РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.06.2019Справа № 910/5109/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/5109/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна фірма "МЖКБУД";

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрія Кепітал";

Про стягнення 174 740,77 грн.

Без повідомлення учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна фірма "МЖКБУД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрія Кепітал" 139 400,00 грн. заборгованості з оплати робіт, виконаних за договором від 24.04.2018 № 24/04-02П, 24 946,07 грн. пені, 8 293,17 грн. інфляційних нарахувань та 2 101,53 грн. 3 % річних за час прострочення розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань замовника робіт за укладеним сторонами договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 відкрито провадження у справі № 910/5109/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у зв`язку з малозначністю в порядку п. 1 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 247, ч .1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

В установлений процесуальним законодавством та судом в ухвалі від 24.04.2019 строк відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Частиною 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч. 4 ст. 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 24.04.2019.

Матеріалами справи підтверджується, що ухвалу про відкриття провадження у справі відповідач отримав 21.05.2019.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач, який вважається належним чином повідомленим про наявність у провадженні суду справи з позовними вимогами до нього, у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Вимог про розгляд справи в судовому засіданні за участю представників сторін після винесення ухвали про відкриття провадження у справі до суду не надходило.

Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

24.04.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Олександрія Кепітал" в якості замовника та Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна фірма "МЖКБУД"в якості підрядника уклали договір про виконання робіт мащинами та механізмами № 24/04-02П, за умовами якого підрядник протягом дії цього договору зобов`язався власним краном на гусеничному ходу марки РДК-250-2 (25 т) , заводський № 9679 (за текстом договору обладнання або кран) виконувати вантажопідіймальні роботи на об`єкті будівництва замовника за адресою: м. Київ, пров. Платонівський, 6, а замовник зобов`язався приймати та оплачувати виконані підрядником роботи.

Строк дії договору було встановлено у розділі 10, за яким договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2018 з можливістю подальшої пролонгації, про що складається додаток до договору.

Відповідно до п. 2.1 договору вартість робіт за домовленістю сторін становить 280,00 грн. за одну машино-годину, але не менше 72 800,00 грн. за місяць.

Згідно п. 2.4 договору замовник щомісячно в строк до 10-го числа проводить оплату виконаних підрядником робіт за минулий місяць на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт.

Також, безпосередній обов`язок оплачувати виконані підрядником роботи встановлений у п. 4.1.4 договору.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що приймання-передача виконаних робіт здійснюється замовником на підставі акту приймання-передачі виконаних робіт, який підписується та скріплюється печатками. Замовник зобов`язаний не пізніше 3 (трьох)робочих днів з дати одержання від підрядника акту приймання-передачі виконаних робіт за звітний місяць перевірити обсяг та якість виконаних робіт, та, при відсутності заперечень, підписати вказані документи і передати один примірник підряднику.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором.

Як стверджує позивач, ним були виконані за замовленням відповідача роботи вартістю 396 908,00 грн., які відповідач оплатив лише частково, заборгувавши 139 400,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

З аналізу укладеного сторонами та наведених положень законодавства слідує, що договір № 24/04-02П від 24.04.2018 за своєю правовою природою він є договором підряду.

У відповідності до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були виконані роботи за договором на загальну суму 396 908,00 грн., а відповідачем прийняті виконані роботи, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 236 від 31.05.2018 на суму 47 908, 00 грн., № 291 від 27.06.2018 на суму 72 800, 00 грн., № 352 від 31.07.2018 на суму 72 800, 00 грн., № 410 від 31.08.2018 на суму 72 800, 00 грн., № 498 від 30.09.2018 на суму 72 800, 00 грн., № 584 від 31.10.2018 на суму 30 800, 00 грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств (копії у матеріалах справи).

Затвердженнями позивача за виконані роботи розрахувався частково у сумі 230 508, 00 грн., на підтвердження чого суду були подані вісім платіжних доручень на загальну суму 230 508,00 грн. та відповідні банківські виписки щодо руху цих коштів на рахунках.

Судом встановлено, що з призначенням платежу за договором, за яким виник спір із наданих позивачем платіжних документів вбачається, що відповідач здійснив оплату на суму 170 508, грн. (платіжне доручення від 04.07.2018 № 3428 на суму 50 000,00 грн., від 10.08.2018 № 3642 на суму 20 000,00 грн., № 3720 від 29.08.2018 на суму 5 508,00 грн., від 06.09.2018 № 3759 на суму 30 000,00 грн., від 14.11.2018 № 3919 на суму 15 000,00 грн. за платіжними дорученнями № 3470 від 22.05.2018 на суму 50 000,00 грн., від 19.06.2018 № 3567 на суму 20 000,00 грн., від 26.06.2018 № 3579 на суму 40 000,00 грн. оплата відбувалася з іншим призначенням платежу, проте листом від 03.07.20118 № 238 відповідач змінив призначення платежу на оплату за договором від 24.04.2018 № 24/04-02П.

Отже, належними і допустимими доказами стверджується, що оплата виконаних робіт відбулася частково на суму 230 508,00 грн. і внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрія Кепітал" утворилась заборгованість у розмірі 139 400,00 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 19 від 12.02.2019 з вимогою погасити заборгованість на виконані роботи, шляхом сплати коштів на розрахунковий рахунок позивача, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 13.02.2019.

Відповідач на зазначену вище претензію відповіді не надав, заборгованість не погасив.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує зобов`язання щодо оплати виконаних підрядних робіт, зокрема погашення заборгованості у розмірі 139 400, 00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 101,53 грн. - 3 % річних за період з 11.09.2018 по 07.04.2019, 8 293,17 грн. інфляційних втрат за період з 11.09.2018 по 07.04.2019 з урахуванням часткового погашення боргу та 24 946,07 грн. пені за період з 11.08.2018 по 07.04.2019 з урахуванням часткового погашення боргу, обов`язку з внесення авансу та сум боргу за кожним актом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем були виконані роботи згідно договору на загальну суму 230 508,00 грн., а відповідачем прийняті виконані роботи, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг).

За змістом ст.ст. 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Однак, відповідач за виконані роботи розрахувався частково у сумі 170 508,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами.

Суд зазначає, сторонами в укладеному договорі передбачено, що щомісячний розрахунок за виконані роботи здійснюється на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати виконаних робіт, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 24/04-02П про виконання робіт від 24.04.2018 і положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 170 508,00 грн. підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Господарськими санкціями ст. 217 Господарського кодексу України визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідальність за порушення постачальником строків виконання обов`язку з поставки товарів у вигляді пені була встановлена сторонами у п. 6.2 договору, де вказується, що за порушення строку поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків договірної неустойки, 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, проведені з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання та за відповідний період прострочення.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором, то в силу положень ст. 625 Цивільного кодексу України, до стягнення з відповідача підлягають нараховані позивачем суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

На підставі викладеного позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, а судові витрати покладаються на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрія Кепітал" (02156, м. Київ, вул. Шолом-Алейхема, 3, офіс 3, ідентифікаційний код 39265954) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна фірма "МЖКБУД" (01042, м. Київ, вул. Саперне поле, 26-А, ідентифікаційний код 13667585) 139 400 (сто тринадцять дев`ять тисяч чотириста) грн. боргу, 8 293 (вісім тисяч двісті дев`яносто три) грн. 17 коп. інфляційних втрат, 2 101 (дві тисячі сто одну) грн. 53 коп. 3 % річних, 24 946 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот сорок шість) грн. 07 коп. пені та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судово засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко