ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року Справа № 906/162/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Гопкало О.В. - член правління, представник за довіреністю

від 01.04.2019р. №392/104

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод", смт.Новогуйвинське Житомирської області

на рішення Господарського суду Житомирської області, ухваленого 09.04.19р. суддею Машевською О.П. о 11:41 год. у м.Житомирі, повний текст складено 15.04.19р.

у справі № 906/162/19

за позовом Акціонерного товариства "Завод "Маяк", м.Київ

до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод", смт.Новогуйвинське Житомирської області

про стягнення 232 130,84грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 09.04.2019р. нова ціна позову: 136 000,00грн. основного боргу, 32440,44грн. пені, 9639,17грн. інфляційних втрат, 4051,23грн. 3% річних)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 09.04.2019р. у справі №906/162/19 позов Акціонерного товариства "Завод "Маяк" до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" про стягнення 232 130,84грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 09.04.2019р. нова ціна позову: 136 000,00грн. основного боргу, 32440,44грн. пені, 9639,17грн. інфляційних втрат, 4051,23грн. 3% річних) задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь Акціонерного товариства "Завод "Маяк" 136000,00грн. основного боргу, 32440,44грн. пені, 9639,17грн. інфляційних втрат , 4051,23грн. 3% річних, 3482,35грн. судового збору.

Закрито провадження у справі в частині стягнення 50 000,00грн. основного боргу.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати в частині стягнення пені в розмірі 32440,44грн. та прийняти нове, яким зменшити розмір пені, що підлягає до стягнення з ДП "Житомирський бронетанковий завод" на 99%. Також, просить стягнути з іншої сторони витрати пов`язані з розглядом судової справи.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- вказує, що 05.03.2018р. між ДП "Житомирський бронетанковий завод" (покупець) та Публічним акціонерним товариством "Завод Маяк" (постачальник) укладено договір №05/03-18, відповідно до якого, постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець - прийняти й оплатити продукція, вказану у Специфікаціях, надалі - продукція, на умовах та в строки передбачені договором (п.1.1 Договору). Під час судових засідань встановлено, що ДП "Житомирський бронетанковий завод" є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління Державного концерну "Укробронпром". Головним завданням ДП "Житомирський бронетанковий завод" є виготовлення військових транспортних засобів, здійснення ремонту, модернізації бронетанкової техніки і майна, автомобільної техніки, та інші;

- зазначає про те, що відповідач є стратегічним підприємством і приймає участь у посиленні обороноздатності України (здійснює ремонт бронетанкової техніки), в час проведення на сході країни Операції об`єднаних сил. Постановою Верховної ради України Трудовий колектив Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" нагороджено Грамотою №376-к від 23.06.2017р., за заслуги перед Українським народом, за виконання якісного та своєчасного ремонту військової техніки для потреб Української армії. Пунктом 1 Положення про Почесну та Грамоту Верховної ради України встановлено, що Грамота Верховної ради України є відзнакою Верховної ради України за вагомий внесок у будь-яку сферу життєдіяльності держави, визначну політично-громадянську діяльність, заслуги перед Українським народом, у сприянні у встановленню та зміцненню України, як демократичної, соціальної, правової держави, здійсненню заходів щодо забезпечення прав і свобод громадян, розвитку демократії, парламентаризм та громадянської злагоди в суспільстві, активні участь у законотворчій діяльності;

- покликається на те, що враховуючи тяжкий фінансовий стан підприємства, який виник в кінці 2017 року, наявність договірних та боргових зобов`язань, нарахування та виплату підприємством податків, зборів та інших обов`язкових платежів, заробітної плати працівникам підприємства застосування штрафних санкцій (пені) нанесуть апелянту додаткові збитки. Як можливо встановити з платежів, які проводились відповідачем договірні зобов`язання виконувались належним чином, але тривалий час провести належну оплату по договорам не представлялось можливим (Акти звірки містяться в матеріалах справи), з причин, що не залежали від ДП "Житомирський бронетанковий завод";

- також вказує, що фінансовий стан апелянта залежить від специфіки роботи ДП "Житомирський бронетанковий завод". Розрахунки за поставлену постачальниками продукцію, у тому числі із позивачем можуть бути проведені лише після повного проведення ремонту військової техніки, прийняття її після випробувань військовим представництвом Міністерства оборони України, перевірки розрахунково-калькуляційних матеріалів щодо понесених підприємством витрат на ремонт одиниці техніки. Тривалою є процедура погодження філією ВП 637 МОУ розрахунково-калькуляційних матеріалів, процес зарахування витрат за поставлену продукцію контрагентами, до ціни договорів (державних контрактів), укладених з Міністерством оборони. Отримання та надходження коштів по основному виду діяльності відповідача, як зазначалось вище, залежить від наявності погодження філією ВП 637 МОУ РКМ та впливає на момент отримання коштів. Саме тому мають місце порушення строків розрахунків із позивачем, що допущені не з вини підприємства;

- крім того, обґрунтовує те, що позивачем, в обґрунтування стягнення штрафних санкцій не надано суду доказів, що підтверджують розмір збитків завданих неналежним виконанням апелянтом його зобов`язань, зокрема наявність обставин, які мають істотне значення, що підтверджують навмисний характер невиконання апелянтом своїх зобов`язань перед позивачем. А також не подано доказів, щодо негативних наслідків понесених позивачу в розумінні положень ст.224 Цивільного кодексу України, не втрачено або пошкоджено майно позивача, а також інше, тобто штрафні санкції носять виключно компенсаційний характер. Враховуючи вищевикладене до Господарського суду Житомирської області подано клопотання про зменшення штрафних санкцій на 99%, але судом першої інстанції враховані не всі обставини, що є істотними (виключними) та відмовлено у його задоволенні.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 17.05.2019р. відмовлено в задоволенні клопотання Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судом рішення у справі за результатами розгляду апеляційної скарги, апеляційну скаргу Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на рішення Господарського суду Житомирської області від 09.04.2019р. у справі №906/162/19 залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги та надання суду відповідних доказів, зокрема, доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також, заяви (клопотання) про поновлення строку на подання апеляційної скарги.

03.06.2019р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" надійшло клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, а також, платіжне доручення від 31.05.2019р. №2228 про сплату судового збору в розмірі 2881,50грн..

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 10.06.2019р. поновлено строк на подання апеляційної скарги Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на рішення Господарського суд Житомирської області від 09.04.2019р. у справі №906/162/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на рішення Господарського суду Житомирської області від 09.04.2019р. у справі №906/162/19, зупинено дію рішення Господарського суд Житомирської області від 09.04.2019р. у справі №906/162/19 та призначити справу №906/162/19 до розгляду на 02.07.2019р. об 15:00год..

Представник позивача у письмовому відзиві від 24.06.2019р. №729/104 на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 02.07.2019р. заперечила проти її доводів, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд рішення Господарського суду Житомирської області від 09.04.2019р. у справі №906/162/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Сторони у справі були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, відповідач наданим йому процесуальним правом не скористався та в судове засідання не з`явився, своїх повноважних представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю відповідача.

У відповідності до ст.ст.222, 223 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол судового засідання.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 05.03.2018р. між Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" (покупець) та Публічним акціонерними товариством "Завод "Маяк" (постачальник) було укладено договір поставки №05/03-18 (далі - договір поставки №05/03-18), відповідно до умов якого, постачальник зобов`язався передати у власність, а покупець - прийняти й оплатити продукцію, вказану у Специфікації №1 (додаток №1) на умовах та в строки, передбачені договором (а.с.14-16).

Згідно п.1.2 договору поставки №05/03-18, постачальник гарантує, що продукція яка постачається по договору є новою, відносно неї відсутні будь-які права третіх осіб, пов`язаних з її наймом, знаходженням у власності, заставі, користуванні, а також з інтелектуальною власністю, тощо.

Продукція, яка поставляється постачальником, закуповується та використовуватиметься покупцем на виконання останнім замовлень Міністерства оборони України для проведення капітального ремонту військової техніки (п.1.3 договору поставки №05/03-18).

Кількість та номенклатура продукції вказується у Специфікації №1 (додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.1 вказаного договору).

Відповідно до п.4.1 договору поставки №05/03-18, поставка продукції здійснюється за цінами, визначеними у Специфікації №1 (Додаток №1) і включають всі додатки, збори й інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші витрати, пов`язані з поставкою продукції.

Загальна сума договору складає 372 000,00грн без ПДВ (п.4.2 договору №05/03-18).

У відповідності до п.5.1 договору №05/03-18/), оплата покупцем продукції здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі (якщо постачальник не повідомить покупцеві реквізитів іншого рахунка).

Покупець здійснює оплату продукції шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Порядок оплати кожного виду продукції вказано у Специфікації №1 (Додаток №1). Умови оплати визначені у Специфікації є пріоритетними над умовами Договору (п.5.2 договору №05/03-18/).

Пунктом 7.3 договору поставки №05/03-18 сторони встановили, що у випадку порушення строку проведення остаточного розрахунку з оплати продукції, що вказано у Специфікації № (Додаток №1), покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період нарахування пені, від суми заборгованості, за кожен день не виконання зобов`язань.

Строк дії договору поставки №05/03-18, згідно п.10.5 якого, до 01.03.2019р., закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від зобов`язань та відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних), які виникли під час дії договору.

Також, 05.03.2018р. між сторонами підписано Специфікацію №1, відповідно умов якої сторони погодили, що:

1) постачання та оплата продукції здійснюється сторонами за цінами та на умовах Специфікації: найменування продукції: ЗІП-О для кулемета КТ-7, 62 в кількості 62, ціна без ПДВ 6000,00грн., сума без ПДВ 372 000,00грн., всього з ПДВ 372 000,00грн.;

2) ціна продукції, що зазначена в Специфікації складає 372 000,00грн, без ПДВ;

3) покупець здійснює оплату продукції в національній валюті України шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника згідно рахунку постачальника, який направляється покупцем будь-якими засобами електронного зв`язку: факс, електронна пошта;

3.1) покупець здійснює оплату продукції шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в такому порядку:

- авансова оплата в розмірі 50% від загальної вартості продукції через 5 (п`ять) банківських днів з дати підписання договору поставки на підставі рахунку постачальника;

- остаточний розрахунок в розмірі 50% від вартості кожної партії продукції через 5 (п`ять) банківських днів з дати отримання кожної партії продукції за банківськими реквізитами постачальника, які включено в цьому договорі;

4) поставка продукції за цією Специфікацією здійснюється партіями в такі строки: перша партія продукції в кількості 15 одиниць поставляється через 3 (три) робочі дні з дати зарахування авансового платежу на розрахунковий рахунок постачальника. Затримка оплати відповідно відкладатиме дату відвантаження першої партії товару; друга партія продукції в кількості 47 одиниць поставляється до 15.04.2018 року (а.с.16 зворот).

Надалі, 20.03.2018р. між сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору №05/03-18 від 05.03.2018р., у відповідності до якої внесено зміни в розділ 12 договору, а саме банківські реквізити покупця (а.с.17).

На виконання умов договору поставки №05/03-18 від 05.03.2018р. Публічне акціонерне товариство "Завод "Маяк" поставило Державному підприємству "Житомирський бронетанковий завод" продукцію, про що свідчать видаткові накладні №705 від 21.03.2018р. на суму 90 000,00грн. та №1081 від 13.04.2018р. на суму 282 000,00грн. (а.с.18, 19).

Однак, Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" свої зобов`язання по сплаті коштів за отриманий товар виконав частково на суму 186 000,00грн., про що свідчить банківська виписка за період з 19.03.2018р. по 19.03.2018р. (а.с.22).

В подальшому, 11.10.2018р за №1605/104 ПАТ "Завод "Маяк" надіслано ДП "Житомирський бронетанковий завод" претензію з вимогою про сплату заборгованості на суму 217 135,89грн (зокрема, борг та нарахована пеня) (а.с.23), яка залишена без відповіді та задоволення.

За вказаних обставин, Публічне акціонерне товариство "Завод "Маяк" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" про стягнення 232 130,84грн..

