ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2019 р. Справа№ 910/14864/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Пашкіної С.А.

Буравльова С.І.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Анділахай В.С. - адвокат

від відповідача: Забарчук Р.В. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Романюк Наталії Василівни

на рішення Господарського суду міста Києва, ухвалене 21.01.2019, повний тест якого складений 21.01.2019

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва, ухвалене 30.01.2019,

у справі № 910/14864/18 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Комунального підприємства «Житній ринок»

до Фізичної особи-підприємця Романюк Наталії Василівни

про стягнення 60 671,29 грн. та розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати договір № П-О/69/2018 від 16.04.2018 та зобов`язати відповідача звільнити приміщення від власного майна, стягнути з відповідача на користь позивача 60 671,29 грн., з яких: 56 567,80 грн. - сума основного боргу, 1 334,04 грн. - інфляційні витрати, 2 555,23 грн. - пеня, 214,22 грн. - 3% річних.

19.11.2018 до суду від позивача надійшла заява (а.с. 36-37), до якої додано позовну заяву про стягнення заборгованості та розірвання договору нова редакція (а.с. 38-42), в якій позивач просив суд розірвати договір оренди № П-О/69/2018 від 16.04.2018 та стягнути з відповідача на користь позивача 60 671,29 грн., з яких: 56 567,80 грн. - сума основного боргу, 1 334,04 грн. - інфляційні витрати, 2 555,23 грн. - пеня, 214,22 грн. - 3% річних.

Отже, вказаною заявою позивач, змінюючи позовні вимоги, фактично виключив з їх складу вимогу про зобов`язання відповідача звільнити приміщення від власного майна.

27.12.2018 судом першої інстанції від позивача одержано заяву від 26.12.2018 (а.с.62-63), у якій позивач просить змінити предмет позову та стягнути з відповідача на користь позивача 90 626,20 грн., з яких: 86 522,71 грн. - сума основного боргу, 1 334,04 грн. - інфляційні витрати, 2 555,23 грн. - пеня, 214,22 грн. - 3% річних.

Отже, вказаною заявою позивач, змінюючи позовні вимоги, фактично виключив з їх складу вимогу про розірвання договору оренди № П-О/69/2018 від 16.04.2018.

За приписами п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 21.11.2018 про відкриття провадження у справі № 910/14864/18 Господарський суд міста Києва вирішив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

З матеріалів справи слідує, що перше і єдине судове засідання з розгляду справи № 910/14864/18, в якому ухвалене оспорене рішення, відбулось 21.01.2019, а відтак, Заява позивача від 26.12.2018 про зміну предмету позову надійшла до суду першої інстанції без порушень встановленого ГПК України строку і мала бути врахована при розгляді справи.

Отже, враховуючи приписи процесуального законодавства та матеріали справи, позивачем у справі № 910/14864/18 заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 90 626,20 грн., з яких: 86 522,71 грн. - сума основного боргу, 1 334,04 грн. - інфляційні витрати, 2 555,23 грн. - пеня, 214,22 грн. - 3% річних. Вимоги про розірвання договору оренди № П-О/69/2018 від 16.04.2018 та зобов`язання відповідача звільнити приміщення від власного майна в рамках даної справи розгляду не підлягає, тому апеляційним судом обставини, пов`язані з вказаними вимогами не досліджуються, докази на підтвердження вказаних обставин не оцінюються.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2019, повний текст якого складений 21.01.2019, у справі № 910/14864/18 позов задоволено повністю, розірвано укладений між позивачем та відповідачем договір № П-О/69/2012 від 16.04.2018, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 86 522,71 грн. основного боргу, 2 555,23 грн. пені, 214,22 грн. 3 % річних, 1 334,04 грн. інфляційних втрат та 1 762,00 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 86 522,71 грн. основного боргу, 1 334,04 грн. інфляційних витрат, 214,22 грн. 3% річних, 2 555,23 грн. пені, суд першої інстанції виходив з умов укладеного сторонами договору, а також з того, що актом приймання-передачі орендованого майна від 16.04.2018 та наданим позивачем розрахунком за період з квітня по грудень 2018 року (включно) підтверджується розмір заборгованості відповідача з орендної плати у розмірі 86 522,71 грн., доказів сплати якої відповідачем суду не надано. Враховуючи порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань зі сплати оренди, вимоги про стягнення 1 334,04 грн. інфляційних втрат, 214,22 грн. 3% річних та 2 555,23 грн. також задоволені за розрахунками позивача, які суд визнав такими, що відповідають умовам договору та вимогам закону.

Водночас додатковим рішенням від 30.01.2019, на задоволення заяви позивача, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 1 762,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Отже, загалом з відповідача на користь позивача стягнуто всю суму судового збору, сплачену позивачем по цій справі (3 524,00 грн.).

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 у справі № 910/14864/18 позов задоволено повністю, понесені позивачем по справі судові витрати має нести відповідач, а тому, щодо витрат по оплаті судового збору за немайнову вимогу - розірвання договору, яку також було задоволено судом повністю, за яку позивачем також було сплачено судовий збір у розмірі 1 762,00 грн., і щодо яких не було вирішено питання щодо розподілу, необхідно прийняти додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 1 762,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням від 21.01.2019 та додатковим рішенням Господарський суд міста Києва від 30.01.2019 у справі № 910/14864/18 у справі № 910/14864/18, відповідач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить:

- скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 у справі № 910/14864/18 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 86 522,71 грн. основного боргу, 1 334,04 грн. інфляційних витрат, 214,22 грн. 3% річних, 2 555,23 грн. пені та 1 762,00 грн. судового збору та постановити нове рішення, яким апеляційну скаргу задовольнити;

- скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі № 910/14864/18 про стягнення з відповідача на користь позивача 1 762,00 грн. судового збору.

Апелянт вважає оспорені рішення такими, що прийняті з порушенням норм процесуального права, без дослідження і доведення обставин справи та без врахування доводів відповідача, оскільки останній належним чином не повідомлявся ні про час і місце судового засідання, ні про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно, заперечень та пояснень можливості надати апелянт не мав.

Апелянт також вважає прийняте судом рішення про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято передчасно, посилаючись на те, що:

- починаючи з 07.07.2018, доступ до приміщення, яке є об`єктом оренди, відповідачу було заблоковано, про що негайно було повідомлено адміністрацію ринка та правоохоронні органи;

- позивача було проінформовано про обставини і причини, які перешкоджають відповідачу використовувати об`єкт оренди за призначенням та позбавляють її права на володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке перебувало на законних правах в орендованих приміщеннях, однак жодних дій з боку адміністрації позивача вжито не було;

- будучи обізнаним та перебуваючи в договірних відносинах з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (які орендують аналогічні торгові площі), керівництвом позивача, не вжито жодних дій, скерованих на додержання зобов`язань по договору оренди, усуненню перешкод в доступі до об`єкта оренди та до об`єктів права власності;

- керівництво позивача вводить суд в оману шляхом надання недостовірної інформації про обізнаність відповідача щодо її участі у судовому процесі;

- суд необґрунтовано визнав позовні вимоги позивача доведеними, не врахував обов`язок орендодавця в силу приписів частини другої статті 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» здійснювати контроль за використанням майна, переданого в оренду, проігнорував обізнаність орендодавця з приводу неможливості користування відповідачем орендованими приміщеннями, не надав належної оцінки фактам відсторонення позивача як орендодавця від дій, які б усунули перешкоди відповідачу як орендарю користуватись орендованим майном.

Апелянтом до апеляційної скарги додані додаткові докази, а саме копії:

- заяв апелянта на ім`я позивача вх. № 292/319 від 25.07.2018 та № 292/372 від 20.08.2018;

- квитанцій про сплату орендної плати від 09.07.2018 на суму 5 132,40 грн. на суму 15 133,77 грн., на суму 1 396,14 грн., на суму 11 527,67 грн., на суму 33 211,20 грн., на суму 4 738,64 грн.;

- заяви-повідомлення про кримінальне правопорушення вх. № 2 від 03.08.2018.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2019 справа № 910/14864/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

До апеляційної скарги заявником додано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Проте, колегія суддів дійшла висновку, що можливість вчасного подання Фізичною особою-підприємцем Романюк Наталією Василівною апеляційної скарги на рішення господарського суду від 21.01.2019 та додаткове рішення від 31.01.2019 залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб`єктивний характер, якою (можливістю) він вчасно не скористався, а наведені позивачем у відповідній заяві підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані поважними.

За таких обставин, ухвалою від 22.05.2019 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту надано для усунення недоліків, а саме подання до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали відповідної заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

10.06.2019 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків, в якій скаржником обґрунтовано підстави поновлення строку на апеляційній оскарження.

Ухвалою від 18.06.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.:

- Фізичній особі-підприємцю Романюк Наталії Василівні поновлено строк на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі № 910/14864/18;

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Романюк Наталії Василівни на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі № 910/14864/18;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 27.06.2019;

- учасникам процесу роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- зупинено дію оскаржуваних рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі № 910/14864/18;

- призначено справу № 910/14864/18 до розгляду на 03.07.2019 о 10:00;

- сторони попереджено, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

Розпорядженням № 09.1-08/1879/19 від 02.07.2019, у зв`язку перебуванням суддів Мартюк А.І., Зубець Л.П., які не є головуючими суддями (суддями-доповідачами), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/14864/18.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2019 справа № 910/14864/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Пашкіна С.А.

Ухвалою від 03.07.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Мартюк А.І. апеляційну скаргу Романюк Наталії Василівни на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі № 910/14864/18 прийнято до свого провадження.

Станом на 03.07.2018 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

В судовому засіданні 03.07.2019 позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу від 03.07.2019, в якому просив прийняти відзив до розгляду, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

До вказаного відзиву позивачем додано додаткові докази, а саме копії відповіді вих. № 292-415 від 27.07.2018 на лист відповідача вх. № 292/319 від 25.07.2018 та фіскального чеку від 30.07.2018.

Щодо вказаного відзиву колегія суддів зазначає таке.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно з ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно з ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Статтею 114 ГПК України встановлено, що:

- суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій.

- строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Частиною 1 ст. 263 ГПК України встановлено, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 18.06.2019 судом позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 27.06.2019.

Водночас відзив на апеляційну скаргу позивачем до суду подано 03.07.2019, тобто з пропуском встановленого судом строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Клопотання (заява) про відновлення процесуального строку повинне містити пояснення щодо причин пропуску такого строку і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними.

Отже, поновити пропущений процесуальний строк суд має можливість лише у випадку відповідного клопотання, проте позивачем не надано клопотання про поновлення пропущеного строку для подання відзиву.

Статтею 118 ГПК України встановлено, що:

- право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1);

- заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2).

З огляду на пропущення заявником процесуальних строків на подання відзиву на апеляційну скаргу, поданий позивачем відзив на апеляційну скаргу залишається без розгляду.

З таких саме підстав без розгляду залишаються й додані до вказаного відзиву документальні докази.

Щодо доданих відповідачем до апеляційної скарги додаткових доказів, а саме копій заяв апелянта на ім`я позивача вх. № 292/319 від 25.07.2018 та № 292/372 від 20.08.2018; квитанцій про сплату орендної плати від 09.07.2018 на суму 5 132,40 грн. на суму 15 133,77 грн., на суму 1 396,14 грн., на суму 11 527,67 грн., на суму 33 211,20 грн., на суму 4 738,64 грн.; заяви-повідомлення про кримінальне правопорушення вх. № 2 від 03.08.2018, колегія суддів зазначає таке.

Враховуючи, що апелянт додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспореного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

Частинами 3, 4 п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 № 7 встановлено, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.

Підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від апелянта.

З матеріалів справи слідує, що апелянт не приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції з об`єктивних та не залежних він нього причин та, відповідно, був позбавлений можливості подати суду першої інстанції відповідні докази.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, додані апелянтом копії заяв апелянта на ім`я позивача вх. № 292/319 від 25.07.2018 та № 292/372 від 20.08.2018; квитанцій про сплату орендної плати від 09.07.2018 на суму 5 132,40 грн. на суму 15 133,77 грн., на суму 1 396,14 грн., на суму 11 527,67 грн., на суму 33 211,20 грн., на суму 4 738,64 грн.; заяви-повідомлення про кримінальне правопорушення вх. № 2 від 03.08.2018 колегією суддів приймаються як додаткові докази.

В судовому засіданні 03.07.2019 представник відповідача звернувся до суду з усним клопотання про перенесення судового засідання, яке обґрунтовано тим, що договір про надання правової допомоги відповідачем з його адвокатом укладено лише 27.06.2019, а відтак, у останнього не було достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомлення з матеріалами кримінальних справ та зібрання додаткових доказів по справи.

