ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"03" липня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1226/19

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

При секретарі судового засідання Кришталі Д.І.,

розглянувши справу №916/1226/19

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (просп. Перемоги, 14, м.Київ, 01135, ) в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (67701, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, ),

до відповідача: Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (вул. Шабська, буд.81, м.Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700, ),

про стягнення 65992,48 грн.

Представники сторін:

Від позивача: Грасовський Д.Д.;

Від відповідача: Головко С.М.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" про стягнення 65992,48 грн.

Ухвалою суду від 06.05.2019 позовну заяву залишено без руху, позивач звернувся до господарського суду Одеської області з заявою про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою від 17.05.2019 було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 12.06.2019.

12.06.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

12.06.2019 оголошено перерву до 03.07.2019.

21.06.2019 надійшла відповідь на відзив відповідача.

03.07.2019 оголошено вступну та резолютивну частини.

В обґрунтування позову позивач посилається на укладення 01.05.2017 Договору №11-П-БДФ-17 про забезпечення контрольно-пропускних заходів (охоронної системи) на території Білгород-Дністровського морського порту. Вказує, що відповідачу було надано послуги на суму 54666,65 грн. Також нараховано пеню у розмірі 782,58 грн., інфляційні втрати у сумі 8073,31 грн., 3% річних у розмірі 2469,94 грн.

Відповідач у відзиві вказує, що не погоджується з викладеним розрахунком штрафних санкцій в частині стягнення пені, перебуває у тяжкому фінансовому становищі та не було в змозі виконати зобов`язання по Договору. На діяльність порту впливають зовнішні фактори: заборонено вивезення за межі України деревних порід, у порту відсутня інфраструктура для обробки вантажів іншої номенклатури, у 2017 році порт перебував на межі зупинення через зменшення глибин акваторії порту, наведені факти підтверджуються аудиторським звітом, в якому, зокрема, вказано, що причиною погіршення судноплавного стану каналу порту є невиконання позивачем обов`язків щодо робіт з утримання габаритів підхідного каналу в необхідних обсягах, що призвело до втрати вантажопотоку. Просить відмовити в частині стягнення пені.

У відповіді на відзив позивач вказує, що суд може зменшити розмір неустойки, а не відмовити у частині позовних вимог щодо стягнення пені, щодо інших обставин зазначає, що з 2017 року по теперішній час позивачем проводяться днопоглиблювальні роботи для підтримки прохідного для підтримки прохідного каналу, поточні глибини достатні для проходу суден. При цьому вказує, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, до того ж позивач також знаходиться у тяжкому фінансовому стані.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі - Адміністрація, позивач) та Державним підприємством "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (далі - Підприємство, відповідач) укладено Договір №11-П-БДФ-17 про забезпечення контрольно-пропускних заходів (охоронної системи) на території Білгород-Дністровського морського порту від 01.05.2017 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору Адміністрація надає послуги із здійснення контролю доступу на територію Білгород-Дністровського морського порту штатних співробітників та транспорту Підприємства, за тарифами та переліком, що визначені у Додатку №1 до Договору, що є невід`ємною частиною Договору, а Підприємство приймає і оплачує послуги Адміністрації.

П.2.1. встановлено, що оплата послуг за договором здійснюється щомісячно, в безготівковій формі, шляхом перерахування Підприємством грошових коштів на розрахунковий рахунок Адміністрації не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітним. Підставою для оплати послуг є підписаний сторонами Акт наданих послуг та виставлений на підставі цього Акту рахунок.

Позивач надавав відповідачеві претензію від 19.03.2019, в якій вимагав сплатити заборгованість до 18.04.2019, про що свідчить штамп за вх.№190 від 20.03.2019.

Надання послуг позивачем підтверджується Актами надання послуг за вказаним Договором, які підписані сторонами без зауважень:

- від 31.05.2017 на суму 8167,57 грн. (а.с.89);

- від 30.06.2017 на суму 4750,74 грн. (а.с. 91);

- від 31.07.2017 на суму 5883,26 грн. (а.с. 93);

- від 31.08.2017 на суму 1445,57 грн. (а.с. 95);

- від 30.09.2017 на суму 5755,25 грн. (а.с. 97);

- від 31.10.2017 на суму 11369,33 грн. (а.с. 99);

- від 30.11.2017 на суму 9634,33 грн. (а.с. 101);

- від 31.12.2017 на суму 7660,60 грн. (а.с. 103).

Сторонами також підписано Акт звірки взаємних розрахунків за Договором станом на 3 квартал 2018 року, в якому сторони погодили наявність заборгованості у сумі 54666,65 грн.

Стаття 15 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями до ч. ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Ч. 1 ст. 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч. 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З урахуванням зазнаного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині заявленої суми основної заборгованості.

Що стосується неустойки, заявленої позивачем до стягнення, то судом зазначається наступне.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

В ч.1 ст.548 ЦК України закріплено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 ГК України встановлено, що пеня є одним із різновидів штрафних санкцій, які учасник господарських зобов`язань повинен сплатити за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань.

Згідно з п.4.3. Договору у разі прострочення оплати за користування інфраструктурою, Підприємство сплачує пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Позивачем заявлено до стягнення 782,58 грн. пені.

Посилання відповідача на наявність обставин тяжкого фінансового стану та непомірність нарахованих штрафних санкцій суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, а також повинен врахувати інші інтереси сторін.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Суд враховує, що заявлений розмір штрафних санкцій є незначним, у тому числі, порівняно із заявленою до стягнення сумою основного боргу.

Щодо фінансового стану суд вказує, що відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Виходячи із матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану, співмірності належних до сплати відповідачем штрафних санкцій і суми заборгованості, суд приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення пені у повному обсязі.

Перевіривши доданий до позовної заяви розрахунок, суд вважає його вірним, зробленим з дотриманням вимог чинного законодавства та умов договору, а вимоги позивача про стягнення пені відповідно обґрунтованими.

Також, позивачем заявлено до стягнення 2469,94 грн. - 3% річних та 8073,31 грн. інфляційних втрат.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат також підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 22, 525, 526, 528, 529, 530, 549, 551, 612, 625, 627 ЦК України, 193, 230, 231, 232, 233 ГК України, ст.ст.46, 73, 74, 75, 77, 79, 86, 91, 98, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (просп. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (67701, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, ) до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (вул. Шабська, буд.81, м.Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700, ) про стягнення 65992,48 грн., - задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (вул. Шабська, буд.81, м.Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (просп. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (67701, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, ) 54666,65 грн. основного боргу, 782,58 грн. пені, 2469,94 грн. 3% річних, 8073,31 грн. інфляційних втрат, 1921,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 03.07.2019. Повний текст рішення складений та підписаний 08 липня 2019 р.

Суддя Р.В. Волков