Обґрунтовуючи позовну заяву, Публічне акціонерне товариство "Завод "Маяк" посилається на неналежне виконання відповідачем свого грошового зобов`язання по сплаті коштів за відпущений товар згідно порядку, умов та строків, визначених договором поставки №05/03-18 від 05.03.2018р. та Специфікаціями до нього. В якості правових підстав позову ПАТ "Завод "Маяк" посилається на ст.ст.526, 530, 625, 692 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 21.02.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №906/162/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

06.03.2019р. до Господарського суду Житомирської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач підтверджує сплату 50% авансового платежу від загальної вартості продукції на загальну суму 186 000,00грн.. Стосовно застосування позивачем майнової відповідальності у вигляді сплати неустойки вказує, що, водночас, позивачем у позові не доведено, які збитки або інша майнова шкода йому спричинені. Одночасно вказує на причини виникнення заборгованості з оплати продукції, а саме: не погодження ВП 637 МОУ розрахунково-калькуляційних матеріалів, не зарахування витрат за поставлену продукцію контрагентами, до ціни Договорів, укладених з Міністерством оборони, зміна керівництва підприємства, у зв`язку з чим утворилися фінансові труднощі.

06.03.2019р. до Господарського суду Житомирської області надійшло клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, згідно якого просить суд зменшити розмір неустойки (пені) та інфляційних втрат на 99%

18.03.2019р. до Господарського суду Житомирської області від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої останній не погоджується із відзивом відповідача на позовну заяву, вважає його необґрунтованим та доводить, що, зокрема, державі Україна в особі Державного концерну "Укроборонпром" належить 100% акцій статутного капіталу ПАТ "Завод "Маяк"; діяльність товариства розрахована виключно на власні прибутки від виробництва продукції, оскільки бюджетного фінансування не мають взагалі. Зобов`язання відповідача щодо оплати фактично отриманого товару за договором виконано в строк не було. Отже, невиконання зобов`язання тягне за собою накладення на сторону штрафних санкцій (пені) відповідно до умов Договору та чинного законодавства України. Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій від 05.03.2019р. №02-03/561 вказує, що позивач виконав зобов`язання щодо поставки товару своєчасно та поніс витрати на виготовлення товару, а відповідач мав можливість частково погашати заборгованість за договором протягом квітня 2018р. - лютого 2019р. та не надав відповіді на претензію, не запропоновував реструктуризацію боргу чи укладення мирової угоди, а навпаки намагається уникнути відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання щодо оплати отриманого товару, тому просить суд відмовити у задоволенні поданого клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій від 05.03.2019р. №02-03/561.

В підготовчому засіданні Господарського суду Житомирської області 19.03.2019р. судом оголошено перерву до 26.03.2019р..

26.03.2019р. до Господарського суду Житомирської області від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, згідно якого останній вказав, що діяльність підприємства розрахована виключно на власні потужності, підприємство будь-якого фінансування або дотації із бюджету не отримує. Водночас, розрахунки за поставлену постачальниками продукцію, у тому числі із позивачем можуть бути проведені лише після повного проведення ремонту військової техніки, прийняття її після випробувань військовим представництвом Міністерства оборони України, перевірки розрахунково-калькуляційних матеріалів щодо понесених підприємством витрат на ремонт одиниці техніки. Проведення цього комплексу заходів займає тривалий період, і саме тому мають місце порушення строків розрахунків із позивачем, що допущені не з вини підприємства. Враховуючи тяжкий фінансовий стан підприємства, який виник в кінці 2017 року, наявність договірних та боргових зобов`язань, нарахування та виплату підприємством податків, зборів та інших обов`язкових платежів, заробітної плати працівникам підприємства, застосування штрафних санкцій (пені) нанесуть відповідачу додаткові збитки. З урахуванням приписів ст. 233 ГК України вказує, що: збитки позивачу не завдано; в період часу дії Договору по даний час позивачу сплачено кошти за поставлену продукцію на загальну суму 186 000,00грн; невчасне виконання зобов`язань по Договору не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 26.03.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

08.04.2019р. до Господарського суду Житомирської області від позивача надійшла заява, згідно якої просив суд замінити Публічне акціонерне товариство "Завод "Маяк" його правонаступником Акціонерним товариством "Завод "Маяк", оскільки 27.03.2019р. відбулася зміна найменування юридичної особи.

Надалі, 09.04.2019р. до Господарського суду Житомирської області від позивача (АТ Завод "Маяк") надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої повідомив суд про часткову оплату заборгованості відповідачем на суму 50000,00грн., що підтверджується банківською випискою від 25.03.2019р., тому просить суд стягнути з відповідача 136000,00грн. основного боргу, пеню в розмірі 32440,44грн., 9636,17грн. інфляційних втрат, 4051,23грн. 3% річних.

Господарським судом Житомирської області прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог від 09.04.2019р. за №02-44/524/19 в порядку п.2 ч.1 ст.46 ГПК України, отже, має місце нова ціна позову - 182 127,84грн. проти заявленої суми 232 130,84грн. у позові.

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Житомирської області від 09.04.2019р. у справі №906/162/19 позов задоволено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду частково не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), визнається згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання, в результаті чого настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

У відповідності до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1статті 526 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.2018р. між Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" (покупець) та Публічним акціонерними товариством "Завод "Маяк" (постачальник) було укладено договір поставки №05/03-18 (далі - договір поставки №05/03-18), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати у власність, а покупець - прийняти й оплатити продукцію, вказану у Специфікації №1 (додаток №1) на умовах та в строки, передбачені договором.

Також, на виконання умов договору поставки №05/03-18 від 05.03.2018р. Публічне акціонерне товариство "Завод "Маяк" поставило Державному підприємству "Житомирський бронетанковий завод" продукцію, про що свідчать видаткові накладні №705 від 21.03.2018р. на суму 90 000,00грн. та №1081 від 13.04.2018р. на суму 282 000,00грн..

Однак, Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" свої зобов`язання по сплаті коштів за отриманий товар виконало частково на суму 186 000,00грн., про що свідчить банківська виписка за період з 19.03.2018р. по 19.03.2018р..

11.10.2018р за №1605/104 ПАТ "Завод "Маяк" надіслано ДП "Житомирський бронетанковий завод" претензію з вимогою про сплату заборгованості на суму 217 135,89грн (зокрема, борг та нарахована пеня), яку не виконано.

Несплата заборгованості в досудовому порядку зумовила звернення позивача з позовом до суду про стягнення з відповідача 186 000,00грн. боргу, 32440,44грн. пені, 9636,17грн. інфляційних втрат та 4051,23грн. 3% річних в примусовому порядку.

Матеріали справи свідчать про часткове виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо сплати коштів за отриманий товар в сумі 186 000,00грн..

Також, в ході розгляду спору відповідачем частково сплачено суму основного боргу в розмірі 50 000,00грн., про що свідчить виписка по особовому рахунку за період з 25.03.2019р. по 25.03.2019р. (а.с.91).

Зазначене є підставою для закриття провадження у справі в частині позову на суму 50000,00грн. на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, несплаченою залишається сума невиконаного відповідачем грошового зобов`язання на суму 136 000,00грн основного боргу, яка є обґрунтованою, тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем нараховані до стягнення 3% річних за період з 21.04.2018р. по 10.01.2019р. в сумі 4051,23грн..

Перевіривши розрахунок 3% річних на суму 4051,23грн., колегія суддів вважає його вірним та арифметично правильним, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про його обґрунтованість та задоволення позовних вимог в цій частині у повному розмірі.

Крім того, позивачем нараховано до стягнення 9636,17грн. інфляційних втрат за період травень 2018р. - грудень 2018р..

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат в розмірі 9636,17грн., колегія суддів вважає його вірним та арифметично правильним, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині.

Водночас слід зазначити, що вимоги, заявлені на підставі ст.625 ЦК України зменшенню за приписами 551 ЦК України не підлягають.

Як передбачено ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частиною 1 ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Розмір пені, виходячи з норми ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Період нарахування, згідно з приписами ч.6 ст. 232 ГК України, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п.7.3 договору поставки №05/03-18 сторони погодили, що у разі порушення строків проведення остаточного розрахунку з оплати продукції, передбачених договором, покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості, за кожен день не виконання зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем нарахована до стягнення пеня в розмірі 32440,44грн. за період з 21.04.2018р. по 20.10.2018р., що не перевищує періоду нарахування, визначеного у ч.6 ст.232 ГК України, який в календарних днях становить 183.

