ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2019 р. Справа№ 910/444/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Майданевич Г.А.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 25.06.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дітрейд ЛТД»

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 (повний текст складено 25.04.2019)

у справі № 910/444/19 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедро»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дітрейд ЛТД»

про стягнення 328 090, 60 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Щедро» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дітрейд ЛТД» (далі - відповідач) про стягнення 328 090, 60 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов дистриб`юторського договору №617 від 01.04.2017 щодо оплати отриманого товару у повному обсязі, в результаті чого позивач просив суд стягнути з відповідача 151 709,08 грн. - основного боргу, 86 562,91 грн. - пені, 78 592, 14 грн. - річних відсотків, 11 226,47 грн. - інфляційні збитки.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 у справі № 910/444/19 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедро» задоволено частково. На підставі рішення суду з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дітрейд ЛТД» підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедро» сума основного боргу в розмірі 151 709 грн. 08 коп., пеня в розмірі 54 345 грн. 36 коп., 30% річних в розмірі 70 072 грн. 05 коп., інфляційні нарахування в розмірі 11 226 грн. 47 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 310 грн. 30 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач в порушення покладеного на нього обов`язку згідно з дистриб`юторським договором №617 від 01.04.2017 своє зобов`язання щодо оплати за поставлений товар не виконав, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дітрейд ЛТД» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт також вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив поставки товару, повернення та оплату товару відповідачем відповідно до дистриб`юторського договору №617 від 01.04.2017, оскільки дослідив лише дві поставки товару за видатковими накладними №400012383 від 09.12.2017 та №400012495 від 11.12.2017.

Скаржник стверджує, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Щедро» було не в повній мірі доведено наявність заборгованості відповідача за поставлений товар та її обґрунтованого розміру.

Апелянт наголошує, що видаткові накладні №400012383 від 09.12.2017 та №400012495 від 11.12.2017 не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки не містять всіх необхідних реквізитів первинного бухгалтерського документу.

Апелянт звертає увагу, що був позбавлений можливості подати до суду першої інстанції відзив на позовну заяву з усіма доданими до відзиву документами.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 13.06.2019, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, позивач вказує, що процесуальна бездіяльність відповідача, а не суду першої інстанції, стала причиною відсутності у матеріалах справи письмового відзиву на позовну заяву, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, проте не скористався своїм процесуальним правом.

Позивач зазначає, що відповідно до п. 5.1 дистриб`юторського договору №617 від 01.04.2017 суд першої інстанції цілком обґрунтовано послався у своєму рішенні тільки на останні видаткові накладні №400012383 від 09.12.2017 та №400012495 від 11.12.2017, як підставу формування остаточного боргу відповідача, оскільки тільки вони були оплачені не в повному обсязі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Щедро» звертає увагу, що видаткові накладні №400012383 від 09.12.2017 та №400012495 від 11.12.2017 містять підписи та печатки сторін, що є належними доказами фактів приймання-передачі товару. Крім того, позивач наголошує, що факт приймання товару відповідачем підтверджується частковою оплатою Товариством з обмеженою відповідальністю «Дітрейд ЛТД».

Явка учасників у судове засідання

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача, який повідомлявся про час та місце розгляду справи, однак не скористався своїм правом участі у судовому засіданні.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

25.06.2019 у судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедро» подав заяву про витребування доказів, в якій просить витребувати у Головного Управління ДФС у м. Києві копії додатків №5 до декларації з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Дітрейд ЛТД», за період з квітня 2017 по травень 2018, з метою підтвердження обставин, на які посилається позивач у позовній заяві та відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до статті 267 Господарського процесуального кодексу України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду: 1) з`ясовує питання про склад учасників судового процесу; 2) визначає характер спірних правовідносин та закон, який їх регулює; 3) з`ясовує обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень; 4) з`ясовує, які обставини визнаються чи заперечуються учасниками справи; 5) вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції; 6) за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача; 7) за клопотанням учасників справи вирішує питання щодо вжиття заходів забезпечення позову; 8) вчиняє інші дії, пов`язані із забезпеченням апеляційного розгляду справи.

Підготовчі дії, визначені пунктами 5, 6 частини першої цієї статті, вчиняються з дотриманням прав всіх учасників справи подати свої міркування або заперечення щодо їх вчинення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 207 Господарського процесуального кодексу України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів зазначає, що заява не містить обґрунтування та причини неподання зазначеної заяви у встановлені судом строки.

