Господарський суд Рівненської області
_______________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"02" липня 2019 р. м. Рівне Справа №9/83

Господарський суд у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Ярощук О.П., розглянувши у матеріалах справи

за заявою Трудовий колектив ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів"

до боржника Відкрите акціонерне товариство "Рівненський завод тракторних агрегатів"

про банкрутство

скаргу представника конкурсних кредиторів Максименко Олександра Володимировича на дії учасників ліквідаційної процедури

В засіданні приймали участь:

від боржника: Мельник І.А.;

від кредиторів: не з`явились;

від ліквідатора: Мельник І.А.;

від заявника: Максименко О.В.;

від органу прокуратури: Шептіліс О.І.;

від ГТУЮ у Рівненській області: Хомуйло В.М..

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Рівненської області від 26.09.2017 року визнано банкрутом ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів"(33021, м. Рівне-21, ІК 00235884). Відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Щербаня Олексія Миколайовича.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 12.04.2019 року продовжено строк ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора Щербаня Олексія Миколайовича на три місяці.

Через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від представника конкурсних кредиторів Максименко Олександра Володимировича надійшла скарга на дії учасників ліквідаційної процедури, в якій останній просить:

1. Розглянути дану Скаргу та постановити ухвалу про те, що: комітет кредиторів ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів», обраний у період процедури санації ВАТ «РЗТА» (з 28.09.2016 р. до 26.09.2017 р.) у ліквідаційній процедурі з 26.09.2017 р. є нелегітимним, та його рішення не можуть тягнути за собою правові наслідки для учасників справи про банкрутство;

для встановлення фактичних обставин здійснення з ліквідаційного рахунку та через касу ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» у період з 26.09.2017 р. по даний час поточних платежів та витрат, пов`язаних з ліквідаційною процедурою згідно до пунктів 6, 7 протоколу нелегітимного комітету кредиторів ВАТ «РЗТА» від 20.10.2017 р. №36, відповідно до ст. 210 ГПК України витребувати з ВАТ «РЗТА» для ознайомлення в судовому засіданні платіжні відомості та рахунки на оплату по статтям витрат, зазначеним у п. 7 протоколу комітету кредиторів ВАТ «РЗТА» №36 від 20.10.2017 р.

2. Визнати дії ліквідатора ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» Щербаня О.М. стосовно 9% задоволення вимог конкурсних кредиторів в березні 2019 р. такими, що не відповідають вимогам ч. З ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо пропорційності сумі вимог, що належать кожному кредиторові однієї черги, ч. 5 ст. 124 Конституції України.

В обгрунтування даної скарги зазначає наступне.

Ліквідатором ВАТ «РЗТА» Щербанем О.М. проігноровані вимоги ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», не скликані збори кредиторів, на яких не обраний заново комітет кредиторів ВАТ «РЗТА». Скаржник вважає, що внаслідок бездіяльності ліквідатора ВАТ «РЗТА» Щербаня О.М. на ВАТ «РЗТА» з 26.09.2017 р. діє нелегітимний орган - комітет кредиторів, який не має права: приймати рішення щодо реалізації активів боржника, визначення складу майна в разі продажу частини майна у процедурі ліквідації банкрута - ч. 8 ст. 26 Закону; затверджувати звіти ліквідатора Щербаня О.М. - ст. 46 Закону; надавати оцінку діяльності ліквідатора Щербаня О.М. - ч. 9 ст. 41 Закону. На його думку рішення органу конкурсного управління (загальних зборів, комітету кредиторів), створеного з порушенням установленого Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порядку, не тягне за собою ніякі правові наслідки для учасників справи про банкрутство та є для конкурсних кредиторів нікчемними. Скаржник зазначає, що продаж майна ВАТ «РЗТА» відбувся за вартістю в 17 разів менше запропонованої початкової вартості, та вважає, що внаслідок цього ліквідатором ВАТ «РЗТА» Щербанем О.М. не виконані вимоги ст. 44 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо забезпечення відчуження майна за найвищою ціною. Скаржник також зазначає, що ліквідатором ВАТ «РЗТА» Щербанем О.М. з грубим порушенням частин 2, 3 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» оплачено 1511566 грн. 65 коп., що ліквідатором ВАТ «РЗТА» Щербанем О.М. грубо порушені вимоги ч. З ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо пропорційного задоволення вимог, що належать кожному кредиторові однієї черги при недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута.