Перевіривши розрахунок пені на суму 32 440,44грн., колегія суддів вважає його вірним та арифметично правильним.

Водночас, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, в даному випадку, пені, на підставі ст.551 ЦК України та ст. 233 ГК України, на 99%.

Обґрунтовуючи зазначене вище клопотання відповідач вказує на причини виникнення заборгованості з оплати продукції, а саме: не погодження ВП 637 МОУ розрахунково-калькуляційних матеріалів, не зарахування витрат за поставлену продукцію контрагентами, до ціни договорів, укладених з Міністерством оборони, зміна керівництва підприємства, у зв`язку з чим утворилися фінансові труднощі. Діяльність підприємства розрахована виключно на власні потужності, підприємство будь-якого фінансування або дотації із бюджету не отримує. Водночас, розрахунки за поставлену постачальниками продукцію, у тому числі із позивачем можуть бути проведені лише після повного проведення ремонту військової техніки, прийняття її після випробувань військовим представництвом Міністерства оборони України, перевірки розрахунково-калькуляційних матеріалів щодо понесених підприємством витрат на ремонт одиниці техніки. Проведення цього комплексу заходів займає тривалий період, і саме тому мають місце порушення строків розрахунків із позивачем, що допущені не з вини підприємства. Враховуючи тяжкий фінансовий стан підприємства, який виник в кінці 2017 року, наявність договірних та боргових зобов`язань, нарахування та виплату підприємством податків, зборів та інших обов`язкових платежів, заробітної плати працівникам підприємства, застосування штрафних санкцій (пені) нанесуть відповідачу додаткові збитки. З урахуванням приписів ст. 233 ГК України вказує, що: збитки позивачу не завдано; в період часу дії Договору по даний час позивачу сплачено кошти за поставлену продукцію на загальну суму 186 000 грн; невчасне виконання зобов`язань по Договору не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

Частиною 1 ст.233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013р. №7-рп/2013.

Водночас, зменшуючи розмір заявленої до стягнення пені слід врахувати стратегічність ДП "Житомирський бронетанковий завод" та його значимість у посиленні обороноздатності України, а також те, що відповідачем неумисно порушено умови договору.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне реалізувати надане йому право та частково задоволити клопотання відповідача про зменшення розміру пені та зменшити розмір штрафної санкції (пені), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за прострочення оплати продукції за договором на 50%, що є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 16220,22грн. - 50% від обґрунтовано нарахованої суми пені.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з п.п.1, 4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, при цьому рішення Господарського суду Житомирської області від 09.04.2019р. у справі №906/162/19 слід скасувати в частині задоволення позову, прийнявши в цій частині нове судове рішення, яким позов задоволити частково та змінити рішення в частині стягнення з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь Акціонерного товариства "Завод "Маяк" 32 440,44,00грн. пені. А саме слід вказати 16220,22грн. пені. В решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод", смт.Новогуйвинське Житомирської області на рішення Господарського суду Житомирської області від 09.04.2019р. у справі №906/162/19 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 09.04.2019р. у справі №906/162/19 скасувати в частині задоволення позову, прийнявши в цій частині нове судове рішення, яким позов задоволити частково та змінити рішення в частині стягнення з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод", смт.Новогуйвинське Житомирської області на користь Акціонерного товариства "Завод "Маяк", м.Київ 32 440,44,00грн. пені. В решті рішення залишити без змін.

Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (12441, Житомирська область, смт.Новогуйвинське, вул.Дружби народів, буд.№1, ) на користь Акціонерного товариства "Завод " Маяк" (04073, м.Київ, проспект Степана Бандери,8, ) 136000,00грн. основного боргу, 16220,22грн. пені, 9639,17грн. інфляційних втрат , 4051,23грн. 3% річних , 3482,35грн. судового збору.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення 50 000,00грн. основного боргу.

4. В решті позовних вимог відмовити.".

3. Справу №906/162/19 повернути до Господарського суду Житомирської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "03" липня 2019 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.