ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2019 р. Справа№ 910/316/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача : Стеренчук Р.П. дов.№1-юр від 08.01.2019р.;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНС-РЕМОНТ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 (повне рішення складено 17.04.2019)

у справі №910/316/19 (суддя Ягічева Н.І.)

за позовом Товариства обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укрпромвпровадження"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНС-РЕМОНТ"

про стягнення 550 585,17 грн.,

УСТАНОВИВ:

У січні 2019 року Товариство обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укрпромвпровадження" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНС-РЕМОНТ" (далі - відповідач) про стягнення 550585,17 грн., у тому числі: 379938,00 грн. боргу за товар, поставлений згідно договору купівлі-продажу №12/16 від 28 листопада 2016 року, 50312,91 грн. пені, 26595,66 грн. штрафу, 19704,73 грн. - 3% річних та 74034,41 грн. інфляційних втрат коштів.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що у нього існують сумніви щодо реального існування видаткових накладних, на підставі яких передавався товар; також вказав на пропуск позовної давності з вимог про стягнення штрафу і пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16 квітня 2019 року позов задоволено частково.

З Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНС-РЕМОНТ" на користь Товариства обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укрпромвпровадження" стягнуто 379 938 грн. 00 коп. заборгованості, 19 704 грн. 73 коп. - 3% річних, 74 034 грн. 41 коп. інфляційних, 7 105 грн. 16 коп. судового збору.

У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНС-РЕМОНТ" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не в повному обсязі з`ясовано усі обставини справи та неправильно застосовані норми права. Крім того, на думку заявника апеляційної скарги, суд необґрунтовано відмовив у клопотанні про розстрочку виконання рішення, оскільки стягнення всієї суми негативно відзначиться на роботі підприємства, яке займається ремонтом залізничного транспорту і працює виключно на державних замовленнях.

Представник відповідача - керуючий партнер адвокатського об`єднання "Лекс Юстум" Радзивіл І.О. подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із її перебуванням у відпустці.

Клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи відхилено судом з огляду на наступне.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, відкладення розгляду справи є правом суду. Основною умовою для відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Проте, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів неможливості направити в судове засідання іншого представника, а неявка представника відповідача у даному випадку, на думку Північного апеляційного господарського суду, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 28 листопада 2016 року між позивачем - ТОВ Науково-виробниче підприємство "Укрпромвпровадження", як продавцем, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНС-РЕМОНТ", як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу № 12/16 (далі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується оплатити та отримати на умовах, передбачених договором, валок 2100х660 в кількості-2 штуки по ціні 235 200,00 грн з указанням ПДВ.

Відповідно до п.2.2 договору покупець зобов`язаний здійснити оплату за товар протягом 45 календарних дні з моменту його отримання. Днем отримання товару вважати дату підписання покупцем або уповноваженим представником покупця видаткової накладної.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що підписання покупцем або уповноваженою особою покупця, видаткової накладної при отриманні партії товару засвідчує той факт, що дана партія товару була поставлена продавцем в асортименті, кількості та по ціні, узгодженій з покупцем.

Поставка товару здійснюється на умовах FCA склад продавця (м.Київ, вул.Велика Кільцева, 4д) в редакції Інкотермс 2010 (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 3.3 договору поставка партії товару здійснюється протягом 20 календарних днів з моменту надходження замовлення покупця.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 379 938,00 грн, що підтверджується видатковими накладними № 2391 від 09.12.2016 та № 1191 від 26.05.2017, підписаними та скріпленими печатками сторін без зауважень, а також довіреностями відповідача на отримання товару від 09.12.2016 №1561/12-16 та від 26.05.2017 №67/05-17.

Однак, в порушення умов договору, відповідач вартість отриманого товару в розмірі 379 938,00 грн. у встановлений строк не сплатив, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути суму основного боргу, а також 50312,91 грн. пені, 26595,66 грн. штрафу, 19704,73грн. - 3% річних та 74034,41 грн. інфляційних втрат коштів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, однак, позивачем пропущено позовну давність в частині вимог про стягнення штрафу і пені, у зв`язку із чим відмовив у позові в цій частині та задовольнив решту позовних вимог.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору купівлі-продажу № 12/16, який за своєю правовою природою є господарським договором поставки.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є обов`язковим для сторін.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення боргу за поставлений товар, а також застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань.

Статтею 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується з положеннями ст. 712 ЦК України, встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.

Доказами, наявними у матеріалах справи, зокрема, видатковими накладними та довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей, підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару. Відповідачем факт отримання товару не спростовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до п.2.2 договору, покупець зобов`язаний здійснити оплату на товар протягом 45 календарних дні з моменту його отримання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки відповідач не сплатив позивачу за отриманий товар грошові кошти в сумі 379938,00 грн., строк сплати яких настав, є вірним висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість і доведеність позовних вимог в частині стягнення основного боргу у сумі, заявленій позивачем.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 6.3 договору, у випадку несвоєчасного перерахування коштів, покупець зобов`язується сплатити покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за поставлений товар за кожен день затримки платежу. У разі прострочення оплати понад 30 календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7% від вартості неоплаченого в строк товару.

Позивачем, на підставі наведених умов договору, нараховані та заявлені до стягнення 50312,91 грн. пені за період з 23.01.2017 по 10.01.2018 та 26595,66грн. штрафу у розмірі 7% від вартості неоплаченого товару.

Однак, відповідачем було заявлено про застосування спеціальної позовної давності щодо вимог зі стягнення штрафу і пені.

Так, згідно зі ст. 256 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 2 вказаної норми ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається з поданого позивачем розрахунку, прострочення відповідача та нарахування пені розпочалось з 23.01.2017 по 10.01.2018, з даним позовом позивач звернувся до суду лише 08.01.2019 (відмітка на позовній заяві), тому позивач пропустив строк позовної давності, встановлений законом для стягнення пені і штрафу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, для заявлених позивачем вимог про стягнення пені і штрафу сплив, а судом не встановлено обставин, передбачених ст. 268 Цивільного кодексу України або іншими законами, це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 76 908,57 грн. пені та штрафу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010).

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення інфляційні втрати у розмірі 74 034,41 грн. та 3% річних у розмірі 19 704,73 грн. Перевіривши доданий до позовної заяви розрахунок процентів річних та інфляційних втрат, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вони є арифметично та методологічно вірними, а тому ці позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Щодо посилань заявника на те, що суд необґрунтовано відмовив у клопотанні про розстрочку виконання рішення, то вказані доводи не відповідають фактичним обставинам, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2019 було відкладено вирішення питання про прийняття клопотання про розстрочку до повернення матеріалів справи.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНС-РЕМОНТ" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16 квітня 2019 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.07.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко