018 року надісланим на електронну адресу , претензією № 12 від 24 січня 2019 року надісланою поштовим відправленням.

Однак, матеріали справи не містять доказів оплати товару та відповіді на претензію та листи.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 01.10.2018 по 24.01.2019 здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 568 265 грн. 04 коп., що підтверджуються двосторонньо підписаними сторонами без заперечень та зауважень накладними, належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що вартість товару в сумі 210 033 грн. 38 коп. не сплачена відповідачем.

Судом встановлено, що накладні, які містяться в матеріалах справи, свідчать про приймання-передачу визначеного товару, що містить найменування, кількість ціну, підписані сторонами без заперечень та без зауважень, та підписи скріплено печатками підприємств, що спростовує заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву щодо неналежного оформлення.

За таких обставин, загальна сума заборгованості ТОВ «Український Рітейл» по оплаті за поставлений позивачем по договору поставки становить 210 033 грн. 38 коп.

Згідно ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Більш того, ч. 1 та ч. 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідач доказів виконання зобов`язання і перерахування позивачу заявленої до стягнення суми у повному обсязі не надав.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 212 770 грн. 85 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Заперечення відповідача викладені у відзиві не приймаються судом, на підставі наступного.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч. 2 ст. 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини (Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

В даному випадку для правильного вирішення спору, що виник між сторонами, необхідною умовою є встановлення факту наявності господарських правовідносин, виникнення обов`язку відповідача щодо виконання грошового зобов`язання та, відповідно, наявності підстав для захисту порушених прав та інтересів особи, яка звернулася до суду.

За приписами частини першої статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Частиною першою статті 334 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачає, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В силу частини 8 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідальність за достовірність даних, відображених в первинних документах несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, за приписами абзацу 9 частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Матеріали справи свідчать, що видаткові накладні РД-0006920 від 18 жовтня 2018 року, РД-0007178 від 25 жовтня 201 8 року, РД-0007288 від 30 жовтня 2018 року, РД-0007475 від 06 листопада 2018 року, РД-0007670 від 13 листопада 2018 року, РД-0008183 від 27 листопада 2018 року, РД-0008220 від 29 листопада 2018 року, РД-0008746 від 18 грудня 2018 року, за якими позивачем здійснювалась поставка товару відповідачу, мають найменування юридичних осіб, дату складання, зміст та обсяг господарської операції, найменування товару, що відповідає асортименту, визначеному у Додатку № 1) до укладеного сторонами договору поставки), прізвища, особисті підписи уповноважених осіб сторін в графах "Відпустив" та "Отримав", засвідчені відтиском печатки товариств, що спростовує доводи відповідача щодо відсутності належних доказів прийняття товару уповноваженими особами відповідача.

Посилання відповідача на не зазначення при оформленні видаткових накладних прізвищ та посад осіб, які їх підписали, то такі доводи не в повній мірі відповідають дійсності, адже у графі накладних "Від постачальника вказано: «Здав комірник ОСОБА_1 , в графі "Отримав" вказані прізвища відповідальних осіб. Не зазначення з боку отримувача посади відповідної особи та довіреності на здійснення приймання товару не створюють негативних наслідків для позивача з огляду на те, що усі підписи у накладних скріплені печаткою ТОВ "Український Рітейл", що підтверджує участь зазначеної юридичної особи у здійсненні господарської операції.

Крім того, вказані недоліки не є істотними, не спростовують факту поставки товару та не звільняють Покупця від обов`язку здійснити оплату за отриманий товар.

Отже, вказані видаткові накладні відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та є первинними документами, що фіксують факт здійснення господарської операції та є належними та допустимими доказами поставки позивачем та отримання відповідачем товару.

Заперечення відповідача щодо підписання позовної заяви особою, яка не підтвердила свої повноваження не приймаються судом, оскільки в матеріалах справи міститься належним чином завірена копія довіреності від 17.05.2017 на ім`я ОСОБА_2 , який займає посаду директора ФГ «Чудова марка», дана довіреність дійсна до 17.05.2020.

Крім того, позивачем до матеріалів справи додано наказ № 359 від 30.12.2016 про призначення директором ФГ «Чудова марка» ОСОБА_2 .

Господарський суд наголошує, що відповідачем не було пред`явлено до позивача будь-яких претензій стосовно неотримання замовленого товару, та сторонами був підписаний акт звіряння на суму 210 033 грн. 38 коп. без заперечень та зауважень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Судом було досліджено всі докази, наявні в матеріалах справи та надано оцінку всім доводам сторін.

Позивач довів суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань за договором поставки № 01-10/2018 від 01.10.2018 р.

Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 191 грн. 70 коп. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Фермерського господарства "Чудова Марка", Київська область, м. Біла Церква до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український рітейл", м. Запоріжжя задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український рітейл" (69006 м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, 25, ком. 207, ) на користь Фермерського господарства "Чудова Марка" (09108 Київська область, м. Біла Церква, вул. Заводська, 31, ) 210 033 (двісті десять тисяч тридцять три) грн. 38 коп. заборгованості, 3 191 (три тисячі сто дев`яносто одна) грн. 56 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 05.07.2019.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.С. Дроздова