Представник позивача проти задоволення вказаного клопотання заперечив.

Щодо вказаного клопотання колегія суддів зазначає таке.

За змістом ГПК України, перенесення судового засідання можливо або у формі його відкладення, або у формі оголошення перерви в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 11 ст. 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Водночас глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України не визначає підстав для оголошення перерви в судовому засіданні, а відтак щодо наявності підстав для оголошення перерви в судовому засіданні суд виходить з приписів Розділу ІІІ. Позовне провадження ГПК України.

За приписами ч. 2 ст. 216 ГПК України, якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Зміна представника учасника судового процесу не є тією причиною, яка встановлює неможливість розгляду спору сторін по суті.

Колегія суддів зазначає про те, що в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 18.06.2019 судом встановлено строк для подання учасниками судового процесу клопотань, в тому числі і клопотань про долучення додаткових доказів, - до 27.06.2019.

Відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів того, що він не мав об`єктивної можливості ознайомитись з матеріалами кримінальних справ та зібрати додаткові докази по справи до 27.06.2019.

З огляду на вказані обставини, правові підстави для перенесення судового засідання відсутні.

Крім того, представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про долучення додаткових доказів по справі, до якої (крім доказів на підтвердження повноважень представника відповідача - примітка суду) додані:

- копія протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке що готується) від 07.07.2018;

- копія протоколу огляду місця події від 27.09.2018;

- фото;

- копія першого аркушу заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення вх. № 1328вп18 від 31.08.2018;

- витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань;

- копія ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.08.2018 у справі № 761/20342/2018;

- копія листа Прокуратури міста Києва вих. 04/2/2-490-18 від 03.10.2018;

- копія заяви відповідача про вчення кримінальних правопорушень від 23.04.2019;

- заяви свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 03.07.2019.

Щодо вказаних доказів колегія суддів зазначає таке.

Всі надані відповідачем докази (з огляду на дату їх виникнення - примітка суду), крім заяв свідків, могли бути додані ним як до апеляційної скарги, так і в термін до 27.06.2019, встановлений для подання учасниками судового процесу клопотань, проте жодних причин неможливості подати вказані докази у встановлений термін відповідачем суду не надано.

Колегія суддів зауважує відповідачеві на тому, що прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів відбувається у виключних випадках, а право на подання таких доказів не є необмеженим.

Крім того, колегія суддів зазначає про те, що за приписами ч. 9 ст. 80 ГПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідачем не надано доказів надсилання або надання позивачу копій вказаних доказів.

За таких обставин, додані апелянтом копія протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке що готується) від 07.07.2018, копія протоколу огляду місця події від 27.09.2018, фото, копія першого аркушу заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення вх. № 1328вп18 від 31.08.2018, витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, копія ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.08.2018 у справі № 761/20342/2018, копія листа Прокуратури міста Києва вих. 04/2/2-490-18 від 03.10.2018, копія заяви відповідач про вчення кримінальних правопорушень від 23.04.2019 та заяви свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 03.07.2019 як додаткові докази колегією суддів не приймаються.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник позивача проти задоволення апеляційну скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

16.04.2018 між Комунальним підприємством «Житній ринок» як орендодавцем та Фізичною особою-підприємцем Романюк Наталею Василівною як орендарем укладений договір № П-О/69/2018 (далі - Договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нежиле приміщення загальною площею 74,6 кв.м., яке розташоване в підвальному приміщенні будівлі (далі - об`єкт оренди) за адресою: м. Київ, вулиця Верхній Вал, буд. 16, для розміщення складу.

Об`єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі позивача (п. 2.4 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від «22» вересня 2011 року № 34/6250 та на дату підписання договору становить 126 грн 36 коп. без ПДВ за 1 кв.м орендованої площі, що в цілому складає 9 426,00 грн. без ПДВ, місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є невід`ємною частиною Договору. Орендна плата з урахуванням ПДВ складає 11 311 грн. 75 коп.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць (п. 3.2 Договору).

Відповідно до п. 3.7 Договору, вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг по ремонту і технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньо будинкових мереж, ремонт будівлі, у т.ч. покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо, не входить до складу орендної плати та сплачується орендарем окремо.

