ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року Справа № 915/442/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Приватного виробничо-налагоджувального підприємства «Нікоінтерм» (54003, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 129-А, кв. 1; ідентифікаційний код 32508277)

до відповідача: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (54000, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Погранична, 159; ідентифікаційний код 05410263)

про: стягнення 10568,90 грн,

з участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

Суть спору:

11.12.2018 приватне виробничо-налагоджувальне підприємство «Нікоінтерм» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою за вих. №1358 від 10.12.2018 про стягнення з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» заборгованості за договорами підряду у розмірі 464419,09 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.02.2019 у справі № 915/1736/18 за клопотанням позивача було роз`єднано позовні вимоги, шляхом виділення в самостійні провадження позовних вимог Приватного виробничо-налагоджувального підприємства «Нікоінтерм» про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню «Миколаївгаз» заборгованості за 15 договорами підряду в загальній сумі 464419,09 грн по кожному договору окремо, у тому числі: позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором підряду №35SMk14659-17 від 09.10.2017 в сумі 10568,90 грн

01.03.2019 Відділом документального забезпечення Господарського суду Миколаївської області, на підставі зазначеної ухвали від 26.02.2019, зареєстровано виділення у самостійне провадження позовної вимоги Приватного виробничо-налагоджувального підприємства «Нікоінтерм» про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню «Миколаївгаз» заборгованості за договором підряду №35SMk14659-17 від 09.10.2017 в сумі 10568,90 грн, як справи № 915/442/19.

Ухвалою суду від 01.03.2019 прийнято господарську справу № 915/442/19 за позовом приватного виробничо-налагоджувального підприємства «Нікоінтерм» про стягнення з публічного акціонерного товариства по газопостачанню «Миколаївгаз» заборгованості за договором підряду №35SMk14659-17 від 09.10.2017 в сумі 10568,90 грн до провадження судді Смородінової О.Г.; справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 27.03.2019.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі договору підряду №35SMk14659-17 від 09.10.2017 з додатками до нього; акту приймання виконаних будівельних робіт за липень 2018 року за договором №35SMk14659-17 від 09.10.2017 (примірна форма КБ-2в); довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за липень 2018 року (примірна форма КБ-3); застосування статей 509, 525, 530, 610, 611, 612, 625, 626, 629, 837, 843, 854, 879, Цивільного кодексу України, статей 193, 230, ч. 3 ст. 232 Господарського кодексу України та мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань в частині повноти та своєчасності оплати виконаних за договором підряду робіт.

27.03.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому підприємство просить відмовити в задоволенні позову, зокрема аргументуючи таким.

За умовами договору, замовник здійснює розрахунок за виконані роботи протягом 10 банківських днів з дати підписання уповноваженими представниками обох сторін Акту приймання - передачі виконаних робіт з урахуванням перерахунку вартості використаних матеріалів та виконаних будівельно-монтажних робіт. Разом з тим, позивачем в якості підтвердження факту виконання робіт надано інший документ - Акт приймання виконаних будівельних робіт, складання якого умовами укладеного між сторонами договору взагалі не передбачено. Відповідач стверджує, що позивач самостійно без погодження з відповідачем збільшив вартість робіт що виконуються а також вартість відповідних матеріалів. Також відповідач стверджує, що виконання позивачем обов`язку з надання будівельних послуг відбулося вже після закінчення строку дії укладеного між сторонами договору, а отже дії сторін не підпадають під врегулювання останнім. Таким чином, в даному випадку відносини між сторонами регулюються загальними нормами цивільного права які регулюють виконання зобов`язання. Враховуючи те, що позивачем вимога про сплату заборгованості за вказаним договором, відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, на адресу відповідача не направлялася, звернення до суду щодо примусового її стягнення є передчасним. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем, в порушення умов 3.8 Договору не було передано відповідачу оформлену належним чином виконавчу технічну документацію.

З урахуванням наведеного відповідач стверджує, що його обов`язок з оплати виконаних будівельних робіт виникає тільки після виконання позивачем умов передбачених пунктами 3.8 та 2.6 Договору.

27.03.2019 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій підприємство просить стягнути з відповідача заборгованість за спірним договором в сумі 10568,90 грн - основного боргу, 794,57 грн - інфляційних витрат та 191,11 грн 3% річних. Решту позовних вимог позивач залишив без змін.

Ухвалою суду від 27.03.2019 підготовче засідання було відкладено на 23.04.2019.

23.04.2019 від позивача надійшло клопотання долучити до матеріалів справи розрахунок заборгованості та штрафних санкцій за спірним договором.

Ухвалою від 23.04.2019 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 28.05.2019.

28.05.2019 від відповідача надійшли до суду додаткові пояснення б/н від 28.05.2019 в яких підприємство не погоджується з розрахунками позивача та надало контррозрахунок, згідно якого інфляційні витрати складають 158,53 грн, а 3% річних складають 78,18 грн.

В судовому засіданні, проведеному 28.05.2019, суд встановив, що у даній справі має місце зміна найменування відповідача з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз». За результатами судового засідання, проведеного 28.05.2019 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у даній справі, з призначенням її до судового розгляду по суті на 25.06.2019.

25.06.2019 до суду від відповідача з кабінету електронного суду надійшли додаткові пояснення у справі б/н від 25.06.2019, за текстом яких заявник заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу, аргументуючи тим, що в матеріалах справи немає жодного документу підписаного адвокатом або копії документів їх завірених, а зміст позовної заяви свідчить про те, що вона не може бути складена спеціалістом в області права. Крім того, відповідач зазначає, що заперечує проти вартості правової допомоги, визначеної адвокатом через її неспівмірність.

Також, 25.06.2019 до суду від відповідача з кабінету електронного суду надійшла заява б/н від 25.06.2019 про заміну учасника справи його правонаступником, за текстом якої заявник просить при розгляді справи та прийняття судового рішення врахувати те, що відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів товариства, з 14.05.2019 року змінено назву публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз».

Станом на момент проведення 25.06.2019 судового засідання інших заяв, як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

25.06.2019 представники сторін в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать відмітки про отримання сторонами копій ухвали Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2019 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення та в повідомленні від 06.06.2019 про вручення вказаної ухвали суду.

Згідно ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки; повторної неявки у судове засідання учасника справи незалежно від причин неявки.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представників сторін.

25.06.2019 за результатами розгляду справи на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України суд підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши у попередніх судових засіданнях представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

09.10.2017 між публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» та приватним виробничо-налагоджувальним підприємством «Нікоінтерм» був укладений договір підряду №35SMk14659-17 (далі Договір), відповідно до предмету якого позивач, як підрядник, зобов`язався на замовлення відповідача, як замовника, виконати будівельно-монтажні роботи по об`єкту: стандартне приєднання зовнішнього газопостачання житлового будинку АДРЕСА_1 , з використанням своїх матеріалів або матеріалів замовника, надалі роботи, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити ці роботи у відповідності до умов даного Договору.

За умовами наведеного договору:

- попередня вартість Робіт по Договору визначається згідно з договірною ціною (Додаток №1), що є невід`ємною частиною даного Договору, і на момент його укладення становить: 17794,00 грн, в т. ч. ПДВ 2964,67 грн (п. 2.1 Договору);

- замовник здійснює остаточний розрахунок за виконані роботи підрядником протягом 10 банківських днів з дати підписання уповноваженими представниками обох сторін Акту приймання-передачі виконаних робіт за формою КБ-2в, з урахуванням перерахунку вартості використаних матеріалів та виконаних будівельно-монтажних робіт (п. 2.5 Договору);

- підрядник зобов`язується: виконувати роботи в установлені в Договорі строки, а в разі неможливості додержання строків виконання робіт, - протягом строку дії Договору (п. 4.1.1 Договору); по закінченню виконаних робіт надати замовнику для підписання 2 примірники Акту форми КБ-2в (п. 4.1.6 Договору);

- замовник зобов`язується: своєчасно здійснити оплату робіт підрядника у строки та в розмірі передбачені Договором (п. 4.3.2 Договору); протягом 5 робочих днів з дня отримання Акту форми КБ-2в підписати їх та один примірник повернути підряднику, або в цей же строк надати підряднику письмову мотивовану відмову від їх підписання та приймання виконаних робіт, з зазначенням виявлених недоробок (п. 4.3.4 Договору);

- сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх договірних обов`язків у відповідності з вимогами чинних нормативно-правових актів України (п. 5.1 Договору);

- договір набирає чинності з моменту його підписання повноваженими представниками обох сторін і діє до: «31» грудня 2017 року, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за даним Договором (п. 8.1 Договору).

Вищеназваний договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як підрядника, про стягнення з відповідача, як замовника, заборгованості за договором підряду внаслідок порушення останнім договірних зобов`язань по своєчасній та повній оплаті за виконані роботи.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про підряд.

Так, відповідно до змісту ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Правилами ст. 846 ЦК України, передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

За правилами ч. 4 ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору обома сторонами 31.07.2018 було підписано без будь-яких зауважень та заперечень Акт приймання виконаних будівельних робіт за липень 2018 року (примірна форма № КБ-2в) на загальну вартість виконаних робіт 17672,36 грн., у тому числі вартість матеріальних ресурсів поставки замовника з ПДВ у сумі 7103,46 грн.