Враховуючи викладене, оскільки заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедро» не була подана у передбачені Господарського процесуального кодексу України строки та з порушенням вимог цього кодексу, тому колегія суддів приходить до висновку про залишення заяви про витребування доказів без розгляду.

Позиції учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 25.06.2019 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Щедро» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дітрейд ЛТД» (далі - дистриб`ютор) укладено дистриб`юторський договір № 617 (далі - договір) (т. 1; а.с. 11-14).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору дистриб`ютор отримує передбачений умовами цього договору комплекс прав та обов`язків відносно представництва інтересів постачальника у певному регіоні з продажу товарів, придбаних в постачальника, з метою розширення ринку збуту. На виконання умов договору постачальник зобов`язується систематично передавати у власність дистриб`ютора масложирову продукцію (далі - товар), а дистриб`ютор зобов`язується приймати товар, своєчасно сплачувати його вартість та реалізовувати покупцям на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 1.5 договору відносини між сторонами за цим договором розуміються виключно як відносини з поставки товару відповідно до вимог діючого законодавства.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що дистриб`ютор зобов`язується купувати в постачальника товар окремими партіями та здійснювати його продаж у регіоні від свого імені та за свій рахунок покупцям товару.

Сторони у пункті 3.1 договору встановили, що асортимент, ціна, кількість кожної партії товару зазначаються у видаткових накладних постачальника, які є невід`ємною частиною договору, є взаємно погодженими та обов`язковими для сторін.

Датою поставки вважається дата одержання товару дистриб`ютором, вказана в накладній на партію товару (пункт 3.5 договору).

Приписами пункту 5.1 договору встановлено, що дистриб`ютор сплачує вартість товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника не пізніше наступного робочого дня приймання поставленої партії товару. Датою оплати товару в безготівковому порядку вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника. Якщо оплата товару здійснюється дистриб`ютором без зазначення призначення платежу (без посилання на номер та дату видаткової накладної, рахунку та інш.), одержані платежі відносяться постачальником на погашення основної заборгованості з оплати товару в хронологічному порядку, тобто, починаючи з такої, що виникла у найдавніший період.

За умовами пунктів 6.1 та 6.3 договору передача (здача-приймання) товару здійснюється в пункті поставки товару, у відповідності до п. 3.4 договору. Підписання дистриб`ютором накладної на товар підтверджує факт передачі товару в належному місці, без прострочень, в асортименті, за кількістю і якістю, потрібному дистриб`ютору і погодженому сторонами.

Відповідно до пунктів 9.1, 9.4 договору за порушення умов цього договору винна сторона відшкодовує іншій стороні спричинені збитки у порядку, передбаченому діючим законодавством України. За прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати вартості поставленого товару дистриб`ютор зобов`язаний сплатити постачальнику за кожен день від суми прострочення платежу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, а також 30% річних від простроченої суми в порядку статті 625 Цивільного кодексу України.

Даний договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє по 31.12.2017 (пункт 11.3 договору).

Звертаючись з позовними вимогами до суду позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за дистриб`юторським договором № 617 від 01.04.2017 щодо здійснення розрахунку за поставлений товар у повному обсязі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Пунктом 2 статті 11 Цивільного кодексу України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двохстороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, договір, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Щедро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дітрейд ЛТД», за своєю правовою природою відноситься до договорів поставки.

Пунктом 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Щедро» з квітня 2017 по грудень 2017 поставляло Товариству з обмеженою відповідальністю «Дітрейд ЛТД» товар за договором №617 від 01.04.2017, що підтверджується карткою рахунку 361 за квітень 2017- грудень 2018 (т. 1; а.с. 15-94), актом звірки за липень 2017 (т. 1; а.с. 118-119) та видатковими накладними з серпня 2017 по травень 2018 (т. 1; а.с. 120-321), які підписані та скріплені печатками сторонами.

Відповідно до картки рахунку 361 станом на 01.01.2018 заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Дітрейд ЛТД» становила 1 169 352,82 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дітрейд ЛТД» здійснило оплату за товар у період з 01.01.2018 по 31.05.2018 у сумі 1 010 572,16 грн., що підтверджується карткою рахунку 361 та доданими відповідачем до апеляційної скарги копій виписок по рахунку з 01.01.2018 по 31.05.2018.

Згідно з пунктом 5.1 договору дистриб`ютор сплачує вартість товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника не пізніше наступного робочого дня приймання поставленої партії товару. Датою оплати товару в безготівковому порядку вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника. Якщо оплата товару здійснюється дистриб`ютором без зазначення призначення платежу (без посилання на номер та дату видаткової накладної, рахунку та інш.), одержані платежі відносяться постачальником на погашення основної заборгованості з оплати товару в хронологічному порядку, тобто, починаючи з такої, що виникла у найдавніший період.

Тобто, з доданих до матеріалів справи доказів вбачається, що заборгованість відповідача становить 151 709,08 грн. (1 169 352,82 грн. (борг станом на 01.01.2018) - 1 010 572,16 грн. (оплата боргу у 2018 році) - 7 071,58 грн. (повернуто товар у 2018 році) = 151 709,08 грн.)

Отже, останні видаткові накладні, а саме №400012383 від 09.12.2017 у розмірі 385 970,70 грн. та № 400012495 від 11.12.2017 у розмірі 8 026,20 грн., оплачені Товариством з обмеженою відповідальністю «Дітрейд ЛТД» не у повному обсязі.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Так, доказів оплати за поставлений товар за видатковими накладними №400012383 від 09.12.2017 та № 400012495 від 11.12.2017 у встановлений договором строк відповідач, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, не надав.

Таким чином, в порушення вимог пункту 5.1 договору та статті 610 Цивільного кодексу України, свої зобов`язання по оплаті отриманого товару відповідач не виконав, в результаті чого виникла заборгованість за видатковими накладними №400012383 від 09.12.2017 та № 400012495 від 11.12.2017, яка становить 151 709,08 гривень.

З огляду на вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 151 709,08 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Посилання апелянта на те, що видаткові накладні №400012383 від 09.12.2017 та №400012495 від 11.12.2017 не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки не дозволяють ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та визначити наявність або відсутність відповідних повноважень на прийняття товару від імені ТОВ «Дітрейд ЛТД», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки видаткові накладні №400012383 від 09.12.2017 та №400012495 від 11.12.2017 містять підписи та печатки сторін, що є належними доказами фактів приймання-передачі товару. Крім того, факт приймання товару відповідачем підтверджується частковою оплатою Товариством з обмеженою відповідальністю «Дітрейд ЛТД».

Позивач у позовній заяві також просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 86 562, 91 грн. З приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 9.1, 9.4 за порушення умов цього договору винна сторона відшкодовує іншій стороні спричинені збитки у порядку, передбаченому діючим законодавством України. За прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати вартості поставленого товару дистриб`ютор зобов`язаний сплатити постачальнику за кожен день від суми прострочення платежу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, а також 30% річних від простроченої суми в порядку статті 625 Цивільного кодексу України.

Як вже зазначалось раніше, відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку по сплаті коштів за поставлений товар не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (стаття 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

В силу статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України).

Приписами статтей 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. При цьому, передбачений приписом ч. 6 ст. 232 ГК України строк за порушення грошових зобов`язань, не є позовною давністю, а є періодом часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Апеляційний господарський суд, перевіривши, за допомогою програми "Ліга:Закон", розрахунок пені, наведений судом першої інстанції, дійшов висновку, що сума пені у розмірі 54 345,36 грн. є арифметично правильною, оскільки позивач нарахував пеню за період, що перевищує шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане, а також невірно вказав період її нарахування.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь інфляційні нарахування в розмірі 11 226, 47 грн. та 30% річних в розмірі 78 592, 14 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Перевіривши розрахунки 30% річних та збитків від зміни індексу інфляції, наведених судом першої інстанції, колегія суддів погоджується, що стягнення 30% річних у сумі - 70 072,05 грн. та індексу інфляції у розмірі - 11 226,47 грн. є арифметично правильними, а тому суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, місцевий господарський суд правильно зазначив, що, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду, порушено відповідачем, то позовні вимоги про стягнення 328 090, 60 грн. підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Дітрейд ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 у справі №910/444/19 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 у справі №910/444/19 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дітрейд ЛТД» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 у справі №910/444/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 у справі №910/444/19 залишити без змін.

Матеріали справи №910/444/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 11.07.2019.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б. Михальська