ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2019м. ДніпроСправа № 904/663/19
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко І. В.

за участю секретаря судового засідання Пономарьова Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ "95 КВАРТАЛ"

до КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ

про скасування запису про право власності

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Ольховська А.М., представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ "95 КВАРТАЛ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (далі - відповідач) в якій просить суд скасувати запис про право власності територіальної громади Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради в частині об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 110, внесеним 01.08.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Короткий зміст позовної заяви та узагальнення її доводів.

Позивач інформує, що відповідно до Витягу з додатка до рішення виконкому міської ради №292 від 13.07.2016 "Переліку окремих житлових комплексів, що підлягають передачі на балансовий облік об`єднань співвласників багатоквартирного будинку" прийнято рішення про передачу житлового комплексу за адресою місто Кривий Ріг, вулиця Героїв АТО, будинок 37 на балансовий облік позивача.

За Актом приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс від 07.09.2016 передано з балансу управління благоустрою та житлової політики виконкому міськради на баланс позивача житловий комплекс за адресою місто Кривий Ріг, вулиця Героїв АТО, будинок 37. Відповідно до вищевказаного акту, загальна площа будинку (частини будинку) - 4125,2м2 , проте наявна примітка, що передається 4079,3м2 , нежитлове приміщення площею 45,9м2 залишається на балансі УБЖП виконкому міської ради.

Крім того, між Управлінням благоустрою та житлової політики міськвиконкому та позивачем складено Акт прийняття-передачі основних засобів від 07.09.2016 за яким УБЖП міськвиконкому передало, а позивач прийняв житловий будинок №37 по вулиці Героїв АТО первісною (балансовою) вартістю 6643978,00грн., при цьому зазначено, що до балансової вартості включена вартість підвального приміщення та даху.

Відповідно до Експлікації внутрішніх площ будинку по вулиці Героїв АТО (Димитрова), 37, не було передано підвальні приміщення позначені на схемі латинськими цифрами XXVII площею 17м2, XXVIIІ площею 2,3м2, ХХХ площею 8м2 .

У відповіді від 13.09.2016 за вих.№6080/3, відповідач вказав, що відповідно до пункту 2.2 рішення виконкому Криворізької міської ради "Про надання згоди управлінню благоустрою та житлової політики виконкому міської ради на передачу окремих житлових комплексів на балансовий облік об`єднань співвласників багатоквартирного будинку" №292 від 13.07.2016 підлягають передачі на балансовий облік об`єднань співвласників багатоквартирного будинку окремі житлові комплекси, окрім нежитлових приміщень, що є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин.

У відповіді від 17.11.2016 за вих.№7751/3 відповідач вказав, що триває процедура оформлення права власності за територіальною громадою міста Кривого Рогу на нежитлове приміщення розташоване за адресою місто Кривий Ріг, вулиця Героїв АТО, будинок 37.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №93549461 від 03.08.2017 нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано на праві власності за територіальною громадою міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110; дата державної реєстрації 01.08.2017; підстава виникнення - лист "Щодо надання інформації по об`єкту нерухомого майна"; серія, номер 05-16-02177, виданий 13.04.2017; видавник - Регіональне відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській області; лист "Щодо оформлення документів, серія та номер 4589 6, виданий 28.07.2017, видавник Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради".

На думку позивача, спірне нерухоме майно відноситься до приміщень загального користування та призначено для забезпечення експлуатації будинку (контроль за комунікаціями та будівельними конструкціями житлового будинку).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/663/19 визначено суддю Юзікова Станіслава Георгійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2019.

Ухвалою від 25.02.2019 позовну заяву залишено без руху.

19.03.2019 недоліки позовної заяви усунуто.

Розпорядженням керівника апарату від 08.04.2019 №396, у зв`язку зі знаходженням судді Юзікова С.Г. на лікарняному, відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №904/663/19 по вх.№4-680/19.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/663/19 визначено суддю Петренка Ігоря Васильовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2019.

Ухвалою від 15.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Призначено підготовче засідання та викликано повноважних представників сторін на 02.05.2019.

26.04.2019 від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання на іншу дату. Ухвалою від 02.05.2019 підготовче засідання відкладено на 21.05.2019.

08.05.2019 від відповідача надійшов відзив в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст заперечень відповідача та узагальнення його доводів.

Відповідач уточнює, що останньому на праві комунальної власності належить нежитлове приміщення А-5 загальною площею 51,2кв.м. вбудоване в підвал 5-ти поверхового житлового будинку за адресою місто Кривий Ріг, вулиця Героїв АТО, будинок 37, яке не призначено для забезпечення експлуатації будинку або побутового обслуговування його мешканців, а призначено для інших потреб непромислового характеру, обліковане в бюро технічної інвентаризації як самостійний об`єкт цивільно-правових відносин і до житлового фонду не належить.

Відповідач конкретизує, що площу уточнено з 45,9кв.м. до 51,2кв.м. в результаті проведеної технічної інвентаризації.

Відповідач зазначає, що спірне нежитлове приміщення, розташоване у будинку №37 на вулиці Героїв АТО має окремий вхід, обладнаний санвузол, здається у строкове платне користування фізичній особі-підприємцю.

Відповідач наголошує, що власники квартир мають право користуватися приміщеннями загального користування, а нежитлові приміщення не входять до спільної сумісної власності власників квартир. Вказане узгоджується з частиною 3 статті 4 Житлового кодексу України, відповідно до якої до житлового фонду не входять нежилі приміщення у жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Відповідач інформує, що у даному конкретному випадку спірне нежитлове приміщення охоплює лише незначну частину підвального будинку №37, що не позбавляє мешканців будинку користуватися його більшою частиною. Ввід системи холодного водопостачання та елеваторний вузол системи централізованого опалення розташованого поза межами зазначеного приміщення, а отже його не можна вважати допоміжним приміщенням. Окрім цього приміщення є ізольованим від житлової частини будинку; має окремий вхід; призначено для потреб непромислового призначення (використовується під офіс, склад) та не призначено для обслуговування інших приміщень.

Відповідач констатує, що жодні права позивача не є порушеними, що є додатковою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

21.05.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Доводи позивача на відзив.

Позивач вважає, що відповідач неправильно визначив статус спірного майна та стверджує, що спірне майно є саме допоміжним, а не самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Ухвалою від 21.05.2019 підготовче засідання відкладено на 30.05.2019.

28.05.2019 від позивача отримано клопотання від 26.05.2019 за вих.№б/н в якому просить суд провести підготовче судове засідання без участі представника.

30.05.2019 від відповідача отримано клопотання від б/д за вих.№б/н в якому просить суд відкласти підготовче засідання, призначене на 30.05.2019, на іншу дату, про яку повідомити додатково.

Ухвалою від 30.05.2019 клопотання від 26.05.2019 за вих.№б/н позивача задоволено; в задоволенні клопотання відповідача від б/д за вих.№б/н відмовлено; підготовче провадження закрито; справу призначено до розгляду по суті; представників сторін проінформовано, що судове засідання відбудеться 25.06.2019.

03.06.2019 від відповідача надійшли заперечення.

Доводи відповідача щодо незгоди з аргументами позивача викладеними у відповіді на відзив.

Посилаючись на судову практику Верховного Суду відповідач стверджує, що підвальні приміщення можуть бути обладнані для здійснення певного виду діяльності і не призначені для експлуатації будинку або побутового обслуговування мешканців.

Відповідачу в ухвалі від 21.05.2019 рекомендовано подати заперечення у строк визначений ухвалою від 02.05.2019, але не пізніше 30.05.2019. Заперечення направлено засобами поштового зв`язку 29.05.2019, про що свідчить відтиск календарного штемпеля відділення поштового зв`язку на конверті у якому надійшли вказані документи. Відтак, строк для подачі заперечень відповідачем не пропущено.

25.06.2019 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

В судовому засіданні, яке відбулося 25.06.2019, здійснено розгляд справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 194 Господарського процесуального кодексу України).