У п. 3.6 Договору сторони домовились, що орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

Орендна плата сплачується орендарем починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання Сторонами акта приймання-передачі при поверненні об`єкта оренди орендодавцеві (п. 3.5 Договору).

Згідно з п. 9.1 Договору, цей Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє один місяць. Договір вважається пролонгованим на тих же умовах і на той же термін до моменту підписання трьохстороннього договору між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, КП «Житній ринок» та орендарем.

Договір може бути розірваний за погодженням сторін (п. 9.3 Договору), на вимогу однієї із сторін Договір може бути достроково розірвано за рішенням господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Частиною 1 ст. 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 212 ЦК України: Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина) (ч.1); особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина) (ч.2).

Докази того, що настали обумовлені п. 9.1 Договору обставини, або що Договір розірваний за погодженням сторін, або що Договір розірваний за рішенням господарського суду в зв`язку з невиконання сторонами своїх зобов`язань чи з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, матеріали справи не містять, а відтак, апеляційний суд виходить з того, що станом на дату звернення позивача до суду з цим позовом та на дату прийняття судом першої інстанції оспореного рішення Договір є діючим.

16.04.2018 сторони підписали Акт приймання-передавання (а.с.20), згідно з яким позивач передав, а відповідач прийняв приміщення загальною площею 74,6 кв.м., яке знаходиться в підвалі будівлі за адресою: м. Київ, вул. Верхній вал, 16; приміщення передане в задовільному стані.

За твердженням позивача, відповідач, починаючи з липня 2018 року, не здійснював оплату орендної плати за Договором, на підтвердження чого до позовної заяви додано Акт звірки взаєморозрахунків станом за період: 01.01.2018 - 01.07.2018 між позивачем та відповідачем за Договором (а.с.21), згідно з яким станом на 01.07.2018 за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 11 527,67 грн. та 1 396,14 грн., а всього 12 923,81 грн. Акт підписаний обома сторонами.

05.09.2018 позивач направив на адресу відповідача Претензію від 04.09.2018 № 292-498 (а.с.22-23), в якій вимагав сплатити заборгованість, яка станом на 04.08.2018 становила 27 394,07 грн., додавши до претензії підписаний зі свого боку Акт звірки взаєморозрахунків станом за період: 01.01.2018 - 03.09.2018 між позивачем та відповідачем за Договором (а.с.24).

Факт направлення претензії підтверджується фіскальним чеком (а.с.25).

З доданого акту слідує, що вищезгадана заборгованість з орендної плати в розмірі 1 396,14 грн. та 11 527,67 грн., яка рахувалась за відповідачем станом на 01.07.2018, погашена відповідачем 09.07.2018, але сформувалась заборгованість станом на 01.09.2018 в розмірі 27 394,07 грн.

Факт оплати заборгованості в розмірі 1 396,14 грн. та 11 527,67 грн. підтверджується відповідними квитанціями від 09.07.2018 на суму 1 396,14 грн. та від 09.07.2018 на суму 11 527,67 грн., доданими відповідачем до апеляційної скарги.

Докази відповіді на претензію матеріали справи не містять.

Згідно з Актом звірки взаєморозрахунків станом за період: 01.02.2018 - 02.11.2018 між позивачем та відповідачем за Договором (а.с.26), підписаним з боку позивача, станом на 01.11.2018 за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 56 567,80 грн.

Згідно з Актом звірки взаєморозрахунків станом за період 2018 рік між позивачем та відповідачем за Договором (а.с.64), підписаним з боку позивача, станом на 01.01.2019 за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 86 522,71 грн.

У позовній заяві позивач, вимагає стягнути з відповідача основний борг у сумі 86 522,71 грн., який сформувався відповідно до обумовлених Договором умов за період з липня по грудень 2018 року, 1 334,04 грн. інфляційних витрат, 214,22 грн. 3% річних, 2 555,23 грн. пені.