Таким чином скаржник стверджує, що ліквідатором ВАТ «РЗТА» Щербанем О.М. порушені норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме:

- ст. 26 Закону, внаслідок чого на ВАТ «РЗТА» діє нелегітимний комітет кредиторів, рішення якого не тягнуть за собою ніяких правових наслідків для учасників справи;

- ч. З ст. 45 Закону щодо пропорційного задоволення вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі. Оплативши в першій черзі 100% витрат, пов`язаних з провадженням у справі про банкрутство, а 9% у цій же першій черзі вимоги щодо виплати кредиторів по заробітній платі ліквідатор ВАТ «РЗТА» Щербань О.М. виявляє факти неналежного виконання своїх обов`язків, при тому, що витрати на проведення ліквідаційної процедури відсутні в реєстрі вимог кредиторів ВАТ «РЗТА»;

-ч. 8 ст. 26, ч. 9 ст. 41, ст. 46 на підставі яких нелегітимний комітет кредиторів не має права: приймати рішення щодо реалізації активів боржника, визначення складу майна в разі продажу частини майна у процедурі ліквідації банкрута - ч. 8 ст. 26 Закону, затверджувати звіти ліквідатора Щербаня О.М. - ст. 46 Закону, надавати оцінку діяльності ліквідатора Щербаня О.М.;

- ч. 9 ст. 41 Закону; а також ч. 5 ст. 124 Конституції України щодо обов`язковості виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 21.05.2019 року скаргу представника конкурсних кредиторів Максименко Олександра Володимировича на дії учасників ліквідаційної процедури призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 05.06.2019 року відкладено розгляд скарги на 02.07.2019 року.

26 червня 2019 року представником ліквідатором до суду подано заперечення на скаргу, в яких останній проти її задоволення заперечує посилаючись при цьому на те, що вимоги викладені в ній є необгрунтованими та недоведеними належними доказами, а ліквідатор ВАТ «РЗТА» Щербань О.М. при здійсненні ліквідаційної процедури діяв в межах норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»

В судовому засіданні 02 липня 2019 року представник скаржника вимоги викладені в скарзі підтримав, натомість представник ліквідатора проти задоволення скарги заперечив з мотивів наведених у запереченнях.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що скарга представника конкурсних кредиторів Максименко Олександра Володимировича на дії учасників ліквідаційної процедури не підлягає задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

Постановою господарського суду Рівненської області від 26.09.2017 року визнано банкрутом Відкрите акціонерне товариство "Рівненський завод тракторних агрегатів"(33021, м. Рівне-21, ІК 00235884). Відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Щербаня Олексія Миколайовича.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 12.04.2019 року продовжено строк ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора Щербаня Олексія Миколайовича на три місяці.

Статтею 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту Закон про банкрутство) регулюються питання пов`язанні із зборами кредиторів та комітетом кредиторів. Тобто даною статтею визначено основні організаційні моменти щодо порядку скликання, функції та повноваження даних колегіальних органів в справі про банкрутство. Однак, скаржник вважає, що ліквідатором було проігноровано вимогу даної статті Закону про банкрутство, так як не було скликано збори кредиторів, на яких не обрано заново в ліквідаційній процедурі новий склад комітету кредиторів.

Щодо даного твердження, суд зазначає наступне. Лише п. 3 ст. 26 Закону про банкрутство визначено, що збори кредиторів у провадженні у справі про банкрутство скликаються арбітражним керуючим за його ініціативою, за ініціативою комітету кредиторів чи інших кредиторів, сума вимог яких становить не менше ніж третину всіх вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, або за ініціативою однієї третини кількості голосів кредиторів. Таким чином, в розумінні ст. 26 Закону про банкрутство законодавцем обмежено випадки коли саме в межах справи про банкрутство скликаються та проводяться збори кредиторів, а саме:

- власна ініціатива арбітражного керуючого;

- ініціатива комітету кредиторів;

- ініціатива кредиторів, сума вимог яких становить не менше ніж третину всіх вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, або однієї третини кількості голосів кредиторів.

Крім даних випадків, законодавцем визначений одна обов`язкова умова коли саме має бути скликано та проведено арбітражним керуючий збори кредиторів - це п. 1 ст. 26 Закону про банкрутство, який звучить так «Протягом десяти днів після винесення ухвали за результатами попереднього засідання господарського суду розпорядник майна письмово повідомляє кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів, уповноважену особу працівників боржника та уповноважену особу засновників (учасників, акціонерів) боржника про місце і час проведення зборів кредиторів та організовує їх проведення.» В свою чергу ст. 25 Закону про банкрутство визначено, що попереднє засідання господарського суду проводиться не пізніше двох місяців та десяти днів, а у разі великої кількості кредиторів - не пізніше трьох місяців після проведення підготовчого засідання суду. У попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження. За результатами розгляду вимог кредиторів господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначаються: розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, які вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів; дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів; дата підсумкового засідання суду, на якому буде винесено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство або ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 22 цього Закону.

Матеріалами справи, так і доказами, що надані ліквідатором підтверджується, що в період з 27.09.2017 року по дату розгляду скарги не надходило жодної вимоги від комітету кредиторів, інших кредиторів щодо скликання та проведення зборів кредиторів.

Також Законом про банкрутство, а саме Розділ 3 «Ліквідаційна процедура», не передбачено застосовування порядку визначеного в п. 1 ст. 26 Закону про банкрутство. Оскільки згідно до даної норми закону законодавець виокремив обов`язкову підставу коли скликаються збори і формується комітету кредиторів, а саме «протягом десяти днів після винесення ухвали за результатами попереднього засідання господарського суду…», а в самій ліквідаційній процедурі в розумінні норм Закону про банкрутство не можливе проведення попереднього судового засідання, мета та завдання якого визначено ст. 25 Закону про банкрутство.

Враховуючи дане, суд констатує, що нормами ст. 26 Закону про банкрутство, на яку покликається скаржник, визначено випадки які є підставою для скликання арбітражним керуючим та проведення зборів кредиторів. В свою чергу, зі сторони скаржника не надано доказів того, що в розумінні ст. 26 Закону про банкрутство ліквідатором було проігноровано якійсь обставини, що призвело би до порушення прав кредиторів у справі.

Безпідставним є посилання скаржника на наявність факту порушення в діях ліквідатора приписів п. 29 Інформаційного листа ВГСУ № 01-06/606/2013 від 28.03.2013 року щодо того, що ліквідатор мав самостійно сформувати новий представницький орган - комітет кредиторів. Дана обставина спростовується тим, що самими приписами п. 29 даного Інформаційного листа визначено, що «Розгляд грошових вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі здійснюється господарським судом в тому ж порядку, що і грошових вимог, заявлених на підставі статті 23 Закону. За результатами розгляду грошових вимог кредиторів господарський суд заново затверджує реєстр вимог кредиторів (з урахуванням визнаних конкурсних вимог) та зобов`язує ліквідатора сформувати представницькі органи кредиторів (збори кредиторів та комітет кредиторів) у порядку, передбаченому статтею 26 Закону. Подальший рух справи в ліквідаційній процедурі має відбуватися тільки за участю новостворених представницьких органів кредиторів. Зокрема, це стосується переходу з ліквідаційної процедури до процедури санації або затвердження мирової угоди, прийняття рішення щодо реалізації активів банкрута, надання оцінки діяльності ліквідатора, затвердження звіту ліквідатора.»

Тобто, з даного випливає, що сам факт розгляду заяв поточних кредиторів в ліквідаційній процедурі господарським судом не є підставою для арбітражного керуючого щодо скликання зборів кредиторів, та формування нового складу Комітету кредиторів. Оскільки, в розумінні приписів п. 29 Інформаційного листа такою підставою є винесення судом ухвали про зобов`язання ліквідатора сформувати представницькі органи кредиторів (збори кредиторів та комітет кредиторів) у порядку, передбаченому статтею 26 Закону. В свою чергу в ухвалах суду від 05.09.2018 року, що були винесені за результатами розгляду вимог поточних кредиторів, в резолютивній часті було відсутнє зобов`язання ліквідатора - арбітражного керуючого скликати збори кредиторів та сформувати новий представницький орган - комітет кредиторів. А отже, і відсутня пряма умова вчинення такої дії на яку сам же посилається скаржник.

Враховуючи дане, доводи скаржника про те, що в діях ліквідатора наявні порушення ст. 26 Закону про банкрутство є безпідставними, оскільки як сам скаржник у скарзі зазначив, що в розумінні п. 29 Інформаційного листа для вчинення таких дій ліквідаторам мала бути ухвала суду, якою арбітражного керуючого (ліквідатора) зобов`язано сформувати представницький орган - збори кредитора та комітет кредиторів. Також, скаржником не надано доказів того, що були проігноровані ліквідатором ВАТ «РЗТА» і підстави визначені п. 3 ст. 26 Закону про банкрут щодо проведення зборів кредиторів по питанню формування нового представницького органу - комітет кредиторів.

Також, суд зауважує те, що сам текст скарги в частині порушення ст. 26 Закону про банкрутство арбітражним керуючим, та щодо доводів про нелегітимний комітет кредиторів базуються лише на приписах п. 29 Інформаційного листа ВГСУ № 01-06/606/2013 від 28.03.2013 року, та відсутні жодні посилання на пряму норму безпосередньо самого Закону про банкрутство. Однак, у правовій системі України нормативно-правовий акт є основним джерелом права. Під нормативно-правовим актом розуміється офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженими на це суб`єктами нормотворчості у визначеній формі та а встановленою процедурою, спрямований на встановлення, зміну або скасування норм права. Іншими словами, нормативно-правовий акт - це документ, прийнятий у визначеному порядку компетентним органом публічної влади, у якому містяться норми права. Нормативно-правові акти поділяють на закони та підзаконні нормативно-правові акти. Закони - це нормативно-правові акти, що видаються законодавчими органами (Верховною Радою України), мають вищу юридичну силу та регулюють найважливіші суспільні відносини. Підзаконні нормативно-правові акти - нормативно-правові акти уповноважених органів держави (їх посадових осіб) та інших суб`єктів, що приймаються відповідно до законів і розвивають чи деталізують їх положення.

Таким чином, в розумінні системи норм права інформаційний лист ВГСУ не є нормативно-правовим актом, а тому він має лиш рекомендаційний характер, який у відповідності до вимог ГПК України судом може прийматись до уваги або ж ні. Попри те, що інформаційний лист не є підзаконним нормативно-правовим актом, у листі Міністерства юстиції України від 30.01.2009 № Н-35267-18 «Щодо порядку застосування нормативно-правових актів у разі існування неузгодженості між підзаконними актами» встановлено, що у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. Дана обставина в листі обґрунтовується тим, що юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України. Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року N 17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Враховуючи вищевказане, арбітражний керуючий діяв у відповідності до норм Закону про банкрутство, а сам комітет кредиторів в кількості 5-ти осіб, що був сформований на зборах кредиторів в листопаді 2016 року (протокол зборів кредиторів від 14.11.2016 року) є легітимним.

Окрім вказаного вище, суд враховує, що легітимність даного Комітету кредиторів уже була предметом перевірки судом як першої, другої так і касаційної інстанції, що зафіксовано в ухвалі господарського суду Рівненської області у справі № 9/83 від 24.01.2017 року та в постанові Вищого господарського суду України у справі № 9/83 від 14.06.2017 року.

Зокрема, в постанові ВГСУ у справі № 9/83 від 14.06.2017 року вказано «Отже, затверджений 14.11.2016 склад комітету кредиторів був створений без порушень вимог чинного законодавства, а його рішення від 17.11.2016 про обрання арбітражного керуючого Щербаня О.М., як кандидатуру керуючого санацією боржника у справі № 9/83, прийняте легітимним складом комітету кредиторів.» Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо порушення ліквідатором ч. 3 ст. 45 Закону про банкрутство в частині порядку пропорційного задоволення вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі суд зазначає наступне.

Дане порушення скаржник мотивує тим, що ліквідатором було оплачено в першій черзі 100,00 % витрат, пов`язаних з провадженням у справі про банкрутство, та лише 9,00% у цій же черзі вимоги щодо виплати кредиторів по заробітній платі, вважає, що це підтверджує факти неналежного виконання своїх обов`язків, при тому, що витрати на проведення ліквідаційної процедури відсутні в реєстрі вимог кредиторів.

Однак відповідно до Закону про банкрутство реєстр вимог кредиторів включає усі визнані судом вимоги кредиторів як в процедурі розпорядження майном, так і в процедурі ліквідації. Тобто, законодавець чітко фіксує як саму суть реєстру вимог кредиторів, так і порядок його формування в процедурі банкрутства. Основне завдання реєстру вимог кредиторів це облік вимог кредиторів для подальшого проведення розрахунків. Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містить положення щодо обмежень на внесення змін до реєстру вимог кредиторів, які полягають в тому, що внесення змін до реєстру вимог кредиторів можливо лише на підставі норм процесуального закону (ГПК України), за результатами апеляційного/касаційного провадження або за нововиявленими обставинами, та в результаті розгляду господарським судом вимог поточних кредиторів в ліквідаційній процедурі. Водночас, Закон про банкрутство покладає обов`язок ведення реєстру вимог кредиторів саме на арбітражного керуючого.

Також відповідно до п.5.1 Наказу Мінекономіки від 02.07.2010 №788 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо заповнення реєстру вимог кредиторів», ведення реєстру передбачає внесення змін до нього в разі виникнення додаткових зобов`язань боржника в процедурах розпорядження майном або санації (поточні вимоги) та інших випадках, передбачених чинним законодавством. Порядок внесення змін до реєстру визначений розділом V Методичних рекомендацій, з посиланням на порядок, установлений у розділі ІІІ. Тож, обмеження на внесення змін до реєстру вимог кредиторів, слід розглядати в контексті мети його затвердження та цілей визначених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Окрім даного, абз. 4 п. 1 ст. 38 Закону про банкрутство визначено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Відповідно до абз. 4 п. 1 ст. 98 Закону про банкрутство визначено, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право залучати для забезпечення виконання своїх повноважень на договірних засадах інших осіб та спеціалізовані організації з оплатою їхньої діяльності за рахунок боржника, якщо інше не встановлено цим Законом чи угодою з кредиторами.

Пунктом 4 ст. 115 Закону про банкрутство визначено, що витрати арбітражного керуючого, пов`язані з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Законом, крім витрат на страхування його відповідальності за заподіяння шкоди внаслідок не умисних дій або помилки під час виконання повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора, а також витрат, здійснення яких безпосередньо не пов`язане з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, і витрат, пов`язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати, що перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг. З економічної точки зору витрати - виражені у грошовій формі витрати різних видів економічних ресурсів (праці, сировини, матеріалів, основних засобів фінансових ресурсів) у процесі виробництва, обігу й розподілу продукції, товарів. Тобто, узагальнюючи дане під витратами необхідно розуміти ресурси (грошові кошти), які необхідно понести для досягнення певної мети (цілі).

Таким чином в розумінні ліквідаційної процедури витратами є понесені витрати грошових коштів (ресурсів), які необхідні для того щоб забезпечити реалізацію повноважень арбітражного керуючого у відповідності до Закону про банкрутство, для досягнення мети самої процедури - реалізації активів (ліквідаційної маси) банкрута та погашення вимог кредиторів, що зафіксовані в реєстрі.

Відповідно до п. 8. ст. 41 Закону про банкрутство кошти, які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на основний рахунок боржника. З основного рахунка здійснюються виплати кредиторам у порядку черговості, визначеному цим Законом. З основного рахунка банкрута проводяться виплати кредиторам, виплати поточних платежів та витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Враховуючи дане, нормами чинного законодавства дозволено нести арбітражному керуючому витрати, що пов`язані з веденням ліквідаційної процедури. В свою чергу для забезпечення ведення ліквідаційної процедури в справі № 9/83 перелік статей витрат було погоджено на засіданні Комітету кредиторів, що відображено в протоколі від 20.10.2017 року. Тому, беручи до уваги, що реєстр вимог кредиторів є процесуальним документом, який виноситься за результатами попереднього засідання, та внесення змін до нього або внесення вимог арбітражним керуючим здійснюється лише в разі: внесення змін в ухвалу за результатами перегляду рішення в суді апеляційної або касаційної інстанції, за нововиявленими обставинами, або в результаті правонаступництва, та в ліквідаційній процедурі під час розгляду вимог поточних кредиторів.

Поняття як кредитора (конкурсного та поточного) висвітлено в ст. 1 Закону про банкрутство, а тому в розумінні як самої процедури ведення реєстру вимог кредиторів, його завдання, витрати ліквідаційної процедури не є кредиторською заборгованістю банкрута, та до реєстру вимог кредиторів вони не включаються. А відтак на процедуру відшкодування витрат пов`язаних з веденням справи про банкрутство та на оплату винагороди ліквідатора принцип визначений п. 3 ст. 45 Закону про банкрутство не поширюються.

Дана обставина підтверджується правовим висновком відображеним в постанові Верховного суду по справі № 910/32824/15 від 01.03.2018 року, в якій було зазначено, що «… Приписами ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" законодавцем встановлені спеціальні джерела оплати винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора). Водночас, колегія суддів касаційної інстанції вважає необхідним зауважити на тому, що арбітражний керуючий, за наявності вимог щодо неоплачених винагороди та витрат, не є кредитором в розумінні приписів ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", його вимоги не включаються до Реєстру вимог кредиторів боржника, а, відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 45 вказаного Закону, входять до витрат, які задовольняються першочергово (поряд з забезпеченими вимогами), після реалізації частини ліквідаційної маси, якщо інше не передбачено цим Законом».

Таким чином, не потрібно вносити та затверджувати господарським судом витрати пов`язані з веденням справи як кредиторську заборгованість до реєстру вимог кредиторів, а їх погашення відбувається першочергово на рівні з заставним кредитором, а не на рівні вимог, що внесені в реєстр як вимоги першої черги.

Згідно до п. 7 Протоколу № 36 від 20.10.2017 року зборів комітету кредиторів дозволено здійснювати з ліквідаційного рахунку і через касу боржника наступні статті поточних платежів та витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури:

1. Витрати на оплату судового збору.

2. Витрати щодо проведення офіційного перекладу тексту позовних заяв чи інших документів на іншу мову (в разі потреби).

3. Витрати на публікацію в офіційних друкованих органах інформації про порядок продажу майна банкрута, погашення вимог, тощо.

4. Витрати щодо виплати основної грошової винагороди арбітражному керуючому.

5. Витрати щодо відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним повноваження ліквідатора банкрута.

6. Витрати щодо реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна банкрута.

7. Витрати пов`язані з проведенням судових експертиз.

8. Оплата послуг торгуючої організації.

9. Витрати пов`язані з утриманням і збереженням майнових активів банкрута (охорона, електроенергія, ремонти в разі загрози безпеки оточуючим та/або настання надзвичайної ситуації, комунальні платежі тощо).

10. Витрати по придбанню канцелярських товарів.

11. Витрати щодо передачі архіву до архівної установи.

12. Витрати по поштових відправленнях.

13. Витрати за проведення оцінки майна.

14. Послуги юриста (-ів) та бухгалтера.

15. Оплата послуг осіб, що залучені для проведення інвентаризації.

16. Господарські витрати.

У відповідності до погоджених статей поточних платежів та витрат, що пов`язані зі здійсненням ліквідаційної процедури за період з 27.09.2017 року по 26.04.2019 року (дату схвалення звіту та ліквідаційного балансу комітетом кредиторів) було проведено наступні розрахунки, а саме:

витрати на оплату судового збору в сумі: 38 894,14 грн., факт понесення яких підтверджується випискою за особовим рахунком НОМЕР_1 за період з 01.092017 року по 22.122018 року (дата операцій: 04.01.2018 року, 10.01.2018 року, 15.02.2018 року, 23.04.2018 року, 04.062018 року, 15.062018 року, 05.07.2018 року) та квитанціями виданими банківською установою (дата квитанції: 04.10.2017 року, 23.11.2017 року, 05.12.2017 року, 21.12.2017 року, 29.12.2017 року, 25.07.2018 року, 30.07.2018 року, 17.08.2018 року, 21.08.2018 року, 27.08.2018 року, 29.08.2018 року, 18.09.2018 року) - дані документи містяться в томі 119-му справи.

витрати щодо проведення офіційного перекладу тексту позовних заяв чи інших документів на іншу мову (в разі потреби) - не здійснювались такого роду витрати.

витрати на публікацію в офіційних друкованих органах інформації про порядок продажу майна банкрута, погашення вимог, тощо - не здійснювались такого роду витрати.

- витрати щодо виплати основної грошової винагороди арбітражному керуючому в сумі 193 952,90 грн..

- витрати щодо відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним повноваження ліквідатора банкрута відшкодовано арбітражному керуючому. Однак, сама природа даних витрат представлена розрахунково-касовими документами, які видавалися банківськими установами або організаціями, що ведуть касу, та які по факту являються авансовими платежами ліквідатора, що були використані на оплату послуг архівної установи, оціночної організації, реєстрація права власності тощо, копія яких міститься в томі 119 даної справи.

витрати щодо реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна банкрута включають в себе технічне обстеження об`єкту нерухомого майна, технічна інвентаризація нерухомого майна та виготовлення технічних паспортів на них, оплата послуг реєстратора щодо реєстрації права власності. За період ліквідаційної процедури сума даних витрат становить 168 776,43 грн. Факт їх понесення підтверджено документами первинного бухгалтерського обліку, а саме: договір № 26/07-18 про надання послуг з технічного обстеження об`єкту нерухомого майна від 26.07.2018 року; договір № 39 на проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна від 03.11.2017 року, договір № 24 на проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна від 29.03.2018 року, договір № 49 на проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна від 29.03.2018 року, договір № 60 на проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна від 01.08.2018 року, договір про проведення державної реєстрації права власності від 01.09.2018 року, до яких на підтвердження виконання робіт (надання послуг) сторонами підписано відповідні акти, довідка приватного нотаріуса від 19.12.2018 року (містяться в томі 119 справи).

витрати пов`язані з проведенням судових експертиз в сумі 5 347,20 грн.. Докази понесення яких є оформлені експертні висновки, листи-повідомлення про направлення висновків експертного дослідження з фіксацією сум, що було сплачено замовником, копії даних документів додано до заперечення представника ліквідатора на скаргу та копії самих висновків містяться в справі (том 119).

- оплата послуг торгуючої організації в сумі 13 292,05 грн. Факт понесення даних витрат підтверджено Договором № 1/Б про проведення аукціону від 20.092018 року та актами надання послуг № 18/12-18 від 18.12.2018 року та № 24/04-19 від 24.042019 року. Оплата через ліквідаційний рахунок не проводилась, оскільки у відповідності до п. 4.5 Договору № 1/Б про проведення аукціону від 20.09.2018 року організатор перераховую кошти отримані від продажу майна за винятком винагороди торгуючої організації, (підтвердження міститься в томі 119 справи № 9/83).

витрати пов`язані з утриманням і збереженням майнових активів банкрута (охорона, електроенергія, ремонти в разі загрози безпеки оточуючим та/або настання надзвичайної ситуації, комунальні платежі тощо) в сумі 664516,13 грн. Факт їх понесення підтверджено документами первинного бухгалтерського обліку, а саме: Договором про надання охоронних послуг від 23.10.2017 року з підписаними до нього актами за період з 23.10.2017 року по 31.12.2018 року ( договір з актами виконаних робіт містяться в томі 119 справи).

витрати по придбанню канцелярських товарів в сумі 14 894,50 грн., що підтверджені видатковими накладними, а саме видаткова накладна IRA000037144/ від 15.12.2017 року, видаткова накладна YUR000004686/ від 15.12.2017 року, видаткова накладна IRA000037549/ від 14.02.2018 року, видаткова накладна YUR000004837/ від 02.03.2018 року, видаткова накладна IRA000038169/ від 02.03.2018 року, видаткова накладна IRA000038902/ від 15.05.2018 року, видаткова накладна IRA000038901/ від 15.05.2018 року, видаткова накладна IRA000039805/ від 08.08.2018 року, видаткова накладна IRA000040370/ від 24.09.2018 року, видаткова накладна IRA000040372/ від 24.09.2018 року, видаткова накладна IRA000041654/ від 17.01.2019 року, видаткова накладна YUR000005406/ від 17.01.2019 року, видаткова накладна IRA000042263/ від 12.03.2019 року, видаткова накладна IRA000042250/ від 12.03.2019 року та товарними чеками (копії містяться в томі 119 справи).

витрати щодо передачі архіву до архівної установи включають до свого складу оплату послуг архівної установи щодо зберігання майна та послуги щодо впорядкування документів, їх розмір становить 170 900,00 грн. Дні витрати підтверджено: Договором № 2 від 05.06.2018 року, актом № 5 від 05.07. 2018 року, договором № б/н від 13.07.2018 року та актом від 01.08.2018 року. Рахунки установа ВАТ «РЗТА» не виставляла.

витрати по поштових відправленнях в сумі 10 341,50 грн., що підтверджені фіскальними чеками (копії містяться в томі 119 справи).

витрати за проведення оцінки майна в сумі 67 000,00 грн. Факт їх понесення підтверджено документами первинного бухгалтерського обліку, а саме: Договором № 171115-001 про проведення оцінки майна від 15.11.2017 року та Договором № 180928-010 про проведення оцінки майна від 28.09.2018 року з підписаними до них актами приймання-передачі робіт по оцінці. ( копії даних документів містяться в томі 119 справи).

оплата послуг юристів в сумі 278 990,00 грн.. Факт понесення підтверджено документами первинного бухгалтерського обліку, а саме Договором про надання юридичних та консультаційних послуг від 02.10.2017 року з підписаними до нього актами приймання- передачі за період з 02.10.2017 року по 26.04.2019 року, (копії даних документів містяться в томі 119 справи).

оплата послуг щодо бухгалтерського обліку в сумі 167 574,00 грн.. Факт понесення підтверджено документами первинного бухгалтерського обліку, а саме Договором про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку від 02.10.2017 року з підписаними до нього актами приймання-передачі за період з 02.10.2017 року по 28.02.2019 року ( копії даних документів містяться в томі 119 справи).

господарські витрати включають до свого складу отримання офіційних витягів з реєстрів, відрядження в суди, обслуговування оргтехніки тощо, які становлять 6 519,80 грн., що підтверджено відповідними договорами, товарними чеками, фіскальними чеками, квитанціями тощо ( копії даних документів містяться в томі 119 справи).

На виконання ухвали суду арбітражним керуючим надано копії рахунків від наступних суб`єктів господарювання, а саме: Волинського відділення Львівського НДІ судових експертиз, ТОВ «Торговий дім культовари», ТОВ «Ретеч Сервіс», ТОВ Оціночна компанія «ТЕХНОСЕРВІС», TOB «НІКОС», ФОП Дорощук Б.А. , ТОВ «Консалтингова компанія «БІЛД ЛАЙФ», ТОВ «Вінар Плюс», ФОП Мельник I.A. та ФОП Якимів Ю.Б .. Щодо інших суб`єктів, які виступали контрагентами BAT "РЗТА" і з якими проводились розрахунки рахунки не надано, так як останні у відповідності до Закону України «Про бухгалтерский облік та фінансову звітність в України», стандартів бухгалтерського обліку та Податкового кодексу України не ведуть суворої звітності та не зобов`язані виставляти рахунки до оплати.

Крім того суд зазначає, що згідно до листа ДФС від 14.11.2017 № 2608/0/99-99-13-01-02-14/ІПК податківці стверджують, що рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа. Він не фіксує господарських операцій, розпоряджень або дозволів на проведення господарських операції. На думку ДФС,. рахунок-фактура має інформаційний характер, адже передбачає лише виставлення покупцям певних сум до сплати за поставлені (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги. Факт отримання товарів (послуг) слід підтверджувати видатковою накладною постачальника або актом приймання-передачі виконаних робіт (послуг). Також факт понесення витрат підтверджується і документами про оплату, а саме: квитанціями, фіскальними чеками тощо.

Враховуючи дане, накладні, акти виконаних робіт, що є підтвердженням проведення господарської операції і понесенням витрат згідно до ПК України додано як додатки до звіту арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат по справі № 9/83 за період з 26.09.2017 року по 26.04.2019 року (том 119 справи). Також для підтвердження факту оплати витрат надано до заперечень виписки по банківських рахунках банкрута.

Щодо твердження скаржника про те, рішення Комітету кредиторів, що оформлене протоколом № 36 від 20.10.2017 року не створює ніяких правових наслідків, так як прийняте нелегітимним Комітетом кредиторів суд зазначає наступне.

Факт легітимності даного Комітету кредиторів підтверджено двома процесуальними документами - ухвалою суду першої інстанції від 24.01.2017 року та постановою ВГСУ від 14.06.2017 року, що були винесені в межах даної судової справи. Також, ст. 26 Закону про банкрутство визначено, що рішення зборів (комітету) кредиторів вважається прийнятим більшістю голосів кредиторів, якщо за нього проголосували присутні на зборах (комітеті) кредитори, кількість голосів яких визначається відповідно до частини четвертої цієї статті. Обов`язковою умовою повноважності як зборів кредиторів, так і комітету кредиторів у відповідності до ст. 26 Закону про банкрутство є участь кредиторів (членів комітету кредиторів), що володіють більше половини голосів, та факт письмового повідомлення про час та місце їх проведення. Таким чином, враховуючи докази письмового повідомлення всіх членів Комітету кредиторів, та те, що в роботі даного засідання брали участь кредитори, що мають 65,00% (це 3851) голосів Комітету кредиторів (100,00% - це 5928 голоси), доводи про не легітимність та неправомочність даного засідання Комітету кредиторів безпідставні.

З огляду на вищенаведене суд доходить висновку, що скаржник не довів належними та допустимими доказами того, що комітет кредиторів ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів», обраний у період процедури санації ВАТ «РЗТА» (з 28.09.2016 р. до 26.09.2017 р.) у ліквідаційній процедурі з 26.09.2017 р. є нелегітимним і що його рішення не можуть тягнути за собою правові наслідки для учасників справи про банкрутство, що дії ліквідатора ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» Щербаня О.М. стосовно задоволення вимог конкурсних кредиторів в березні 2019 р. не відповідають вимогам ч. З ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо пропорційності сумі вимог, що належать кожному кредиторові однієї черги. А відтак скарга представника конкурсних кредиторів Максименко Олександра Володимировича на дії (бездіяльність) учасників ліквідаційної процедури задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 4 ст.40, ст.41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статтями 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні скарги представника конкурсних кредиторів Максименко Олександра Володимировича на дії (бездіяльність) арбітражного керуючого - ліквідатора ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" Щербаня Олексія Миколайовича.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Північно-Західного апеляційного господарського суду, через місцевий суд, що її постановив або безпосередньо до апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 10 липня 2019 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.