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні, яке відбулося 25.06.2019, в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а є результатом оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, і кожному доказу окремо, який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відтак, Рішенням Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 06.02.1998 за №189/2 "Про прийняття до комунальної власності місто житлового та нежитлового фонду, об`єктів зовнішнього благоустрою ДО "Кривбасруда" вирішено прийняти із загальнодержавної (від ДО "Кривбасруда") до комунальної власності міста житловий фонд та об`єкти зовнішнього благоустрою. В додатку №1 до рішення міської ради визначено Перелік житлового фонду, ДО "Кривбассруда", що підлягає передачі у комунальну власність міста, серед об`єктів зазначено адресу вулиця Димитрова, 37, яка згідно з розпорядженням голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації перейменовано у вулицю Героїв АТО.

Отже, за Актом приймання-передачі відомчого житлового та нежитлового фонду, об`єктів благоустрою, які знаходяться на балансі ДО "Кривбассруда" об`єкт за адресою вулиця Димитрова, 37 передано на баланс УБЖП.

Відповідно до пункту 2.2 Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 13.07.2016 за вих.№292 "Про надання згоди управлінню благоустрою та житлової політики виконкому міської ради на передачу окремих житлових комплексів на балансовий облік об`єднань співвласників багатоквартирного будинку" вирішено передати на балансовий облік об`єднань співвласників багатоквартирного будинку житлові комплекси згідно з додатком (окрім нежитлових приміщень, що є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин).

Відтак, на виконання Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 13.07.2016 за вих.№292 "Про надання згоди управлінню благоустрою та житлової політики виконкому міської ради на передачу окремих житлових комплексів на балансовий облік об`єднань співвласників багатоквартирного будинку" з балансу управління благоустрою та житлової політики виконкому міськради передано на баланс позивача будинок №37 по вулиці Героїв АТО загальною площею 4079,3кв.м. (з приміткою, що нежитлове приміщення площею 45,9кв.м. залишається на балансі УБЖП виконкому міської ради).

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За змістом частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі, землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також спори у справах щодо майна, що є предметом зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці, вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (пункти 6 та 13 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України).

Також за змістом пункту 10 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди не розглядають справи у спорах про оскарження актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій.

Таким чином, нежитлове приміщення площею 45,9кв.м. залишилося на балансі УБЖП виконкому міської ради.

Спір виник відносно нежитлового приміщення площею 45,9м2, яке залишено на балансі УБЖП виконкому міської ради.

Позивач вважає, що спірне нежитлове приміщення відноситися до приміщень загального користування та призначене для забезпечення експлуатації будинку, у зв`язку з чим і звернувся до суду за захистом своїх прав, які не визнає відповідач.

Спір, який виник між сторонами господарський суд визнає таким, що належить до юрисдикції господарського суду, з огляду на наявність спору про право.

Крім того, спір у цій справі не відповідає ознакам та характеристикам публічно-правового спору з огляду на таке.

В даному випадку жодна зі сторін не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції та, відповідно, не повинен вирішуватися адміністративним судом.

Відтак, юрисдикція спору визначена правильно.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій (частина 1 статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Разом із тим, державній реєстрації підлягає саме заявлене право і державна реєстрація права здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, встановлених законом, зокрема, на підставі заяви про державну реєстрацію прав, поданої особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто, відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Позивач вважає, що у нього виник спір про цивільне право на вказане нежитлове приміщення з відповідачем як з особою, яка неправомірно набула право власності на майно позивача, і його право підлягає захисту в обраний ним спосіб, передбачений частиною 1 статті 393 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною 1 статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.

При вирішенні даного спору визначальним є визначення правового статусу нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, а саме встановлення того, чи відносяться спірні приміщення до допоміжних чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку.

Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Тобто, за загальним правилом всі приміщення багатоквартирного житлового будинку є допоміжними.

Згідно з частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом (частини перша та друга статті 368 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 369 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Статтею 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок визначено як житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Згідно абзацу 6 статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" під допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку розуміють приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), в той час як нежитлове приміщення - це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 вказаного Закону наведено у рішенні Конституційного Суду від 02.03.2004 №4-рп/2004 зі змінами згідно з рішенням Конституційного Суду від 09.11.2011 №N14-рп/2011.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004 визначено: "1.1. Допоміжні приміщення (підвали сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.".