Відповідач у апеляційній скарзі проти наявності в нього перед позивачем заборгованості з орендної плати за Договором та проти розміру вказаної заборгованості не заперечив, наведених позивачем обставин не спростував, пославшись лише на те, що, починаючи з 07.07.2018, доступ до приміщення, яке є об`єктом оренди, відповідачу було заблоковано, про що негайно було повідомлено адміністрацію ринка та правоохоронні органи; що позивача було проінформовано про обставини і причини, які перешкоджають відповідачу використовувати об`єкт оренди за призначенням та позбавляють її права на володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке перебувало на законних правах в орендованих приміщеннях, однак жодних дій з боку керівництва позивача вжито не було; будучи обізнаним та перебуваючи в договірних відносинах з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (які орендують аналогічні торгові площі), керівництвом позивача, не вжито жодних дій, скерованих на додержання зобов`язань по договору оренди, усуненню перешкод в доступі до об`єкта оренди та до об`єктів права власності.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем до апеляційної скарги додано:

- копію Заяви від 25.07.2018 № 292/319 на ім`я Голови КМДА та директора Комунального ринку «Житній ринок», в якій відповідач повідомляє про перешкоди, які, починаючи з 07.07.2018, чинять орендарі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідачу в користуванні торговельним місцем № 1тг/1а, щодо якого відповідачем укладено з позивачем договір № 1тг/1а/2017 від 20.11.2017, та, з посиланням на те, що згідно з п. 3 вказаного договору службові особи позивача зобов`язані своєчасно та якісно надавати послуги, передбачені договором, а також в межах компетенції здійснювати контроль за додержанням підприємцями вимог діючого законодавства, просить невідкладно вжити заходів для безперешкодного доступу відповідача та його працівників до орендованого майна; вжити належних заходів до збереження майна, яке знаходиться на орендованій відповідачем торгівельної площі та заборонити його вилучення з території ринку, а саме - меблі, холодильні вітрини, кондиціонери, комп`ютери, кухонний інвентар, фірмовий одяг, кавова машина, кавомолка, слайсери, сирорізка, стелажі, система відео спостереження та продукти харчування, що належать відповідачу; вжити заходів до припинення порушення підприємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 умов використання приміщення ринку у тому числі й шляхом припинення з ним будь-яких договірних відносин, зобов`язавшись у разі припинення договірних відносин з ОСОБА_1 укласти відповідні договори оренди вказаного приміщення; повідомити відповідача письмово, у встановленому законом порядку і строки, про результати розгляду заяви відповідача та вжиті заходи.

- копію Заяви від 20.08.2018 № 292/372 на ім`я Генерального директора Комунального ринку «Житній ринок», копія - Голові КМДА, в якій відповідач повідомляє про перешкоди у здійсненні законної господарської діяльності, які, починаючи з 07.07.2018, чинять орендарі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідачу в користуванні торговельним місцем № 1тг/1а, щодо якого відповідачем укладено з позивачем договір № 1тг/1а/2017 від 20.11.2017, і попереджає про звернення за захистом від протиправних посягань до правоохоронних органів;

- копію Заяви (повідомлення) від 01.08.2018 відповідача до Прокуратури № 7, Генеральної прокуратури, Подільського управління поліції ГУ НП у місті Києві, ГУ ДФС у м. Києві, Державної фіскальної служби України про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 206 КК України, якою просив прийняти заяву відповідача про вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 206 КК України, посилаючись на порушення вказаними особами прав відповідача, які той має згідно з договором від 20.11.2017 № 1тт/1а/2017, укладеним з позивачем.

Жодного іншого документального доказу в обґрунтування заперечень проти позовних вимог позивача відповідачем до матеріалів справи не долучено.

Однак, додані відповідачем до апеляційної скарги копії Заяви від 25.07.2018 № 292/319 на ім`я Голови КМДА та директора Комунального ринку «Житній ринок», Заяви від 20.08.2018 № 292/372 на ім`я Генерального директора Комунального ринку «Житній ринок», копія - Голові КМДА, Заяви (повідомлення) від 01.08.2018 відповідача до Прокуратури № 7, Генеральної прокуратури, Подільського управління поліції ГУ НП у місті Києві, ГУ ДФС у м. Києві, Державної фіскальної служби України не можуть бути прийняті судом у якості належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень відповідача проти майнових вимог позивача, оскільки у вказаних заявах йдеться про порушення договірних прав відповідача, які обумовлені укладеним з позивачем договором № 1тг/1а/2017 від 20.11.2017 відносно користування відповідачем торговельним місцем № 1тг/1а, в той час як предметом позову, що розглядається в цій справі, є стягнення орендних платежів за орендне користування нежилим приміщенням загальною площею 74,6 кв.м., яке розташоване в підвалі будівлі за адресою: вулиця Верхній Вал, буд. 16, орендованим відповідачем у позивача згідно з договором № П-О/69/2018 для розміщення складу.

Матеріали справи не містять доказів припинення договірних відносин сторін щодо оренди нежилого приміщення загальною площею 74,6 кв.м., яке розташоване в підвалі будівлі за адресою: вулиця Верхній Вал, буд. 16, орендованого відповідачем у позивача згідно з договором № П-О/69/2018 для розміщення складу, та доказів сплати відповідачем орендної плати починаючи з дати останніх проведених платежів згідно з вищезгаданими квитанціями від 09.07.2018 на суму 1 396,14 грн. та від 09.07.2018 на суму 11 527,67 грн.

Щодо посилань відповідача на те, що суд першої інстанції не врахував обов`язок орендодавця в силу приписів ч. 2 ст. 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» здійснювати контроль за використанням майна, переданого в оренду, слід зазначити, що вказаною нормою закону (п. «в» ч. 2 ст. 7) обов`язок здійснювати контроль за використанням майна, переданого в оренду, та виконанням договорів оренди державного майна щодо нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного державного майна покладено на Фонд державного майна України, а не на Комунальне підприємство «Житній ринок».

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди), до яких відноситься спірний Договір оренди, наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язання з оплати заборгованості з орендної плати в розмірі 86 522,71 грн., яка сформувалась станом на 01.01.2019, в порядку та в строки, встановлені Договором, тому суд першої інстанції правомірно визнав законними вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу на зазначену суму. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо вимог про стягнення 1 334,04 грн. інфляційних витрат, 214,22 грн. 3% річних, 2 555,23 грн. пені слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем обов`язку з оплати орендної плати за Договором у спірний період, є підстави для застосування встановленої Договором та законодавством відповідальності.

Згідно п. 6.2. договору за несвоєчасну сплату орендних платежів відповідач сплачує на користь позивача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України. У випадку примусового стягнення несвоєчасно сплаченої орендної плати, у порядку, встановленому законодавством України, з орендаря також стягуються у повному обсязі витрати, пов`язані з таким стягненням.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку щодо сплати орендної плати у заявленій до стягнення сумі, позивач відповідно до умов Договору та приписів ст. 625 ЦК України має право нарахувати на прострочену суму грошових зобов`язань пеню, інфляційні втрати та 3 % річних та звернутися за їх стягненням до суду.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення 1 334,04 грн. інфляційних витрат, 214,22 грн. 3% річних, 2 555,23 грн. пені. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви слід зазначити таке.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на дату звернення до суду з позовом, при зверненні до господарського суду встановлені ставки судового збору в таких розмірах:

- за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду; апеляційних скарг у справі про банкрутство; заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги;

- за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що при зверненні до суду з Позовною заявою про стягнення заборгованості, та розірвання договору (а.с.5-14) позивач просив 1) розірвати договір, 2) зобов`язати відповідача звільнити приміщення від власного майна, 3) стягнути з відповідача на користь позивача 60 671,29 грн., позивач мав сплатити судовий збір за дві немайнові та одну майнову вимогу.

Враховуючи, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 01.01.2018, дорівнював 1 762,00 грн., позивач мав сплатити судовий збір у загальній сумі 5 286,00 грн. (по 1 762,00 грн. за кожну немайнову вимогу та 1 762,00 грн. за майнову вимогу - оскільки 1,5% від заявлених позивачем до стягнення 60 671,29 грн. дорівнюють 910,07 грн., тобто менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Як слідує з матеріалів справи, при зверненні до суду з Позовною заявою про стягнення заборгованості, та розірвання договору (а.с.5-14) позивачем сплачено судовий збір у сумі 1762,00 грн., що менше за встановлений процесуальним законодавством розмір.

При зверненні до суду з Позовною заявою про стягнення заборгованості та розірвання договору нова редакція (а.с.38-42) позивачем заявлено одну немайнову вимогу - про розірвання договору оренди № П-О/69/2018 від 16.04.2018 та одну майнову вимогу - про стягнення з відповідача на користь позивача 60 671,29 грн.

Судовий збір за вказані позовні вимоги становить 3 524,00 грн. (1 762,00 грн. за немайнову вимогу та 1 762,00 грн. за майнову вимогу - оскільки 1,5% від заявлених позивачем до стягнення 60 671,29 грн. дорівнюють 910,07 грн., тобто менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Як слідує з матеріалів справи, при зверненні до суду з Позовною заявою про стягнення заборгованості та розірвання договору нова редакція (а.с.38-42) позивачем сплачено судовий збір у сумі 1762,00 грн.

Отже, загалом позивачем сплачено судовий збір 3 524,00 грн., що відповідає вимогам процесуального законодавства щодо розміру судового збору при зверненні до суду з одною немайновою вимогою та одною майновою вимогою в розмірі 60 671,29 грн.

Однак Заявою від 26.12.2018 (а.с.62-63) позивач фактично відмовився від немайнової вимоги про розірвання договору оренди № П-О/69/2018 від 16.04.2018 і збільшив розмір майнової вимоги до 90 626,20 грн.

Судовий збір за вказану майнову вимогу становить 1 762,00 грн., оскільки 1,5% від заявлених позивачем до стягнення 90 626,20 грн. дорівнюють 1 359,39 грн., тобто менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018).

Отже, судовий збір, який підлягає розподілу за результатами розгляду цієї справи, дорівнює 1 762,00 грн., в той час як позивачем сплачено 3 524,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Суд не має повноважень з власної ініціативи, без заяви позивача повернути йому з державного бюджету зайво сплачений судовий збір у сумі 1 762,00 грн., а з такою заявою позивач до апеляційного суду не звертався.

Колегія суддів зауважує позивачу на тому, що він не позбавленій права звернутися до суду з відповідною заявою.

Щодо апеляційної скарги відповідача на Додаткове рішення від 30.01.2018 у справі № 910/14864/18 про стягнення з відповідача 1 763,00 грн. судових витрат, яке відповідач просить скасувати, слід зазначити таке.

Як слідує з матеріалів справи, 29.01.2019 від позивача до Господарського суду міста Києва надійшла заява № 292-46 від 28.01.2019 (82-83), у якій позивач, з посиланням на те, що сплатив судовий збір у загальній сумі 3 524,00 грн.: 1 762,00 грн. за квитанцією № 296 від 17.10.2018 та 1 762,00 грн. за квитанцією № 1 від 16.11.2018, просить суд ухвалити додаткове рішення у справі № 910/14864/18 про стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 1 762,00 грн.

Додатковим рішенням від 21.01.2019 у справі № 910/14864/18 Господарський суд міста Києва ухвалив стягнути з Фізичної особи-підприємця Романюк Наталії Василівни на користь Комунального підприємства «Житній ринок» 1 762,00 грн. судового збору.

Однак, з огляду на вищевикладене, враховуючи, що загалом з відповідача на користь позивача стягнуто всю суму судового збору, сплачену позивачем (3 524,00 грн.), в той час як половина цієї суми - 1 762,00 грн. мала бути повернута позивачу із державного бюджету, і лише решту розподілено між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відсутні правові підстави для стягнення вказаної суми судового збору з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні оспорених рішення та додаткового рішення судом першої інстанції мале місце порушення норм процесуального права, тому рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 у справі № 910/14864/18 підлягає зміні (з резолютивної частини виключається рішення щодо вимоги, яку не було заявлено позивачем), позов задовольняється повністю, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі № 910/14864/18 підлягає скасуванню.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, та підстави зміни апеляційним судом рішення та додаткового рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Романюк Наталії Василівни задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Романюк Наталії Василівни на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 у справі № 910/14864/18 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі № 910/14864/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 у справі № 910/14864/18 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 у справі № 910/14864/18 в такій редакції:

« 1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Романюк Наталії Василівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Житній ринок» (04071, м. Київ, вул. В.Вал, код 05587843) 86 522 (вісімдесят шість тисяч п`ятсот двадцять дві) грн. 71 коп. основного боргу, 1 334 (одну тисячу триста тридцять чотири) грн. 04 коп. інфляційних витрат, 214 (двісті чотирнадцять) грн. 22 коп. 3% річних, 2 555 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 23 коп. пені та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.»

4. Поновити дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 у справі № 910/14864/18 у незміненій частині.

5. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 у справі № 910/14864/18 скасувати.

6. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

8. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

9. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14864/18.

Повний текст постанови складено: 03.07.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді С.А. Пашкіна

С.І. Буравльов