За даними позивача, будь-яких оплат за виконані за Договором роботи, відповідачем проведено не було.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту повної та своєчасної оплати за виконані роботи закон покладає на замовника.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором не представив, доводи позивача не спростував. Станом на час розгляду справи, відповідач не надав суду доказів здійснення розрахунків за виконані та прийняті роботи.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, на які посилається відповідач у відзиві заперечуючи на позов, не взяті судом до уваги, виходячи з такого.

По-перше, акт приймання-передачі виконаних робіт, назва якого передбачена умовами пункту 2.5 Договору та акт приймання виконаних будівельних робіт (примірна форма КБ-2в), що фактично оформлений і підписаний між сторонами без заперечень та зауважень, суд не вважає різними (іншими) документами в розумінні приписів ст. 882 ЦК України. Так, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюються актом. Типова форма № КБ-2в Акт приймання виконаних будівельних робіт, що була затверджена Держкомстатом, скасована. Але на практиці вона використовувалася і у випадках, коли це не було обов`язковим і, як вбачається, надалі застосовується, оскільки до неї звикли, і вона виявилась досить зручною. У будь-якому випадку відносини щодо здачі робіт підрядником і прийняття їх замовником були і залишаються приватними.

По-друге, є хибним твердження відповідача щодо збільшення позивачем без погодження вартості робіт, оскільки вартість виконаних підрядником робіт за актом (примірна форма КБ-2в) не є відмінною від встановленої сторонами у договорі договірної ціни та вартості з довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (примірна форма КБ-3) за липень 2018 року за договором №35SMk14659-17 від 09.10.2017, при цьому суд звертає увагу відповідача на зміст частин 1 та 2 ст. 844 ЦК України.

По-третє, відповідно до п. 8.1 Договору, останній набирає чинності з моменту його підписання повноваженими представниками обох сторін і діє до: « 31» грудня 2017 року, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за даним Договором, тому хибним є твердження відповідача, що дії сторін не підпадають під врегулювання вказаного Договору, оскільки відповідні будівельно-монтажні роботи за актом були виконані саме на об`єкті який виступає в предметі даного договору.

По-четверте, враховуючи що спірні правовідносини з даного позову виникли з причин невиконання взятих на себе умов договору саме відповідачем та відсутність від останнього в матеріалах справи відповідних заперечень, листів, претензій до позивача щодо виконання останнім договірних зобов`язань, зокрема пунктів 3.9 та 2.5 Договору, суд відхиляє доводи відповідача стосовно нездійснення позивачем передачі оформленої належним чином виконавчої технічної документації. При цьому, суд звертає увагу відповідача, по-перше, на зміст ст. 852 ЦК України; по-друге, на хибне застосування умов пунктів 2.6 та 3.8 Договору.

Отже, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині повноти та своєчасності оплати виконаних за договором підряду робіт.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості за договором підряду №35SMk14659-17 від 09.10.2017 та встановлено, що позивачем суму заборгованості в розмірі 10568,90 грн зазначено вірно, яка становить різницю між загальним розміром за актом приймання виконаних будівельних робіт за липень 2018 року у сумі 17672,36 грн та вартістю матеріальних ресурсів поставки замовника з ПДВ у сумі 7103,46 грн.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення сум інфляційних витрат в розмірі 794,57 грн та 3% річних у розмірі 191,11 грн суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

Водночас, перевіривши розрахунки позивача в частині нарахування інфляційних втрат за період з 15.08.2018 по 21.03.2019 в розмірі 794,57 грн, який заявляє позивач, суд встановив, що нарахування позивача здійснені вірно.

За такого, позовні вимоги в частині нарахування інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Позивачем, також, нараховано відповідачу 3% річних в сумі 191,11 грн за період з 15.08.2018 по 21.03.2019.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем, встановив, що нарахування позивача здійснені з допущенням помилки в розрахунку.

Судом здійснено перерахунок розміру 3% річних за допомогою програми «Законодавство» та встановлено, що обґрунтованою сумою 3% річних за період з 15.08.2018 по 21.03.2019 є 190,24 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача 3% річних в сумі 0,87 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Щодо заяви відповідача б/н від 25.06.2019 про заміну учасника справи його правонаступником суд зазначає таке.

Як вже вище зазначено, в судовому засіданні, проведеному 28.05.2019, суд встановив, що у даній справі має місце зміна найменування відповідача з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», оскільки, після процедури перейменування ідентифікаційний код відповідача (05410263) не змінився, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 27.05.2019.

Таким чином, в даному випадку, має місце зміна найменування відповідача, а не його правонаступництво, тому суд дійшов висновку про залишення заяви про заміну сторони правонаступником без задоволення, але змінив у справі найменування відповідача на акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз».

Крім того, в прохальній частині позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі та витрати на професійну правничу допомогу.

Так, при поданні позовної заяви у справі № 915/1736/18 позивачем було сплачено 6966,29 грн судового збору.

Після роз`єднання позовних вимог ухвалою суду від 26.02.2019 у справі № 915/1736/18, виділено в самостійне провадження у справі № 915/442/19 позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором підряду №35SMk14659-17 від 09.10.2017 в сумі 10568,90 грн, що склало 2,28 % від заявлених позовних вимог.

Таким чином, фактично у вказаній справі позивачем було сплачено (пропорційно до розміру первісно заявлених вимог) 158,83 грн судового збору.

Крім того, при поданні заяви про збільшення позовних вимог, позивач додатково сплатив судовий збір в сумі 14,79 грн.

Таким чином, за позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором підряду №35SMk14659-17 від 09.10.2017 усього позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 173,62 грн.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 173,61 грн судового збору.

Щодо заявлених до стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 31000,00 грн, господарський суд зазначає таке.

Згідно ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як встановлено судом за матеріалами господарської справи № 915/442/19, позивачем подано до суду докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, а саме:

- копію договору про надання правової допомоги від 12.10.2018, укладеного між приватним виробничо-налагоджувальним підприємством «Нікоінтерм» та адвокатом Вавіловим Антоном Євгеновичем, який діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого Миколаївською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури № 599 від 20.10.2009;

- копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого Миколаївською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури № 599 від 20.10.2009;

- розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу Договором про надання послуг адвоката від 12.10.2018;

- квитанцію до прибуткового касового ордеру № 10/18 від 31.10.2018 (підстава платежу «договір про надання правової допомоги від 12 жовтня 2018 р.») на суму 31000,00 грн.

Таким чином, при поданні позовної заяви у справі № 915/1736/18 позивачем було заявлено до стягнення 31000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Як зазначено вище, після роз`єднання позовних вимог ухвалою суду від 26.02.2019 у справі № 915/1736/18, виділено в самостійне провадження у справі № 915/442/19 позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором підряду №35SMk14659-17 від 09.10.2017 в сумі 10568,90 грн, що склало 2,28 % від заявлених позовних вимог.

Таким чином, фактично у вказаній справі позивачем було заявлено до стягнення (пропорційно до розміру первісно заявлених вимог) 706,80 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Суд зазначає, що згідно ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст.126 ГПК України).

Заперечення відповідача проти стягнення витрат на правову допомогу та неспівмірність розміру таких витрат відхиляються судом, з огляду на таке.

Умовами договору про надання правової допомоги від 12.10.2018 передбачено право, а не обов`язок адвоката підписувати та подавати документи в інтересах замовника; до того ж, факт підписання поданих до суду документів керівником юридично особи позивача, жодним чином не свідчить про те, що вказані документи не були підготовані та оформлені адвокатом, у відповідності до умов договору про надання правової допомоги від 12.10.2018.

Крім того, з огляду на предмет позову та розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, враховуючи ступінь складності справи та обсяг наданих послуг, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 706,80 грн документально доведені, є співмірними з предметом позову, змістом та обсягом наданих послуг.

Разом із тим, враховуючи часткове задоволення позову суд відмічає таке.

Відповідно до положень п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як було зазначено вище, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 706,75 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-78, 86, 126, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (54000, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Погранична, 159; ідентифікаційний код 05410263) на користь приватного виробничо-налагоджувального підприємства «Нікоінтерм» (54003, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 129-А, кв. 1; ідентифікаційний код 32508277) заборгованість за договором підряду №35SMk14659-17 від 09.10.2017 в сумі 10568,90 грн основного боргу; інфляційні втрати в розмірі 794,57 грн; 3 % річних в розмірі 190,24 грн; а також витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 706,75 грн та 173,61 грн судового збору.

В решті позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 0,87 грн відмовити позивачу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Приватне виробничо-налагоджувальне підприємство «Нікоінтерм» (54003, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 129-А, кв. 1; ідентифікаційний код 32508277);

Відповідач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (54000, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Погранична, 159; ідентифікаційний код 05410263).

Повне рішення складено та підписано судом 05.07.2019.

Суддя О.Г. Смородінова