В рішенні Конституційного Суду України від 09.11.2011 №14-рп/2011 додатково роз`яснено: "1. В аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-ХІ1 зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою."

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не може бути оскаржені.

Проаналізувавши фактичні обставини справи господарський суд встановив, що спірне приміщення є допоміжним.

Докази того, що спірне приміщення не призначено для забезпечення експлуатації будинку або побутового обслуговування його мешканців матеріали справи не містять.

Навність у спірному приміщенні окремого входу, санвузла не є підставою для визнання останнього нежитловим приміщенням в структурі житлового фонду.

Докази того, що спірне приміщення з самого початку будівництва мало інше призначення (торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру) відсутні.

Господарським судом встановлено, що спірне нежитлове приміщення охоплює частину підвалу будинку №37, що підтверджується наданим відповідачем технічним паспортом і свідчить про статус спірного приміщення як допоміжного.

Матеріали справи не містять доказів перебудови підвалу у нежитлове приміщення на підставі відповідних рішень органів місцевого самоврядування та проектної документації, тому дане приміщення є допоміжним та належать на праві сумісної власності власникам квартир будинку, представником яких виступає позивач.

Господарський суд констатує факт перебування спірних приміщень у складі житлового будинку.

Щодо судової практики наданої позивачем.

Постанова Верховного Суду від 18.07.2018 по справі №916/2069/17 не є остаточною, відтак не може братися господарським судом до уваги. Крім того, у вказаній справі предмет спору та фактичні обставини не є аналогічними справі №904/663/19.

Постанова Верховного Суду від 13.11.2018 по справі №904/819/17 до уваги господарським судом не приймається з огляду на різність правовідносин та нетотожність фактичних обставин. У справі №904/819/17, згідно акту прийняття-передачі об`єкту в управління (з балансу) від 01.06.2016 спірне майно увійшло до переліку допоміжних приміщень, що передані з управління Комунального підприємства «Жилсервіс-1» Дніпропетровської міської ради в управління ОСББ «Полет 2015», а у справі №904/663/19 спірне майно не було передано позивачу.

Щодо судової практики наданої відповідачем.

Постанова Верховного Суду від 14.05.2018 по справі №753/20293/16-ц не береться господарським судом до уваги, з огляду на те, що в його основу покладено преюдиційне рішення адміністративного суду, яке залишено без змін за результатами його перегляду апеляційним судом в частині вирішення питання про законність та правомірність видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Приймаючи рішення у даній справі господарський суд взяв до уваги, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушені цивільне право чи цивільний інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 Цивільного кодексу України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Господарський суд визнав за потрібне захистити порушені права власників багатоквартирного будинку.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При вирішенні даного спору визначальним є визначення правового статусу нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, а саме встановлення того, чи відносяться спірні приміщення до допоміжних чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку.

Таким чином, господарський суд визнає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Щодо клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Проаналізувавши зміст клопотання та взявши до уваги фактичні обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що спір може бути вирішений у даному судовому засіданні за відсутності представника позивача, у зв`язку з чим відхилив заявлені вимоги про відкладення розгляду справи по суті.

Судові витрати. З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 256-257, пунктом 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ "95 КВАРТАЛ" (50027, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, ВУЛИЦЯ ГЕРОЇВ АТО, будинок 37; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40520524) до КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (50101, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, ПЛОЩА МОЛОДІЖНА, будинок 1; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 33874388) про скасування запису про право власності задовольнити у повному обсязі.

Скасувати запис про право власності територіальної громади Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, ПЛОЩА МОЛОДІЖНА, будинок 1; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 33874388) в частині об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 110, внесеним 01.08.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Стягнути з КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (50101, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, ПЛОЩА МОЛОДІЖНА, будинок 1; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 33874388) на користь ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ "95 КВАРТАЛ" (50027, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, ВУЛИЦЯ ГЕРОЇВ АТО, будинок 37; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40520524) 1921,00грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн. 00 коп.) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Дата підписання та складення повного судового рішення - 04.07.2019.

Суддя І.В. Петренко